Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 81448, 09 доларів США. В обґрунтування позову зазначено, що 01.02.2022 між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000, 00 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути їх у строк до 31.12.2022. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов виникла заборгованість у розмірі 81448, 09 доларів США, що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 50000, 00 доларів США, штрафу в розмірі 25000, 00 доларів США, 10% річних в розмірі 6448, 09 доларів США. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.04.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 10). У підготовче судове засідання сторони не з`явились. 12.06.2024 представник позивача подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, позовні вимоги підтримав. 12.06.2024 від представника відповідача - адвоката Давиденка В.В. також надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Такою заявою представник відповідача фактично визнав позовні вимоги, зазначивши, що відповідач не повернула борг через скрутне матеріальне становище, але зобов`язується повернути борг при першій можливості. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01.02.2022 між сторонами укладено договір позики №01-02/22, відповідно до умов п.п. 1, 3 якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути їх у строк до 31.12.2022 (а.с. 5). На підтвердження отримання коштів відповідачем складено розписку (а.с. 6). Пунктами 3, 5 договору позики визначено, що позичальник має право достроково повернути позикодавцю суму позики, а позикодавець зобов`язаний прийняти таке дострокове повернення, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцю 10% річних від простроченої суми у відповідності до частини 2 ст. 625 ЦК України, а також штраф у розмірі 50% від суми позики. Відповідачем не\~виконано взятих\~на себе\~зобов`язань по\~поверненню у\~визначені договором\~строки взятих\~у борг\~коштів,\~у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 81448, 09 доларів США, що складається із заборгованості за основним боргом в розмірі 50000, 00 доларів США, штрафу в розмірі 25000, 00 доларів США, 10% річних в розмірі 6448, 09 доларів США. Позивач є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.\~1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З урахуванням\~викладеного,\~оскільки майнові\~права позивача\~порушені,\~зобов`язання за\~договором позики\~№01-02/22\~ [PERSON] \~не виконані,\~ \~строк виконання\~зобов"язання\~настав 31.12.2022,\~тобто в\~період дії\~в Україні\~воєнного стану,\~суд дійшов\~висновку про\~законність та\~доведеність позовної\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за \~договором у\~розмірі50000,00 доларів США, що складається з основного боргу, решта вимог щодо стягнення відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу не підлягаються до задоволення відповідно до вимог закону, у зв`язку з чим, позовна заява підлягає до часткового задоволення. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи, що позивач під час звернення до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи ціну позову, відсутність доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 15140,00 грн.

Outcome: partial