Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

У березні 2024 року позивач, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за кредитним договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 20 грудня 2021 року на загальну суму 96\~777,84 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 16 вересня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 491034949, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 64\~475,57 грн. у вигляді встановленої кредитної лінії строком на 24 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір укладено в електронній формі відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та підписано сторонами. АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в сумі 64\~475,57 грн., однак відповідач, в порушення умов кредитного договору, зобов`язання за вказаним договором не виконав та кредитні кошти банку не повернув. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 491034949 від 16 вересня 2020 року до відповідача та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вказаним кредитним договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16 вересня 2020 року має заборгованість у загальному розмірі 96\~777,84 грн., що складається з наступного: 64\~475,57 грн. заборгованість за кредитом, 32\~302,27 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 12 березня 2024 року, після отримання відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 17 квітня 2024 року через канцелярію суд від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній позов не визнав повністю, на спростування доводів позивача навівши наступне. Так, відповідач вважає, що всупереч вимог ст. 95 ЦПК України позивачем додано до позовної заяви документи, що не посвідчені в установленому законом порядку, зокрема такі документи не містять назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчувала копії, її ініціалів, дати засвідчення копій, а лише прошиті та пронумеровані, проте відсутня дата їх засвідчення, а отже, на думку позивача, до позовної заяви не додано належних доказів. Окрім цього, в матеріалах справи відсутній договір про надання кредиту № 491034949. Також відповідач вважає, що позивачем не доведено доказами, зокрема первинними документами, оформленими відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», наявність заборгованості у відповідача перед банком АТ «Альфа-Банк», останнє не надало виписки за картковим рахунком за відповідний період, замість цього подавши неналежним чином засвідчені письмові докази (додаток № 9 виписка по рахунку відповідача у банку АТ «Сенс Банк», тоді як в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджували б зв`язок між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк». Відповідач вважає, що паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток № 1 до угоди про надання кредиту № 491034949 від 16 вересня 2020 року) підписала одна й та сама особа [PERSON] факсиміле, без зразка підпису, як того вимагає законодавство та на обох документах надрукована копія печатки АТ «Альфа-Банк». При цьому, як стверджує відповідач, письмової згоди він не надавав, а позивач у відповідності до ч. 3 ст. 207 ЦК України її не пропонував і зразків підпису [PERSON] не надавав. Окрім цього, строк кредитування складає 24 місяці, тобто остання дата повернення кредиту 17 вересня 2022 року, натомість ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» посилається на розрахунок заборгованості від 20 грудня 2021 року, тобто розрахунок виконаний в той час, коли строк повернення кредиту ще не настав, що на думку відповідача суперечить оферті на укладення угоди між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Так само відповідач вважає, що АТ «Альфа-Банк» всупереч тому, що датою повернення кредиту є 17 вересня 2022 року, уклав договір факторингу з позивачем ще 20 грудня 2021 року і неправомірно віднесло [PERSON] до боржників. Також відповідач просив суд врахувати положення п. 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України щодо нарахування неустойки (штрафу, пені). Таким чином, посилаючись на викладені обставини, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (а.с. 49-54). 08 травня 2024 року засобами поштового зв`язку від позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за підписом директора зазначеного товариства [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в яких на спростування доводів відповідача наведені наступні аргументи. Так, щодо засвідчення копій документів та зазначення на них дати посвідчення, позивач посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі № 233/4365/18. Щодо посилань відповідача на відсутність зв`язку між АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк» представник позивача зазначає, що загальновідомим є факт націоналізації АТ «Альфа-Банк» та внаслідок націоналізації АТ «Альфа-Банк» наразі є держава та державою прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Окрім цього, відповідно до ст. 104 ЦК України припинення юридичної особи при зміні назви юридичної особи не відбувається та ЄДРПОУ АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк» є однаковим, оскільки це одна й та ж юридична особа. Отже, на думку представника позивача, виписки по рахункам, що надані АТ «Сенс Банк» є виписками по рахунку, що фактично надані АТ «Альфа-Банк». Щодо посилань відповідача про невідповідність письмової форми правочину, відсутність договору та відсутність в матеріалах справи договору № 491034949 від 16 вересня 2020 року, представник позивача посилається на те, що разом із позовною заявою надано оферту відповідача про отримання кредиту, де зазначено всі істотні умови договору банківського кредиту. В цій же оферті відповідач підтвердив факт акцепти його оферти АТ «Альфа-Банк». На виконання акцептованих зобов`язань АТ «Альфа-Банк» перерахувало кредит відповідачу, що підтверджується виписками, що надані позивачем разом із позовною заявою та, які є первинними документами у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджує обставини отримання відповідачем кредиту. Окрім цього, представник позивача у відзиві зазначає, що розрахунок заборгованості від 20 грудня 2021 року фактично включає в себе прострочену заборгованість, що своєчасно не була погашена відповідачем у відповідності до умов кредитного договору, та строкову (заборгованість, що не була сплачено відповідачем згідно умов кредитного договору з 20 грудня 2021 року по 17 вересня 2022 року), а тому представник позивача вважає, що посилання відповідача про невідповідність розрахунку заборгованості його оферті є помилковими та безпідставними. Також представник позивача у відзиві зазначив, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем взагалі, починаючи з дати укладення кредитного договору, жодним чином не виконувались прийняті на себе зобов`язання зі сплати кредиту та процентів. Відповідач мав прострочену заборгованість, а тому він є та був боржником. При цьому, жодною нормою ЦК, так само й іншими нормами законодавства, не передбачено заборони чи обмежень для укладення договору факторингу чи продажу права вимоги до боржника незалежно від того чи прострочене зобов`язання таким боржником чи у боржника існує тільки строкова заборгованість. Щодо посилання відповідача на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в частині звільнення позичальників від відповідальності на період воєнного стану, представник позивача зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості від 20 грудня 2021 року містить тільки нараховані проценти на тіло кредиту без будь-яких нарахованих санкцій (пені, штрафів, нарахувань по ст. 625 ЦК України). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, представник позивача позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні (а.с. 60-62). 28 травня 2024 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що не зважаючи на посилання представника позивача на висновок Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року по справі № 233/4365/18, подана до суду позовна заява із доданими до неї документами не засвідчені належним чином. Окрім цього, відповідач вважає, що позивач не надав достатньо доказів на підтвердження зв`язку між банком АТ «Альфа-Банк» та банком АТ «Сенс Банк», і, як наслідок, на думку позивача, виписка по рахунку не є доказом заборгованості відповідача перед АТ «Альфа-Банк». Також відповідач вважає, що паспорт споживчого кредиту та графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутних послуг (додаток № 1 до угоди про надання кредиту №491034949 від 16 вересня 2020 року) підписала одна й та сама особа [PERSON] , на обох документах надрукована однакова копія печатки АТ «Альфа-Банк». Відповідач стверджує, що письмової згоди він не надавав, а позивач у відповідності до ч. 3 ст. 207 ЦК України її не пропонував і зразків підпису [PERSON] не надавав. Також відповідач вважає, що позивачем не доведено наявності у нього права вимоги до відповідача, оскільки в копії додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року присутній [PERSON] , однак згідно оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491034949 дата повернення кредиту 17 вересня 2022 року, а отже, відповідач не був боржником в розумінні договору факторингу № 4 та наявність відповідача в реєстрі боржників суперечить договору факторингу № 4. Таким чином, з підстав викладеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 66-70). Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату та час, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Відповідач в судовому засіданні позов не визнав повністю з наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив підстав, а також пояснив, що він дійсно отримував кредит в розмірі 64\~475,57 грн., який використав на власні потреби, однак жодного платежу на сплату заборгованості з часу отримання кредиту не здійснював. Суд, вислухавши усні пояснення відповідача, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із повним задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про надання кредиту №491034949, за умовами якої відповідач запропонував укласти АТ «Альфа-Банк» угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підписом в оферті позичальник [PERSON] підтвердив, що він отримав акцепт угоди про надання споживчого кредиту №491034949 від 16 вересня 2020 року, а також беззаперечно підтвердив, що перед укладенням угоди ознайомлений, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ; із інформацією, зазначеною в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка розміщена на офіційній сторінці банку у мережі інтернет за посиланням www.alfabank.ua (а.с. 5). За умовами оферти та акцепту [PERSON] надано безготівковий споживчий кредит для споживчих цілей на суму 64\~475,57 грн., з фіксованою процентною ставкою 39,90 % річних на строк 24 місяці. [PERSON] підписано додаток №1 до Угоди про надання кредиту №491034949 від 16 вересня 2020 року, в якому запропонований помісячний розрахунок погашення заборгованості за кредитом, а також зазначені реквізити для погашення заборгованості (а.с. 6). 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приймає належні АТ «Альфа-Банк», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у додатку №1-1 до договору (а.с. 7-11, 15, 16). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №491034949 від 16 вересня 2020 року в загальну розмірі 96\~777,84 грн., що складається з основної заборгованості за кредитом в розмірі 64\~475,57 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 32\~302,27 грн. (а.с. 12-13). За даними створеної АТ «Сенс Банк» (ЄДРПОУ 300346) виписки по особовому рахунку, відкритому [PERSON] відповідно до уклаеного кредитного договору № 491034949 з 16 вересня 2020 по 20 грудня 2021 року, коли право вимоги до боржника відступлено позивачу, заборгованість за вказаним кредитним договором склала основну заборгованість за кредитом в розмірі 64\~475,57 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 32\~302,27 грн. Такі ж відомості стосовно розміру заборгованості за кредитним договором № 491034949 від 16 вересня 2020 року містяться у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором та виписках по особовому рахунку (а.с. 17-25, 26). Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо. Таким чином суд вважає, що вказаний кредитний договір, у вигляді оферти на укладення угоди про надання кредиту № 491034949 від 16 вересня 2020 року, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу), з огляду на що суд не приймає до уваги твердження відповідача про невідповідність письмової форми правочину, в даному випадку оферта відповідача прийнята (акцептована) банком, у зв`язку з чим суд також вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи кредитного договору № 491034949 від 16 вересня 2020 року. Окрім цього, зміст зобов`язання в наведеному Паспорті споживчого кредиту викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз оферти на укладення угоди про надання кредиту, наданого Банком розрахунку, банківської виписки та довідок дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути, із сплатою процентів за кредитним договором в розмірі та умовах погоджених сторонами. Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Матеріали справи містять належний та допустимий доказ, який підтверджує факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру процентів за кредитним договором, розміром ануїтетних платежів; наявні відомості про те, що саме [PERSON] погодився з умовами з приводу процентної ставки за кредитом; та позивачем доведені обставини, що дають можливість суду переконатись в тому з приводу яких відносин був складений Паспорт споживчого кредиту, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Більш того, під час розгляду зазначеної справи відповідачем не оспорювалось, те, що він дійсно 16 вересня 2020 року укладав із АТ «Альфа-Банк» договір про надання кредиту та отримав кошти в розмірі 64\~475,57 грн., проте жодних платежів за цим кредитним договором відповідачем не здійснював, що узгоджується з даними виписки по рахунку АТ «Сенс Банк», сформованої 12 січня 2024 року, за період з 16 вересня 2020 року по 20 грудня 2021 року (а.с.17-25), та підтверджує прострочення боржника з нарахуванням заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1\~ст. 1077 ЦК України). Відповідно, позивач набув право вимоги до відповідача як боржника за кредитними зобов`язаннями згідно договору від 16 вересня 2020 року з АТ «Альфа-Банк», яке за відкрити даними ЄДРПОУ 01 грудня 2022 року змінило комерційну назву на АТ «Сенс Банк». Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надано доказів, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором №491034949 від 16 вересня 2020 року в розмірі 96\~777,84 грн., що за даними виписки по рахунку (а.с.17-25) складається з основної заборгованості за кредитом в розмірі 64\~475,57 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 32\~302,27 грн. Доводи відповідача, про те, що позивач не міг набути право вимоги до нього 20 грудня 2021 року за кредитним договором від 16 вересня 2020 року, оскільки строк погашення кредиту обумовлений до 17 вересня 2002 року, суд відхиляє, оскільки договором від 16 вересня 2020 року визначений порядок сплати кредиту частинами ануїтетними платежами щомісяця, і відповідно до вимог ч.2 ст .1050 ЦК України якщо договором\~встановлений обов`язок\~позичальника повернути\~позику частинами\~(з\~розстроченням),\~то в\~разі прострочення\~повернення чергової\~частини позикодавець\~має право\~вимагати дострокового\~повернення частини\~позики,\~що залишилася,\~та сплати\~процентів,\~належних йому\~відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Також, суд відхиляє твердження відповідача щодо посилання на неналежне засвідчення позивачем копій документів, оскільки позовна заява з усіма додатками до неї разом прошиті, пронумеровані, скріплені мокрою печаткою та підписом директора ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», і сама по собі відсутність дати на конгривці не може свідчити про недопустимість поданих письмових доказів з формальних лише підстав, зважаючи на те, що позовна заява з цими додатками як єдиний прошитий документ подані до суду та зареєстровані з проставленням дати та вхідного номеру, а відповідач не посилається на створення доданих документів пізніше за дату подання їх до суду, що б могло викликати сумніви у їх достовірності. Крім того, вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставляння відмітки про засвідчення копії документа, визначені у п. 5.24 ДСТУ 4163-2003, не поширюється на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду, зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 7 100 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 02 жовтня 2023 року уклало з ТОВ «Перший інвестиційний клуб» договір № 02/10-23 про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого сторони погодили, що виконавець, за дорученням замовника, надає послуги, визначені змістом основного договору та сторони погодили, що сума витрат, за надання замовником послуг по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, становить 7 100 (а.с. 28-29). Із наявного в матеріалах справи додаткового договору № 3 від 25 січня 2024 року до договору № 02/10-23 про надання юридичних послуг від 02 жовтня 2023 року вбачається, що позивачем за вказаним договором понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану ТОВ «Перший інвестиційний\~клуб»,\~в сумі\~7\~100\~грн. та згідно акту № 3 приймання-передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року ТОВ «Перший інвестиційний\~клуб» надав, а ТОВ «ФК «Еліт\~Фінанс» прийняв\~юридичні послуги\~відповідно до\~додаткового договору\~№ 3,\~що складається\~з наступного:\~1)\~надання первинної\~консультації замовнику\~у справі\~(1\~година)\~ 1\~000\~грн.;\~2)\~ правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (з години) 3\~000 грн.; 3) підготовка та подання позовної заяви (3,1 година) 3\~100 грн. (а.с. 30, 31). Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у розмірі\~7\~100 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Outcome: approved