Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Представник позивача Жовновач А.М. , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що після припинення фактичних шлюбних відносин з відповідачем починаючи з 2013 року, він перестав цікавитися дитиною та виконувати свої батьківські обов`язки, взагалі не приймає участі у її вихованні, не спілкується з нею та взагалі не цікавиться її життям, станом здоров`я, розвитком, навчанням, повністю ухилившись від виконання батьківських обов`язків, не сплачує ніяких аліментів та не надає іншої фінансової допомоги на утримання та виховання доньки. Ухвалою суду від 15.08.2023 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали від 29.11.2023 замінено третю особу Службу у справах дітей по Основ`янському району Департаменту служб у справ дітей Харківської міської ради на Департамент служб у справах Харківської міської ради. Ухвалою суду від 22.04.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, врахувавши висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав. Направлені за місцем реєстрації відповідача судові виклики відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ст.1-1 ЗУ «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з вищенаведеного, відповідач також був повідомлений про день, час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України належним чином. За положеннями частини третьої статті 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Також суд зазначає, що оскільки ухвалою суду відповідачеві роз`яснювалося право подати відзив, у якому він повинен викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради державної адміністрації у судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши думку органу опіки та піклування, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами приходить до наступних висновків. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши думку позивача та представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до наступного. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що складений актовий запис №50 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.01.2012. Сторони у шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] встановлено відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Судовим наказом Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.08.2018 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі доходу , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно починаючи з 11 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.13-14), однак за весь цей час відповідач не здійснив жодного платежу, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів (а.с.15). Згідно з характеристикою на [PERSON] , [INFO] , наданої Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №10 Харківської міської ради, дитина навчається на достатньому рівні, має здібності до предметів естетичного циклу, уміє логічно мислити, організована, користується авторитетом серед однокласників. Вихованням займається [PERSON] . Батько не цікавиться успіхами дитини в школі, не підтримував зв`язок зі школою Дитина забезпечена усіма необхідними навчальними засобами та приладдями (а.с.17). Відповідно до інформації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня №24» Харківської міської ради зі слів педіатра, дитину до амбулаторії під час проходження медичних оглядів, проведення профілактичних щеплень та хвороби супроводжує мати або бабуся. Інформації щодо участі батька в вихованні дітини лікувальний заклад не має (а.с.45). Згідно з висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.57-58). Батьки дитини в зареєстрованому шлюбі не перебували, батьківство [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] було встановлено відповідно до ст.126 Сімейного кодексу України. З 2014 року, після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] до Департаменту служб з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні та щодо усунення перешкод у спілкуванні з донькою з боку матері не звертався, ніяким доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Малолітня [PERSON] , [INFO] , у співбесіді з представником Департаменту служб пояснила, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] . Дівчинка за все життя майже не спілкувалася з батьком, він ніколи не цікавився її проблемами та досягненнями, не відвідував під час свят або хвороби, матеріально не допомагає. Тому, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 п. 2 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав є ухилення і не участь батьків у вихованні своїх дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України до суду з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої мешкає дитина. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Як вбачається із абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Обставини справи свідчать про те, що окреме проживання дитини від батька не було домовленістю у родинному колі, а викликано байдужою до долі дитини поведінкою відповідача, відсутністю належного піклування та турботи як про доньку, так і про її матір. Понад одинадцять років позивач з донькою проживають окремо від відповідача, за весь цей час він не не виявляє інтересу до дитини, не бажає її виховувати, дбати про захист її інтересів, сприяти у її фізичному, духовному розвитку, забезпечувати матеріально та стати справжньою підтримкою, особливо у період повномасштабної війни та соціальної вразливості неповнолітньої. Відповідач за весь цей час, починаючи з 2013 року, не поцікавився долею дитини та її потребами, відповідач [PERSON] , маючи всі необхідні умови для реалізації свого права і виконання обов`язку щодо належного виховання дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, свідомо нехтує ними. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Незалежно від місця проживання та роду занять відповідача, він зобов`язаний постійно приймати участь у вихованні та утриманні своєї дитини. Суд зазначає, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; недостатнє спілкування з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьківських прав. Вищевикладені обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням доньки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком служби у справах дітей, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, відповідатиме її інтересам. Враховуючи, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї доньки, не піклується про неї понад 11 років, а отже не має тісного психологічного зв`язку з нею, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 486/341/22, провадження № 61-180св23 від 27.06.2023 приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову про позбавлення батьківських прав у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягнення з відповідача на її користь, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved