Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У листопаді 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та відповідачем було укладено Договір позики № 2347793. Згідно умов договору сума позики, (загальний розмір) складає 8700,00 грн (п. 2.3.3 договору), строк позики до 18.06.2021 року (30 днів). ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало їй позику в сумі 8700,00 грн, шляхом зарахування коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 18.06.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконала, а також, не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Договору, чим порушила умови укладеного договору. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед кредитором, 10.09.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено Договір факторингу № 10-09/2021 (далі Договір Факторингу), згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором позики. 01.11.2023 року між ТОВ «Українські фінансові операції», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 01-11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором позики № 2347793 від 19.05.2021 року. Про відступлення права грошової вимоги за договором позики, ТОВ «Українські фінансові операції» повідомило відповідача шляхом направлення на її електронну пошту зазначену при укладенні договору відповідного повідомлення. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 01-11/23-Ф від 01.11.2023 р. перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 26900,40 грн. Станом на 08.11.2023 року заборгованість відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 26900,40 грн. (сума кредиту - 8700,00 грн., сума процентів за користування кредитом\~ 13850,40грн., сума процентів за прострочену позику\~- 4350 грн.). Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 26900,40 грн., інфляційні витрати\~(за період липень 2021 р. до 23.02.2022 р.) 1617,86 грн., три відсотки річних\~( за період з 19.06.2021 р. по 23.02.2022 р.) 550,54 грн., що загалом становить 29068,80 грн., судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. \~ \~ \~ \~У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 19.05.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики № 2347793. Зазначений договір було укладено відповідно до Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ» та розміщених на сайті https:// https://money4you.ua. Також відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора було підписано Паспорт позики, в якому зазначена сума кредиту, стандартна процентна ставка, знижена процентна ставка, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту, реальна процентна ставка. Відповідно до п.2.1 договору, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник прийняв на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані із виконанням цього договору. Згідно умов договору, позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України\~гривні, сума позики (загальний розмір) складає 8700,00 грн (п. 2.3.3 договору), строк позики до 18.06.2021 року (30 днів). ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання перед відповідачкою за договором позики виконало та надало їй позику в сумі 8700,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , що підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні рішення» про перерахування коштів. 18.06.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконала, а також, не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Договору, чим порушила умови укладеного договору. 10.09.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ», як клієнтом, та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, було укладено Договір факторингу № 10-09/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором позики № 2347793 від 19.05.2021 року. Згідно із Актом прийому-передачі реєстрів боржників до договору факторингу № 10-09/2021 від 10.09.2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру боржників від 10.09.2021 року до договору факторингу № 10-09/2021 від 10.09.2021 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 26900,40грн. 01.11.2023 року між ТОВ «Українські фінансові операції», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 01-11/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором позики № 2347793 від 19.05.2021 року. Згідно із Актом прийому-передачі реєстрів боржників до договору факторингу № 01-11/23-Ф від 01.11.2023 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до реєстру боржників від 01.11.2023 року до договору факторингу № 01-11/23-Ф від 01.11.2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 26900,40 грн. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 01-11/23-Ф, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 26900,40 грн. Про відступлення права грошової вимоги за договором позики ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» повідомлено відповідача шляхом направлення на її електронну пошту зазначену при укладенні договору відповідного повідомлення. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 345/3085/19. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Позивачем надано суду письмову форму укладеного між [PERSON] та ТОВ «МАНІФОЮ» Договору позики № 2347793 від 19.05.2021 року. У пункті 9 «Реквізити та підписи сторін» вищезазначеного договору зазначено електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію». Будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді, відповідачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «МАНІФОЮ» виконало свої обов`язки за Договором № 2347793 від 19.05.2021 року про надання споживчого кредиту, в той час як відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання та згідно матеріалів справи має заборгованість перед ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» в загальному розмірі 26900,40 гривень. Щодо вимоги ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивачем враховано вищевказані перехідні положення ЦК України та вірно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період за липень 2021 р. до 23.02.2022 р. та розрахунок 3% річних за період з 19.06.2021 р. по 23.02.2022 року. З огляду на зазначене, інфляційні втрати та 3% річних за вищевказані періоди нараховані позивачем правомірно та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором позики № 2347793 від 19.05.2021 року, у загальному розмірі 29068,80 грн., що складається з: заборгованості у 26900,40 грн., інфляційних витрат\~(за період липень 2021 р. до 23.02.2022 р.) 1617,86 грн., трьох відсотків річних\~( за період з 19.06.2021 р. по 23.02.2022 р.) 550,54 грн. У позовній заяві позивач ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., що підтверджуються Договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, звітом про надання правової допомоги від 08.11.2023 року, рахунком на оплату замовлення № 1371/098/11 від 08.11.2023 року, платіжною інструкцією № 1470 від 08.11.2023 року про сплату 10000 грн за адвокатські послуги, ордером на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю. Надаючи оцінку заявленому позивачем розміру витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій\~ постанові\~у справі\~№ 922/3812/19\~від 09\~грудня 2021\~року Верховний\~Суд зробив\~висновок,\~що визначаючи\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~гонорару адвоката\~іншою стороною,\~суди мають\~виходити зі\~встановленого у\~самому договорі\~розміру та/або\~порядку обчислення\~таких витрат,\~що узгоджується\~з приписами\~ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність».\~У разі\~відсутності у\~тексті договору\~таких умов\~(пунктів)\~щодо порядку\~обчислення,\~форми та\~ціни послуг,\~що надаються\~адвокатом,\~суди,\~в залежності\~від конкретних\~обставин справи,\~інших доказів,\~наданих адвокатом,\~використовуючи свої\~дискреційні повноваження,\~мають право\~відмовити у\~задоволенні заяви\~про компенсацію\~судових витрат,\~задовольнити її\~повністю або\~частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду\~викладену у\~постановах Верховного\~Суду у\~справі №\~905/1795/18\~від 07\~листопада 2019\~року та\~у справі\~№ 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved