Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Людвик І.В. надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.Свої вимоги\~аргументує тим,\~що19 лютого 2024 року [PERSON] стало відомо про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Олександром Канцедалом відкрите виконавче провадження № 66639872. Цього ж дня, на електронну пошту приватного виконавця виконавчого округу Київської області О. Канцедала надіслано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 66639872. 20 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області О. Канцедалом було надано доступ до матеріалів виконавчого провадження № 66639872 через Автоматизовану систему виконавчих проваджень та завдяки ідентифікатору доступу вдалось ознайомитись з у т.ч. документами на підставі яких відкрито виконавче провадження № 66862033. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що [PERSON] має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором № 0534-8649 від 11 листопада 2020 року у розмірі 32 900 грн. 00 коп. за період з 25 листопада 2020 року по 12 травня 2021 року. Звернула увагу суду на те, що позивачу не відомо про вищезгаданий кредитний договір та про будь-які письмові повідомлення про наявність заборгованості, які б отримувались [PERSON] . Оскільки у позивача відсутній кредитний договір за яким видано виконавчий напис нотаріуса, тому надати будь-які пояснення та письмові заперечення з цього приводу не можливо оскільки походження та виникнення цих відносин з відповідачем їй не відомі, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19\~березня 2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 22 березня 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до середньо ринкової вартості, цієї послуги, що складає 2\~500, 00 грн., або відмовити у стягнення таких витрат. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від представника позивача адвоката Людвик І.В. надійшла заява, в якій просить судове засідання провести без її участі за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався. Треті особи приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Бригіда Володимир\~Олександрович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Київської області\~Канцедал Олександр\~Олександрович у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час призначення судового засідання, клопотань та заяв до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 11.11.2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0534-8649 від 11.11.2020 року. 01.06.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 3799. Відповідно до виконавчого напису №3799 виданого 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимирем Олександровичем запропоновано звернути стягнення з [PERSON] заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», за кредитним договором № 0534-8649 від 11 листопада 2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за період з 25.11.2020 року по 12.05.2021 року. Сума заборгованості становить 32\~640,00 грн., що складається з: 12\~000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 20\~640,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та за вчинення виконавчого напису в розмірі 350 грн. Загальна заборгованість, становить 32\~990,00 грн. 27.08.2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Київської\~області Канцедалом\~О.О.\~відкрито виконавче\~провадження №\~66639872\~-\~про стягнення\~з [PERSON] \~на підставі\~виконавчого напису\~№3799\~ від\~01.06.2021\~року,\~виданого приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бригідою\~В.О.,\~заборгованості за\~договором №\~0534-8649\~від 11.11.2020року у розмірі 32\~990,00 грн., на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, вчиняючи 13.01.2022 року виконавчий напис № 1118 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідачем не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих Товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Отже, оскільки судом установлено, що спірний виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що у своїй сукупності є порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року та є безумовною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду\~ від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц а також постанові Касаційного цивільного суду\~\~у складі Верховного Суду\~від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виконавчий напис, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. зареєстрований у реєстрі за №3799, яким запропоновано стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0534-8649 від 11.11.2020 року, є таким, що не підлягає виконанню, отже, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача\~заявив вимогу\~про стягнення\~з відповідача\~витрат на\~правову допомогу\~у розмірі\~10\~500,00\~гривень, на підставі: копій договору про надання правничої допомоги від №12/02-02 від 12 лютого 2024 року, укладеного між адвокатом І. Людвик та позивачем [PERSON] , додаткову угоду № 3 від 01 березня 20214 року до договору договір про надання правничої допомоги №12/02-02 від 12 лютого 2024 року, укладеної між адвокатом І. Людвик та позивачем [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР №21/1982 від 26.03.2019 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АІ № 1556902 від 27.02.2024 року, рухунку-фактури №3 від 01.03.2024 року про надання правничої допомоги за договором №12/02-02 від 12.02.2024 року у розмірі 10 500 грн., та платіжної інструкції № 68763887 від 01.03.2024 року про сплату за надання правничої допомоги за договором №12/02-02 від 12.02.2024 року та додаткову угоду № 3 від 01.03.2024 року. Загальна сума за виконані роботи складає 10 500,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved