Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про визнання його матері [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановлення його її опікуном у зв`язку з тим, що мати є пенсіонером, та має психічне захворювання. В обґрунтування заяви [PERSON] вказав, що контроль за матірю здійснював він, однак був мобілізований та зараз проходить військову службу. Заявник посилався на те, що на даний час за його матірю вимушено, тимчасово, за його проханням здійснює його знайома [PERSON] , яка намагається створити необхідні умови для повноцінного проживання його мами - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] вказав, що [PERSON] не має реальної можливості належним чином виконувати взяті на себе обов?язки по догляду за його мамою, в силу того, що у них відсутній психологічний контакт, між ними виникають суперечки, конфлікти, мама і його знайома не знаходять спільної мови, у них немає взаєморозуміння. Заявник наголошував на тому, що мама не приймає допомогу [PERSON] у повсякденному житті та побуті, не приймає від неї ліки, які призначені лікарями, ігнорує її прохання з різного приводу. Вказане призводить до погіршення стану здоров?я його мами, його розладу, до психологічно-емоційного стресу. В той час як у нього з матірю склалися особисті довірчі стосунки та тільки він зможе виконувати обов?язки опікуна, без завдання шкоди її здоров?ю, бо є її сином, інших осіб, які б мали можливість доглядати за [PERSON] не має. Враховуючи викладене у заявника виникла потреба в оформленні опікунства над мамою, [PERSON] , [INFO] . Він зазначив, що обізнаний щодо стану здоров?я матері, має можливість та бажання бути її опікуном. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. 10.08.2023 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 26.10.2023 року матеріали справи було повернуто без проведення експертизи у звязку з тим, що за викликом [PERSON] до експертної установи не привезли. Ухвалою суду провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 07.12.2023 року за клопотанням заявника було повторно призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено. 19.02.2024 року було повернуто матеріали справи з висновком. Ухвалою суду провадження у справі було поновлено. Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що на вимогах наполягає та просить розглянути справу за його відсутності. Адвокат особи, щодо якої подано заяву у судове засідання не з`явилася, про причини не явки не повідомила. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити справу на власний розсуд. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання не ведеться. Перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи недієздатною. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно з копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с.13), [PERSON] є пенсіонером. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія витягу(а.с.14). Відповідно до копії довідки від 07.03.2023 року(а.с.16), мати заявника перебуває на К обліку та потребує стороннього контролю. Згідно з копією довідки військової частини [NUMBER] (а.с.17), [PERSON] перебуває на військовій службі військової частини [NUMBER] . Заявник незнятої чи непогашеної судимості не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується копією витягу та копіями довідок(а.с.18-20). Відповідно до висновку про стан здоровя особи(а.с.58В), [PERSON] за станом здоров`я може здійснювати розгляд за дорослою людиною. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №84(а.с.64-66), [PERSON] на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі деменції у звязку з неуточненим захворюванням, відповідно до свого психічного стану на теперішній час нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з викладеним у поданні виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування(а.с.76), опікунська рада вважає, що [PERSON] може виконувати обовязки опікуна особи, яка потребує догляду. Згідно ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно ч.1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Так, враховуючи зазначене в висновку експерта, суд вважає за можливе задовольнити заяву в частині визнання [PERSON] недієздатною. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Роз`яснити заявнику, що скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною (ч. 4 ст. 300 ЦПК України). Відповідно до ч. 7, 8 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Щодо вимоги про призначення опікуном [PERSON] заявника, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (частина перша статті 58 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20, при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог Цивільного процесуального кодексу України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Так, суд зазначає, що таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути врахований на розсуд суду. Як вказав Верховний Суд у своїй постанові від 6 травня 2020 року (справа № 753/2025/19) зазначив, що висновок органу опіки та піклування … не є обов`язковим для суду, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном. Процедура встановлення опіки та призначення опікуна над недієздатною фізичною особою визначена Правилами опіки та піклування, затвердженими спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно 3.2. цих Правил опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, зокрема, інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню. Тобто одним із критеріїв при призначенні опікуна є перевірка справжньої мети її встановлення. Так вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є військовослужбовцем. Беручи до уваги все вище вказане, суд критично оцінює викладене в поданні органу опіки та піклування щодо можливості [PERSON] бути опікуном, оскільки в ньому відсутні відомості щодо проходження заявником військової служби, яка унеможливлює сумлінне виконання ним обовязків опікуна. Статтею 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України). Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2201 - ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, який станом на час розгляду справи продовжено. Порядок звільнення з військової служби визначений статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Дослідивши подані документи, враховуючи, що станом на час розгляду справи заявник проходить військову службу, а також те, що доказів відсутності інших родичів, які б могли бути опікунами, не надано, суд приходить до висновку, що судове рішення у даній справі стосується порядку звільнення військовослужбовця з військової служби, а отже це стосується прав та обов`язків військової частини, у складі якої заявник проходить військову службу. Зважаючи на наведене, заява в частині призначення опікуна стосується заявника, котрий бажає бути призначеним опікуном матері, та є військовослужбовцем, що проходить військову службу. Як вбачається з викладеного, суд приходить до висновку про звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом з метою штучного створення умов та обставин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В постанові від 13.03.2024 року у справі №495/2284/23, Верховний Суд вказав, що суд дійшов загалом правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини, відібрання її від матері з встановленням факту самостійного виховання дитини батьком, та похідної вимоги про стягнення аліментів, оскільки позов фактично пред?явлений військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, з метою штучного створення умов та обставин, які можуть бути підставою для звільнення з військової служби в особливий період на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] призваний та проходить службу в Збройних силах України, виконання ним обовязків опікуна фактично унеможливлюється перебуванням на військовій службі, а задоволення даної вимоги може створити штучні умови для подальшого звільнення з військової служби. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010, Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Беручи до уваги вище викладене, дослідивши докази в їх сукупності, діючи в інтересах недієздатної особи, з метою недопущення створення штучних умов для звільнення заявника з військової служби, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги про призначення опікуном [PERSON] . За змістом п. 1.7. Правил обов`язок вжиття заходів щодо забезпечення прав та інтересів повнолітніх осіб, які потребують опіки покладається на відповідні органи опіки та піклування. Частиною першою статті 65 ЦК України передбачено, що до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Так, зважаючи на відмову в частині задоволення вимоги про призначення заявника опікуном [PERSON] , суд вважає за необхідне встановити опіку над недієздатною, та тимчасово, до вирішення питання про призначення опікуна над недієздатною, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування. Також, в матеріалах справи є лист Харківської Філії судових експертиз Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоровя України № 55 від 12.02.2024 року про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи(а.с.62-63). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із ч. 2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Установлено, що загальна вартість цієї експертизи становить 6 483, 60 грн. Так, суд вважає за необхідне відшкодування витрат Харківській Філії судових експертиз Державної установи Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоровя України, пов`язаних з проведенням експертизи стосовно [PERSON] віднести за рахунок держави. Беручи до уваги, що заявник звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судовий збір за дві вимоги в порядку окремого провадження у сумі 1211, 20 грн віднести на рахунок держави. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial