Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

01.12.2023 до суду надійшов зазначений позов, згідно з яким позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 54461 грн, а також понесені судові витрати. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що 18.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2705758, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит, який зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 05.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та позивачем укладено договір факторингу, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором в сумі 54461 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 43461 грн сума заборгованості за процентами. Однак відповідачка умови договору не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, що і стало підставою для звернення до суду. 08.12.2023 за ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2024 позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» були задоволені, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №2705758 від 18.12.2021 в сумі 54461,00 грн та в рахунок відшкодування судових витрат 2684,00 грн, а всього стягнуто 57145,00 грн. 26.01.2024 відповідачка звернулась із заявою про перегляд заочного рішення, яка вмотивована тим, що вона була позбавлена можливості брати участь у розгляді вказаної справи, оскільки не була в належний спосіб повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що призвело до неправильного та неповного встановлення обставин у справі. Зазначає, що жодних кредитних договорів з ТОВ «ФК «ЄАПБ» або будь-якою іншою фінансовою установою вона не укладала, а вказані у оскаржуваному рішення суду кредитні кошти були отримані невідомими їй особами шахрайським шляхом, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до правоохоронних органів, якими було порушено кримінальну справу за вказаним фактом, де заявниця визнана потерпілою. Викладені обставини не були досліджені судом під час розгляду зазначеної справи, в результаті чого судом постановлено заочне рішення від 08.01.2024, яке порушує її права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення до суду з цією заявою. 12.02.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2024. 19.02.2024 за ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням учасників справи. 18.04.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що перед укладенням договору позичальнику була надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація. Позичальником було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на укладення договору та отримання кредиту від фінансової установи. Договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договору. Фінансовою установою здійснено верифікацію та ідентифікацію позичальника згідно з вимогами чинного законодавства України, після чого останній було перераховано кредитні кошти на її банківську картку. При укладенні кредитного договору позичальником було зазначено особисті дані: прізвище, ім`я по батькові, РНОКПП, дані паспорта громадянина України, особистий кабінет, номери мобільних телефонів, контакті дані третьої особи. Просить позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій письмовій заяві просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що дійсно до неї зателефонувала невідома особа, яка представилася працівником Банку і запитала її персональні дані, які, будучи введеною в оману, відповідачка повідомила цій особі, а згодом дізналася, що на її ім`я був оформлений кредит. Так як вона особисто кредитного договору не укладала, то звернулася з даного приводу до поліції та за вказаним фактом відкрито кримінальне провадження. Представник відповідачки у судовому засіданні також висловив заперечення з приводу позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що 18.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №2705758 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого остання отримала кредит на суму 11000,00 грн, зобов`язавшись повернути його та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення) (а.с. 5-11). Відповідно до п. 1.4 договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується: у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка 0,01% в день. Пунктом 2.1 договору визначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 4.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів. Відповідно до п. 4.6 договору споживач здійснює платежі за договором у такій черговості: у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом нараховані проценти за кредитом; у третю чергу здійснюється сплата інших платежів за договором. Відповідно до п. 9.7.договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ITC товариства/зазначений в цьому договору. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х675 18.12.2021 14:16:17. Також [PERSON] підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору - Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту (а.с. 12-14). 18.12.2021 о 14:18:13 ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконано свої зобов`язання за договором та перераховано на картку № [NUMBER] , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі, кредитні кошти в сумі 11000,00 грн, транзакція у системі «iPay.ua» №125910838, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024 №43481-0403 (а. с. 124). Доказів того, що банківська картка з відповідним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. Згідно з вимогами ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 207\~ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За приписами ч. 2 ст. 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно вимог ч. 1 ст.\~5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. За приписами ч. 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. В ч.ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно вимог ч. 8 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями ст. 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19. Згідно з вимогами ст. 6, ч. 1 ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В ч.ч. 1, 2 ст.\~639\~ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно вимог ч. 1 ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За приписами ч. 1 ст.\~642\~ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. З наведеного\~вбачається,\~що договір\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту №2705758\~було укладено\~з [PERSON] в спосіб подання згоди відповідачки на надання їй відповідної суми грошових коштів. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а, відтак, породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі. Таким чином, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 11000,00 грн. При цьому суд зауважує, що надані стороною відповідача суду копії протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінальних правопорушень від 18.12.2021, пояснення, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №120212054801000422 від 19.12.2021, копію постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення та визначення підслідності у кримінальному провадженні (а.с. 56-60), а також відповідь СВ Охтирського РВП ГНУНП в Сумській області від 08.05.2024 №4766, відповідно до якої досудовим розслідуванням було встановлено, що попередньо [PERSON] будучи введена в оману, надала запитувану інформацію по кредитній картці особі, яка представилась представником банку; особу, яка причетна до вчинення шахрайських дій, не встановлено, про підозру нікому не повідомлялося (а.с. 146), підтверджують лише факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо неї шахрайських дій, та не є належними та беззаперечними доказами на підтвердження наведених відповідачкою обставин оформлення сторонніми особами кредиту та зняття грошових коштів. Таким чином, ці доводи відповідачки не можуть бути прийняті судом до уваги на спростування доводів позивача. Оскільки і сама відповідачка у судовому засіданні підтвердила, що надала особі, яка представилася працівником банку, усю запитувану інформацію, включаючи персональні дані. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено,\~що своїми\~діями [PERSON] \~сприяла оформленню\~кредитного договору,\~як вона\~зазначає сторонньою\~особою,\~оскільки особисто\~повідомила цій\~особі свої\~персональні дані,\~номери телефонів\~та дані\~третіх осіб,\~що дало змогу особі, яка заволоділа цією інформацією, 18.12.2021 укласти кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та розпорядитися кредитними коштами. Тому той факт, що [PERSON] , ймовірно, їх не використовувала, не виключає її обов`язку повернення списаних кредитних коштів. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі\~№ 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) та від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказану правову позицію підтримав. У частині 4 статті 263\~ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином відповідачкою зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту виконані не були. 05.05.2021 ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор) уклали договір факторингу №05052023, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належать Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 15-17). Відповідно до Реєстру боржників від 05.05.2023 до договору факторингу №05052023 від 05.05.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2705758, сума відступленої грошової вимоги складає 54461,00 грн, з них: 11000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 43461,00 грн заборгованість за відсотками (а.с. 136-137). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно вимог ч. 1 ст.\~513\~ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ч. 1 ст.1078\~ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ст.\~516\~ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок про те, що тлумачення статті 516, частини другої статті517\~ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21 від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] , а ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» таке право втратили. Оскільки, ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу набуло право вимоги за кредитним договором №2705758 від 18.12.2021, тому у позивача, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цим договором. Доказів про визнання договорів факторингу недійсними чи погашення боргу первісному кредитору матеріали справи не містять. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором №2705758 від 18.12.2021 станом на 05.05.2023 та на 31.10.2023 заборгованість [PERSON] складає 54461,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 11000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 43461,00 грн (а.с. 20, 125-130). Розмір заборгованості та розрахунки боргу відповідачкою не спростовані. В п. 3 ч. 2 ст.\~129\~Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку, як кожному окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, за наявності доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог та заперечень відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. У зв`язку з цим на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved