Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив позбавити відповідачку [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 02 липня 2016 року. Шлюб було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року. Від цього шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] . В січні 2019 року відповідачка покинула сім`ю, та переїхала жити до іншого чоловіка в Росію. З того ж часу вони не спілкуються. Відповідачка не цікавиться життям сина, не приймає участі в його вихованні. З січня 2019 року син постійно проживає з ним. Спочатку вони проживали у м. Вугледарі Донецької області, а з 12 квітня 2022 року у м. Дніпрі. За довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вони з сином зареєстровані адресою: [ADDRESS] . Там також були зареєстровані і проживали його батьки та брат. Щоб забезпечити комфортне проживання сину він вийняв квартиру за адресою: [ADDRESS] , де вони проживають з сином на теперішній час. Так як син проживає постійно з ним, то фактично його вихованням займається позивач та його мати, яка приходить і знаходиться з сином доки він на роботі. У них із сином дуже міцний емоційний зв`язок. Він працює не офіційно, але має постійний дохід. Крім того отримує матеріальну допомогу як тимчасово переміщена особа, і може надати сину належне утримання та належне виховання. Також він не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатрах, позитивно характеризуюся, має належні умови проживання. В судовому засіданні позивач підтримав подану позовну заяву та просив її задовольнити, проти заочного порядку не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Раніше в судовому засіданні позов не визнала, у зв`язку з тим, що не надано доказів які б підтверджували, що мати, [PERSON] , самоусунулась та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що вона перебуває в Росії. Будь-яка інформація щодо місця її знаходження відсутня, в розшук не оголошувалася. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року по справі № 202/2598/22 було розірвано шлюб зареєстрований 02 липня 2016 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №79) розірвано. Відповідно до довідки Комунального закладу «Дніпропетровського центру соціально-психологічної допомоги» від 27.03.2023 року, яка надана [PERSON] , вбачається, що згідно результатів психологічного діагностування виявлено, що психоемоційний стан на момент діагностування та індивідуально-психологічні особливості [PERSON] наступні: має середній рівень ригідності та агресивності, фрустрації, тривожності, що є нормою психічної здорової людини; в конфлікті має стиль поведінки - компроміс, тобто не прагне до поглиблення конфлікту. Важливим компонентом для становлення особистості та здоров`я дитини є здатність батьків задовольняти потреби дитини - батьківський потенціал. Показниками компоненту «батьківський потенціал» є: елементарний догляд, гарантія безпеки, емоційне тепло, стимулювання, життєві орієнтири та обмеження, стабільність. Результати методики «PARI» показали, що [PERSON] має достатній рівень батьківського потенціалу. Стиль батьківської поведінки у [PERSON] авторитетно-ліберальний. Він встановлює правила поведінки, допускає зміни своїх вимог в розумних межах. Він має мотивацію для спілкування з дитиною. Між ним та дитиною існує тісний емоційний контакт. Виходячи з результатів психологічного діагностування [PERSON] має всі підстави психологічного характеру для проживання з сином [PERSON] . Можна зробити висновок, що дитині на даний час проживати з батьком комфортно, хлопчик відчуває себе спокійно та вільно, батько є домінуючою особою для [PERSON] , символізує безпеку та захист. Матір хлопчик не пам`ятає, оскільки з двох років проживає з батьком. Матір дитини [PERSON] , зі слів батька [PERSON] , не спілкується з сином, не телефонує і не приїздить до нього. Рекомендовано: зосередження на майбутньому дитини, її всебічному розвитку; дитина повинна перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі; спілкування з батьками не повинно набувати риси психотравмуючих подій. Виховний процес повинен сприяти емоційному, когнітивному, особистому розвитку дитини та допомагати набувати корисні навички для подолання труднощів у подальшому дорослому житті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду пояснення зі змісту яких вбачається, що з 2022 року знайома з [PERSON] та дитиною, мати ніколи не бачила, дитина про матір спілкуватися не хоче, вказала, що батько та бабуся піклуються про [PERSON] . Свідок [PERSON] надала пояснення та зазначила, що вона є бабусею [PERSON] . Вказала, що з її сина та невістка не живуть разом з 2016 року. Матір дитини не бажала спілкуватися з дитиною. Дитиною займалися вона та батько, коли син працює він привозить їм дитину, на вихідних він сам займається дитиною. Також, в судовому засіданні були надані пояснення дитиною [PERSON] в присутності педагога, який вказав, що живе з батьком, ще є бабуся з дідусем, маму він не знає та не пам`ятає. Звертаючись із позовом до суду, позивач зазначає, що підставою для позбавлення відповідачка батьківських прав є те, що відповідачка з моменту уходу із сім`ї, ні утриманням, ні вихованням сина вона не займається, про стан здоров`я дитини не піклується, фізичним, духовним і моральним розвитком не цікавиться, тобто самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо сина і бажання спілкуватися з ним не виявляє. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, мати дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: ухиляється від їх виконання, байдуже ставиться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний стан дитини, матеріально її не забезпечує, живе окремо та взагалі сином не цікавиться. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила дитині повноцінні і достойні умови життя. Батько не забезпечив його належними житлово-побутовими умовами та не намагається дбати про потреби своєї дитини, неодноразово попереджалася про неприпустимість такого відношення до своєї дитини, але відповідач проігнорувала ці попередження. Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв`язку з цим, захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач, в інтересах малолітньої дитини, просив припинити особисті немайнові права та обов`язки відповідача у відношенні її малолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Згідно висновку Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 07.02.2024 року №6/11-19 вбачається, що рішенням комісії вирішено недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Оскільки дитина, [PERSON] , [INFO] , досяг шкільного віку, будь-яка інформація з комунального закладу освіти не надана, відсутня довідка, характеристика на дитину, на родину. Також, в матеріалах справи відсутні дані з місця працевлаштування батька, довідка про його доходи, тощо. Стосовно матері, [PERSON] , [INFO] , лише зазначено в довідці Комунального закладу «Дніпропетровський цент соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, зі слів дитини, що мати перебуває в Росії. Будь-яка інформація щодо місця її знаходження відсутня, в розшук не оголошувалася. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що мати, [PERSON] , [INFO] , самоусунулась та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до сина будь-якої материнської уваги та турботи, не займається його вихованням та утриманням, не піклується про його фізичний, духовний, моральний розвиток. Вона не має материнських почуттів до дитини, не має бажання з ним спілкуватися, налагоджувати стосунки, проживати з дитиною. Проте, позивачем долучено до матеріалів справи, копію паспорту [PERSON] , як громадянки РФ. Крім того, надано заяву [PERSON] , відповідно до якої вона відмовилася від виконання своїх батьківських обов`язків та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав (а.с. 94, 100). Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїм дітям повноцінні і достойні умови життя, не забезпечує дитину належними житлово-побутовими умовами і не намагалась дбати про його потреби. Всім цим, як було встановлено судом, займається батько дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зокрема нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно же з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами 23 серпня 2023 року. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] . При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved