Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

У березні 2024 року позивачки, діючи у своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей, звернулись до суду з позовом, та уточнивши, мотивують вимоги тим, що є співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Будинок потребував ремонту, тому у ньому були демонтовані частина цегляних та деревяних перегородок, на їх місці були влаштовані цегляні перегородки та добудована кухня студія та мансардний поверх. Звернулись із заявою на видачу будівельного паспорту з архітектурними рішенняи реконструкції житлового будинку, у видачі паспорту було відмовлено. За заявою позивачів судовим експертом було проведено будівельно-технічне дослідження, та ним зроблено висновок, що розташування та приміщення незданих в експлуатацію прибудови та мансарди відповідають державним будівельним протипожежним та санітарним нормам і придатні до подальшої експлуатації. Позивачами було отримано дозвіл вчинення правочину на реконструкцію житлового будинку згідно наданого ескізного наміру забудови. Посилаючись на положення ч. 5 ст. 376 ЦК України, просить: визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/3 кожному на самочинно збудовані та реконструйовані приміщення у итловому будинку «А-1», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з агальною площею 199,2 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., який складається з : Приміщення поверх 1: тамбур 1, площею 5,3 кв.м., топкова 2, площею 4.1 кв.м., кухня 3, площею 9,3 кв.м., коридор 4 , площею 8,8 кв.м., санвузол 5, площею 3.8 кв.м., житлова 6, площею 20,1 кв.м., житлова 7, площею 8,7 кв.м., хол 8, площею 10,6 кв.м., кухня студія 9, площею 28,1 кв.м. Приміщення мансарди: мансарда 10 площею 100,4 кв.м; Господарські будівлі та споруди: літ «Б» сарай, літ. «В» сарай, літ «Е» баня, літ «Д» гараж, літ «Ж» навіс; літ «З» навіс, №1-4 огорожа. Ухвалою суду від 10.04.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 14.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачка отримала нотаріальну згоду від сусідки, яка не заперечує проти добудови. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснювати за наявності даних про те, що питання було предметом розгляду компетентного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати наявність спору про право. Позивач не звертався до управління державно-будівельного контролю для введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились. Про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином. Подали заяви про розгляд справи без їх участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на підставі договору купівлі продажу 26.10.2021 набули право власності (спільна часткова, по 1/3 частки) на земельну ділянку загальною площею 0,0628га, кадастровий номер 5910136300:03:010:0034 та розташовани \~ \~ \~ \~й на ній будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-14). Відповідно до витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії технічного паспорту, виготовленого 30.08.2021, придбаний житловий будинок мав площу 70,6 кв.м., житлову 39,4 кв.м., та складався з : тамбуру 1, площею 3,1 ккв.м., кладової 2, площею 2,2 кв.м., кухні 3, площею 4,1 кв.м., кухні 4 площею 9,3 кв.м., коридору 5 площею 8,8 кв.м., туалету 6 площею 0,7 кв.м., ванної 7 площею 3,0 кв.м., житлових кімнат 8,9,10 площею 20,1 кв.м. 8,7 кв.м. 10,6 кв.м. Також на земельній ділянці мались прибудови: літ «а» та літ «а1», погріб літ «п/г», сараї літ «Б» та «В», гараж літ «»Д», баня літ «Е», огорожа №1,2 (а.с. 10-17). Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який виготовлений 22.01.2024 загальна площа будинку становить 199,2 кв.м., житлова - 39,4 кв.м. Будинок складається з : приміщень поверху 1: тамбур 1, площею 5,3 кв.м., топкова 2, площею 4.1 кв.м., кухня 3, площею 9,3 кв.м., коридор 4 , площею 8,8 кв.м., санвузол 5, площею 3.8 кв.м., житлова 6, площею 20,1 кв.м., житлова 7, площею 8,7 кв.м., хол 8, площею 10,6 кв.м., кухня студія 9, площею 28,1 кв.м. приміщення мансарди: мансарда 10 площею 100,4 кв.м; господарських будівель та споруд: літ «Б» сарай, літ. «В» сарай, літ «Е» баня, літ «Д» гараж, літ «Ж» навіс; літ «З» навіс, №1-4 огорожа. (а.с 18-22). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 14.07.2023 №254 надано дозвіл [PERSON] на реконструкцію житлового будинку згідно наданого ескізного наміру забудови, правом користування та співвласниками якого є неповнолітні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Позивачами надано копію ескізу намірів забудови, виготовленого на замовлення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] який не містить інформацію про виконавця та відомостей про осіб, які його виконали (а.с. 24-27). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №1773 від 18.03.2024 розташування та приміщення не зданої в експлуатацію прибудови літ «а2», мансарди літ «м/с», розташованої за адресою: [ADDRESS] , відповідають державним протипожежним та санітарним нормам і придатні до подальшої експлуатації (а.с. 29-36). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , яка є власником сусіднього житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 37). 21.09.2023 Департамент забезпечення ресурсних платежів розглянув заяву позивачів щодо видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки та повідомленням відмовив у наданні будівельного паспорта на підставі п. 2.4 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України №103 від 05.07.2011 у звзку з невідповідністю намірів забудови вимогам містобудівної документації: на схемі розміщення будівель та споруд М 1:500 будинки та будівлі на власній та сусідніх ділянках нанесені не вірно (викопіювання з топографічно геодезичного плану території м. Суми додається), встановлені протипожежні відстані не відповідають вимогам щодо відстаней, визначеним таблицею згідно таблиці 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (а.с. 59). Частинами 3, 5 статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За загальними правилами кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. В зв`язку з цим, згідно уставленої практики ВС (Постанова від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц), у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. Крім того, як наголошує Верховний Суд, на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи відповідно до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок. Відповідно ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17. Як вбачається з матеріалів справи позивачка зверталась до Департамента забезпечення ресурсних платежів з приводу надання їй будівельного паспорта. У видачі такого паспорта їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на наданій схемі будівлі і споруди розміщені не вірно на власній та сусідній ділянках. З наданої копії ескізу намірів забудови та копії техпаспорта, який було виготовлено 22.01.2024 вбачається, що план, експлікація та площа приміщень, які відображені у ескізі намірів забудові не відповідають фактичним, які відображені у технічному паспорті, виготовленому 22.01.2024. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась повторно до уповноваженого органу з питання видачі їй будівельного паспорта на підставі документів, які б відображали правильне та таке, що відповідає фактичному розташуванню будівель та споруд. З декларацією про готовність об`єкта до експлуатації позивачка також не зверталась. Крім того, суд зазначає, що позивачка не спростувала причини, з яких їй було відмовлено у видачі паспорту забудови, зокрема, щодо невідповідності відображення будівель і споруд на власній та сусідніх земельних ділянках. Судом встановлено, що належна позивачу земельна ділянка межує з земельними ділянками № [NUMBER] та [ADDRESS] . Зі змісту висновку експерта за результатами проведення будівельно- технічного дослідження вбачається, що експертом при вирішенні питання щодо відповідності розміщення прибудови вимогам ДБН визначалась відстань будинку до садиби №32, власниця якого не заперечує проти прибудови, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, чи порушує здійснена позивачем реконструкція права осіб, які є власниками суміжної земельної ділянки №36. Експертом у висновку це питання не досліджувалось. Тобто матеріали справи не містять доказів того, що інші власники сусідніх земельних ділянок не заперечують проти забудови та їх права, свободи та інтереси не порушуються проведеною реконструкцією. Зі змісту ч. 3 ст. 376 ЦК України вбачається, що суд для вирішення питання про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт повинен встановити, що внаслідок самочинного будівництва не порушуються права усіх суміжних землекористувачів. Таких доказів суду не надано. Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Наданими доказами не підтверджується наявність передбачених статтею 376 ЦК України підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудований об`єкт у судовому порядку. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed