Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У грудні\~2023\~року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 30 січня 1999 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Також, позивач просить спільну з відповідачем неповнолітню дочку [PERSON] залишити проживати разом із матір`ю. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 29\~березня 2024\~року сторонам було надано строк для примирення терміном два місяці за клопотанням відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, вказавши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Після закінчення строку на примирення, заяв чи клопотань до суду не подав. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30 січня 1999 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис № 116 (а. с. 6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] (а. с. 8). Як зазначено\~у позовній\~заяві,\~подружні відносини\~подружжя припинило,\~спільне господарство\~не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Крім того, за відсутності спору щодо того, з ким із батьків буде проживати неповнолітня дочка Ксенія, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Судом встановлено, що на час розгляду справи між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню, а позов - задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved