Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить: визнати незаконним і скасувати наказ від 09 грудня 2021 року № ЄРЦ-147 «Про відсторонення від роботи працівників Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця» в частині її відсторонення від роботи; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі або допущення до роботи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 листопада 2021 року її було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та необхідність надати відомості/медичну інформацію щодо наявності профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2 або медичний висновок про наявність абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19. 08 грудня 2021 року було видано наказ від 08 грудня 2021 року № ЄРЦ-147 «Про відсторонення від роботи працівників Філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень АТ «Українська залізниця», яким її відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року до моменту усунення причин відсторонення без збереження заробітної плати. Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що грубо порушує її трудові права, оскільки у відповідача була відсутня законна підстава для її відсторонення від роботи. Зокрема, вона не порушувала законодавства про працю, яке б стало підставою для її відсторонення, а така підстава для відсторонення як відмова виконувати розпорядження державного органу нормами статті 46 КЗпП України не передбачена. Водночас, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 КЗпП України не є виключним, однак його розширення можливе лише актами законодавства України. Крім того, виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік обов`язкових щеплень, яким не передбачено щеплення проти гострої респіраторної хвороби «COVІD-19», а МОЗ України відповідно до частини другої статті 12 цього ж Закону може встановити лише перелік професій та виробництв, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням. До того ж, листом-ознайомленням її було попереджено про відсторонення, обґрунтованого Наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», однак зазначений наказ не передбачає можливості відсторонення невакцинованих працівників. Також, рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на території України головним державним санітарним лікарем не приймалося, а було лише прийнято рішення про затвердження переліку професій. Водночас, згідно з постановами Головного санітарного лікаря COVІD-19 визнається вакцино керованою хворобою, а не особливо небезпечною інфекційною хворобою або масово поширеною небезпечною інфекційною хворобою. Крім того, у оспорюваному наказі відсутнє посилання на зафіксований у порядку встановленому Законом, факт її відмови від профілактичного щеплення, зокрема, на відмову від щеплень, оформлену за формою № 063-2/о, письмове підтвердження, акт присутності свідків або подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, що є порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, позивач вважає, що про можливість відсторонення від роботи її повинні були повідомити за два місяці, оскільки це є істотною зміною умов праці, однак про це її було повідомлено 24 листопада 2021 року, а відсторонено 09 грудня 2021 року. Також, зазначає, що вимога відповідача надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання є порушенням її права на конфіденційність та повагу до її приватного життя. Водночас, вакцинуватися чи ні вирішує сам пацієнт. З огляду на викладене, вищевказаний наказ порушує її право на працю та є дискримінаційним, а тому підлягає скасуванню. Крім того, враховуючи, що її було відсторонено від роботи без законних на те підстав, позивач зазначила про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому позивач звернулася до суду з указаним позовом для захисту порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 квітня 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 14 листопада 2022 року позивачем надано до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, надавши докази поважності причин пропуску строку. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачеві 15?денний термін для надання відзиву. 28 липня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому він заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивач працювала у філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді провідного економіста відділу розрахунків за міжнародні пасажирські перевезення. Діяльністю філії є: організація здійснення розрахунків за перевезення у міжнародному та внутрішньому сполученнях і пов`язані з ними роботи і послуги, за єдиною технологією з використанням уніфікованого програмного забезпечення, у найбільш сприятливих умовах для користувачів послуг залізничного транспорту; організація здійснення взаєморозрахунків за міжнародні залізничні перевезення та надані послуги з іноземними залізницями, юридичними особами по статтях розрахунків, передбачених Правилами міжнародних транспортних організацій; організація проведення розрахунків з користувачами послуг залізничного транспорту на підставі договорів, укладених користувачами послуг з Товариством, за перевезення вантажів та пов`язані з ними послуги у внутрішньому та міжнародному сполученнях. На початку 2021 року в Україні почали запроваджувати заходи щодо запобігання, профілактики та лікування COVID-19, серед яких є обов`язкове профілактичне щеплення. У зв`язку з викладеним, АТ «Укрзалізниця» було забезпечено наявність вакцини для щеплення працівників. У першу чергу вакцинації підлягали працівники, які працюють у стратегічно важливих підрозділах Товариства, зокрема і філії ЄРЦ. З серпня 2021 року в АТ «Укрзалізниця», у тому числі, філії ЄРЦ розпочалось проведення безкоштовної для працівників вакцинації для уникнення можливості розповсюдження хвороби серед працівників, що може призвести до зупинки діяльності ЄРЦ. Позивач декілька місяців категорично відмовлялася вакцинуватись, довідку про наявність протипоказань не надала, тому 08 грудня 2021 року було складено Акт, що підтверджує факт відмови у вакцинації позивачем, та надано роз`яснення про правові наслідки відмови. Вказаний Акт підписаний позивачем. Того ж дня було видано оспорюваний наказ № ЄРЦ-147 про відсторонення від роботи [PERSON] з 09 грудня 2021 року і до моменту усунення причин відсторонення, з яким позивач ознайомлена. З 01 березня 2022 року наказом по філії було запроваджено режим простою з причин, що не залежать від працівників. Стосовно [PERSON] також запроваджено такий режим з оплатою часу простою з розрахунку 2/3 (66,67%) тарифної ставки, встановленої їй. 01 квітня 2022 року було видано наказ «Про призупинення дії трудового договору з [PERSON] » у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства через військову агресію РФ проти України, запровадження відповідно до Указу Президента України воєнного стану, а також

Outcome: approved