Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

11.04.2024 року з Корольовського районного суду м. Житомира в провадження Богунського районного суду м. Житомира надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю. Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] у віці 99 років померла мати заявниці - [PERSON] . На день смерті матері, яка потребувала постійного стороннього догляду, [PERSON] проживала разом з матір`ю у власній квартирі. Заявниця є спадкоємцем до майна померлої матері, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Встановлення факту постійного проживання з матір`ю на час відкриття спадщини необхідно заявниці для реалізації своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 15.04.2024 у справі відкрито окреме провадження. В судовому засіданні заявник заяву підтримала, просила задовольнити. Свідок [PERSON] який є чоловіком заявника, підтвердив, що [PERSON] \~потребувала стороннього\~догляду,\~оскільки мала\~поважний вік,\~тому разом\~з померлою\~протягом останніх\~п"яти\~років проживала\~її донька\~ [PERSON] ,\~за адресою\~ [ADDRESS] . Представник заінтересованої особи подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є донькою та матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , заповітом від 24.11.1983, постановою державного нотаріуса Поліщука А.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 10, 12, 14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК та пенсійним посвідченням (а.с. 8). Заповітом від 24.11.1983, посвідченим державним нотаріусом Луб`яковою Г.М., померла [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 задоволено позовну заяву [PERSON] до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів, стягнуто з відповідача на користь позивача недоотриману грошову допомогу до 05.05.2021 рік у розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, в сумі 13269, 00 грн. На виконання такого рішення 29.09.2022 видано виконавчий лист №240/30378/21 (а.с. 11). До дня смерті [PERSON] проживала разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, заявниця здійснювала догляд за матір`ю з 2006 року, що підтверджується актом про проживання особи без реєстрації директора ПП «ЖЄО-8» від 27.02.2024 №17 (а.с. 13), показами свідків. Постановою державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І. від 10.08.2023 заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману виплату у сумі 13269, 00 грн, яка належала померлій матері на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду №240/30378/21 від 23.06.2022 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 14). Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно частиною першою статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п.п. 21, 23\~Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008\~зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом пунктів 3.21., 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. З цього слідує, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Відмінність місця реєстрації заявника і фактичного місця проживання не суперечить вимогам закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до статей 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що згідно спадкової справи №369/2023, яка була заведена до майна померлої [INFO] [PERSON] , заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після померлої матері (а.с. 16). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням встановлених обставин справи, мети, з якою заявник просить встановити факт її спільного проживання на момент відкриття спадщини разом з матір`ю без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у період часу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, який породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, тобто прийняття спадщини, суд вважає за можливе задовольнити подану заяву, оскільки заявником доведено належними та допустимими доказами факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини. Спір про право відсутній, оскільки даних про те, що після смерті [PERSON] є інші спадкоємці, у яких виникло право на спадщину, немає.

Outcome: approved