Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ?Веллфін? (надалі - ТОВ ?Веллфін?) звернулось до Шевченківського районного суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просило суд: стягнути з [PERSON] на свою (ТОВ ?Веллфін?) користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №1679798 від 17 вересня 2021 року, яка складає 24 000, 00 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 вересня 2021 року між ТОВ ?Веллфін? та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №1679798 (надалі - кредитний договір), в електронній формі. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ ?Веллфін? надало відповідачці кредит у розмірі 8 000, 00 грн., строком на 30 днів до 17 жовтня 2021 року. Позивач, взяті на себе зобов?язання виконав в повному обсязі та надав позичальниці ( [PERSON] ) кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов?язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов?язання кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти, Однак, відповідачка, взяті на себе зобов?язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає. Звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, позивачем зазначено, що станом на 30 жовтня 2023 року, відповідачка має заборгованість за кредитним договором №1679798 від 17 вересня 2021 року у розмірі 24 000, 00 грн., з яких: 8 000, 00 грн. - заборгованість за кредитом; 16 000, 00 грн. - заборгованість за відсотками. А тому, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 24 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом ТОВ ?Веллфін? до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідачка, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористалася; відзив на позовні вимоги до суду не надіслала. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у позові; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з?явилася; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслала, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Перевіряючи обставини по справі, судом встановлено, що ТОВ ?Веллфін? є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту та зареєстроване як фінансова установа, відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Основним видом діяльності товариства є кредитування. 17 вересня 2021 року між ТОВ ?Веллфін? та [PERSON] 17 вересня 2021 року було укладено Договір про споживчий кредит №1679798 (надалі кредитний договір) в електронній формі. Згідно з п.1.1. кредитного договору, Позикодавець надає Позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 8 000 (вісім тисяч гривень) 00 копійок, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов?язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього договору. Відповідно до п.1.3. кредитного договору, строк позики за цим Договором починається з 17 вересня 2021 року та складає 30 (тридцять) днів, позика має бути повернута згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит (додаток до Договору) до 17 жовтня 2021 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов?язань за Договором (п.1.4. кредитного договору). Згідно п.1.5.1. кредитного договору, протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір основних процентів складає: - 1, 8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, але не менше ніж 50 (п?ядесят гривень 00 копійок ) за перший день користування позикою; 1, 8 (один цілий вісім десятих) процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.3. цього Договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У пункті 1.7. кредитного договору викладена деталізована інформація щодо визначення сукупної вартості позики при нарахуванні основних процентів у відповідності до пункту 1.5.1. Договору та реальна річна фіксована процентна ставка зазначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором про споживчий кредит (додаток до Договору), яка є невід?ємною частиною цього Договору. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики, шляхом реєстрації на сайті позивача, подання заявки на отримання позики із зазначенням номеру банківської карти для перерахування коштів, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8 000, 00 грн. Вищезазначений кредитний договір відповідачкою було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст.12 Закону України ?Про електронну комерцію?. Позивачем, в порядку встановленому п.1.4. кредитного договору, на картковий рахунок відповідачки була перерахована сума позики у розмірі 8 000, 00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою №15/11 від 01 листопада 2023 року, ТОВ ?Платежі Онлайн?, яке надає ТОВ ?Веллфін? технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів (ас.30). Під час розгляду справи, з боку відповідачки суду не було надано доказів належного виконання взятих на себе зобов?язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Відповідно до ст.639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). У ст. 3 Закону України ?Про електронну комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України ?Про електронну комерцію?). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що ТОВ ?Веллфін? свої зобов?язання за кредитним договором виконав належним чином. З боку відповідачка було допущено порушення взятих на себе зобов?язаннь в частині виконання у мов кредитного договору (допустила прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів). Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Абзац 2 ч. ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням вищезазначеного, суд прийшов до висновку, що договір про споживчий кредит підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та [PERSON] був укладений договір в електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачкою кредитних коштів та перехід права вимоги до позивача. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачці було нараховано заборгованість за відсотками у розмірі 16 000, 00 грн. за період часу з17 вересня 2021 року по 30 жовтня 2023 року. При цьому, як вбачається із додатку до договору, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної фіксованої процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є невід?ємною частиною вищезазначеного Договору, загальна вартість кредиту складає: 12 320, 00 грн., який складається з нарахованих до сплати відсотків - 4 30, 00 грн., суму кредиту - 8 000, 00 грн., за період часу з 17 вересня 2021 року по 17 жовтня 2021 року. Також, вищезазначеною додатковою угодою та додатком до договору підтверджено, що станом на 25 липня 2021 року у відповідача наявна заборгованість перед позивачем саме у розмірі 12 000, 00 грн. Крім того, як вбачається із договору про споживчий кредит, сторони погодили, що строк позики складає 30 днів, позика має бути повернута до 17 жовтня 2021 року, а процентні ставки є фіксованими та застосовуються у відповідний період дії Договору. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 3 (три) календарних місяці, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складає 30 днів. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що договором про споживчий кредит № 1679798 від 17 вересня 2021 року та додатком до договору визначено розмір процентів за користування кредитом, а тому, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом у розмірі 4 320, 00 грн. Що стосується заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів у період часу з 18 жовтня 2021 року по 30 жовтня 2023 року, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання. Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов?язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін ?користування чужими грошовими коштами? може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). З урахуванням зазначеного, суд вважає, що, відповідно до п.1.3. договору про споживчий кредит №1679798 від 17 вересня 2021 року, строк позики визначено 30 днів, тобто до 17 жовтня 2021 року, а тому, правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 18 жовтня 2021 року по 30 жовтня 2023 року, відсутні. За таких обставин, судом встановлено, що у позивача, відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?зок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №1679798 від 17 вересня 2021 року у розмірі 12 320, 00 грн., з яких: 8 000, 00 грн. - сума кредиту, 4 320, 00 грн. - проценти за користування кредитом за період часу з 17 вересня 2021 року по 17 жовтня 2021 року. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial