Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі ТОВ «ФК «ЄФКР») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року у справі № 2-3782/10 стягнуто з [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000 від 29.07.2008 року в сумі 37\~914,29 дол. США, що станом на 12.10.2010 року становило 299\~898,24 грн та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2013 року було змінено сиягувача у виконавчому провадженні по стягненню заборгованості з [PERSON] за виконавчим листом виданим у справі № 2 -3782/10 з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника , а саме ПАТ «Дельта Банк». 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» укладений договір № 1369/к про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11377674000 від 29.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року у справі № 752/11659/19 задоволено заяву ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа « ЄФКР». Зазначена ухвала підтверджує, що з 2019 року правонаступником ПАТ « Дельта Банк» у зобов`язанні за кредитним договором розмір якого було встановлено та підтверджено рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року у справі № 2-3782/10 є ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» та до нього перейшли всі права та обов`язки які існували на дату переходу прав вимог тому відповідно до положень ЦК України до товариства перейшло право у разі не виконання боргового зобов`язання на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» нараховані за період останні три роки відповідно до ст. 625 ЦК України простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2010 по справі № 2-3782/10, інфляційні втрати та 3% річних у загальному розмірі 166\~930,52 грн. Стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2684,00 грн. \~ \~ \~ \~Представник позивача через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Також вказав на те, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не застосовується при вирішенні даного спору, оскільки зобов`язання відповідача визначені рішенням суду,та не відносять до кредитних правовідносин. Відповідач про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6ст. 187 ЦПК України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. За правилами п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення\~«адресат відсутній за вказаною адресою». Ураховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст.\~223,\~280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що 29.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000 (а.с.14-18). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства « УкрСиббанк» 37\~914,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.10.2010 року становить 299\~898,24 грн, судовий збір у сумі 1\~700,00 грн та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн (а.с. 3-7). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2013 року було змінено стягувача у виконавчому провадженні по стягненню заборгованості з [PERSON] за виконавчим листом виданим у справі № 2-3782/10 з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника , а саме ПАТ «Дельта Банк» ( а.с.8-9). 11.05.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» укладений договір № 1369/к про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11377674000 від 29.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] ( а.с.10-12). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року у справі № 752/11659/19 задоволено заяву ТОВ « Фінансова установа « ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа « ЄФКР». До позовної заяви ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» долучено розрахунок інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000 від 29.07.2008 року за період з грудня 2020 року по листопад 2023 року в сумі 139\~916,17 грн. (а.с. 13) Розрахунок 3 % річних наведено у позовній заяві і становить 26680,86 грн. та складається з: -412,89 грн. (3% за період з 15.12.2020 року по 31.12.2020 року) = 299\~898,24 грн. (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% х 17 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році); -26\~596,45 грн. (3 % за період з 01.01.2021 року по 15.12.2023 року) = 299\~898,24 грн. (сума заборгованості згідно рішення суд) х 3% х 1079 (кількість днів прострочення у періоді): 365 (кількість днів у році) (а.с.2). А всього 139\~916,17грн + 27\~014,35 грн =166\~930,52 грн. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 509 ЦК України у чинній редакції визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передатимайно,виконати роботу,надати послугу,сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ст. 551 ЦК України). За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, провадження № 12-14гс18 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, провадження № 12-302гс18. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Отже, відповідно до усталеної судової практики, слід зробити висновок про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора. При постановленні судового рішення по даній цивільній справі судом також враховувалися висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 711/4585/22, провадження № 61-8119 св 21, а саме, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] не виконано як на час звернення до суду з цим позовом, так і на час розгляду справи рішення Голосіївського районного судуМ. Києва у справі № 2-3782/10 від 12.10.2010 року яким стягнуто [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000 від 29.07.2008 року укладеним [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач у справі, в сумі 37\~914,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.10.2010 року становить 299\~898,24 грн, грн. Посилання позивача на те, що сума заборгованості встановлена рішенням та не відносить до кредитних зобов`язань, а тому на спірні правовідносини не поширюється дія п. 18 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сума заборгованості встановлена за рішенням Голосіївського суду м. Києва від 12.10.2010 стягнута за не виконання відповідачем договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11377674000, що є кредитним зобов`язанням. На думку суду, саме на суму 299\~898,24 грн. та за період з 15.12.2020 року (початок періоду заявлений позивачем у позовній заяві) по 23.02.2022 року може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України. Інфляційні витрати: Індекс інфляції ( грудень 2020 по лютий 2022) \~(100,90 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,00 : 100)\~x\~(101,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,10 : 100)\~x\~(99,80 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,90 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,30 : 100)\~x\~(101,60 : 100)\~= 1.14247719 Інфляційне збільшення: 299\~898,00 x 1.14247719 - 299\~898,00 =\~42\~728,63 грн. 3 % річних -412,89 грн. (3% за період з 15.12.2020 року по 31.12.2020 року) = 299\~898,24 грн. (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% х 17 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році); -10\~327,99 грн. (3 % за період з 01.01.2021 року по 15.12.2023 року) = 299\~898,24 грн. (сума заборгованості згідно рішення суд) х 3% х 419 (кількість днів прострочення у періоді): 365 (кількість днів у році) (а.с.2). А всього 42\~728,63+10\~745,88= 53474,51 грн. Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року по 15.12.2023 року, оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також у цьому пункті зазначено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Слід зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє і на час вирішення спору між сторонами, враховуючи послідуючі Укази Президента. Також, слід зазначити, що в даному випадку позивачем розмір заборгованості визначено саме у національній валюті гривня, а не в іноземній валюті, а тому нарахування за ст. 625 ЦК можливе. Відсутні докази про здійснення відповідачем виплат на виконання судового рішення. Також, як на думку суду, позивачем обрано вірний спосіб захисту його порушених прав, що відповідає ст. 16 ЦК України. Отже, дослідивши всі докази по справі, враховуючи позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» слід стягнути інфляційні витрати у розмірі 42\~728,63 грн. та 3% річних у розмірі 10\~745,88 грн., а всього 53474,51 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовити. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача відповідно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в сумі 859,79 грн. В іншій частині віднести на рахунок позивача.

Outcome: partial