Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] з 07.09.2005 року по 21.09.2020 рік працював на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК» (до перейменування ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК») у шкідливих умовах праці за спеціальністю дробильник на дробильній фабриці. Висновком лікарсько-експертної комісії, який в подальшому було уточнено, позивачу було встановлено діагноз: «Коніотуберкульоз: сидеросилікоз третьої стадії (q/t, 2/2, tb, сv, em, ax, hi, pqp, 2a), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої-третьої стадії, група Е. Залишкові зміни перенесеного туберкульозу легень у вигляді фіброзу, конгломератів щільних вогнищ, санованої порожнини розпаду. ЛН другого-третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії.». На підставі довідки МСЕК від 27.04.2021 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та третю групу інвалідності. Довідкою МСЕК від 21.03.2024 року повторно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю третю групу інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 715\~680,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб, який просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Не погодившись із позовом, представник відповідача ПрАТ «ЦГЗК» 13.05.2024 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, тривалий стаж роботи позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів свідчить про те, що це був власний вибір позивача з усвідомленням негативного впливу шкідливих факторів на організм. Також останній не заявляв про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку із погіршенням стану свого здоров`я. Відповідач у відносинах з позивачем діяв правомірно, добросовісно, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди. Протиправна поведінка відповідача щодо моральної шкоди, яку зазначив позивач, відсутня. Також позивачем не надано достатніх обґрунтувань, які б були беззаперечними доказами перенесення моральних страждань саме від професійного захворювання. Розмір моральної шкоди в сумі 715\~680,00 грн не відповідає вимогам розумності та справедливості. Також стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податків із суми перевищення чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, суперечить діючому законодавству України. На підтвердження вказаних доводів представником позивача долучено до відзиву на позов документ з даними попереднього, при прийнятті на роботу та періодичних медичних оглядів дробильника дробильної фабрики ПрАТ «ЦГЗК» [PERSON] , 1976 р.н., а також Індивідуальну податкову консультацію, адресовану ПрАТ «ЦГЗК» від ДПС. Просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у позові з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК» (до перейменування ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК») з 07.09.2005 року по 21.09.2020 рік на посаді дробильника технологічної служби дробильної фабрики (з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1). 21.09.2020 року був звільнений з роботи за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією Трудової книжки серії [NUMBER] . (а.с. 36-37) Згідно з копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15.03.2021 року (форма П-4) (далі Акт), стаж роботи [PERSON] у цеху в умовах впливу шкідливих факторів склав 15 років (п. 12 Акта). (а.с. 24-27) [PERSON] був встановлений діагноз: Коніотуберкульоз: сидеросилікоз другої стадії (q/t, 2/2, tb, ax, hi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої-третьої стадії, група В. ЗЗТБ (01.03.2018 р.) обох легень (дрібні, щільні вогнища, пневмофіброз). Дестр.-МБТ-КАТ. 5.1 КОГ З (2017 р.). ЛН другого ступеня. (п. 14 Акта). Пунктом 17 Акта визначено, що професійне захворювання у [PERSON] , працюючого дробильником дробильної фабрики, технологічна служба ПрАТ «ЦГЗК» виникло за таких обставин: Працюючи дробильником технологічної служби дробильної фабрики, виконував роботи з керування, обслуговування дробарок та іншого гірничозбагачувального устаткування при збагаченні та транспортуванні гірничої маси, брав участь в роботах з ремонту, монтажу, демонтажу гірничозбагачувального устаткування. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди, мавших місце порушень роботи систем вентиляції та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, параметри яких перевищували нормативні. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.02.2021 №396 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив також профмаршрут: 01.07.2005-03.08.2005 - ВАТ «Суха Балка», ш. ім. Фрунзе, ДСФ, електрогазозварник. У п. 18 Акта зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - Пил переважно фіброгенної дії: Пил з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 3,0 рази перевищує ГДК (6,05 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88). У п. 20 Акта щодо осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, вказано, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років 01 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів. конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №059725 від 27.04.2021 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40 % з 12.04.2021 року до 01.05.2022 рік, з наступним переоглядом 01.04.2022 року. (а.с. 28-29) Також довідкою МСЕК серії 12 ААБ №627708 від 27.04.2021 року [PERSON] було первинно встановлено третю групу інвалідності з 12.04.2021 року, з наступним переоглядом 01.04.2022 року. (а.с. 28-29) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №129960 від 21.03.2024 року [PERSON] повторно встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60% з 04.03.2024 року до 01.04.2027 рік, з наступним переоглядом 10.03.2027 року. (а.с. 30) Також довідкою МСЕК серії 12 ААГ №558390 від 21.03.2024 року [PERSON] було повторно встановлено третю групу інвалідності з 01.04.2024 року, з наступним переоглядом 10.03.2027 року. (а.с. 31) Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.02.2021 року №396 (далі Висновок), захворювання [PERSON] професійне. (а.с. 16) Також в пункті 2 Висновку зазначено профмаршрут, який став підставою для встановлення професійного захворювання позивачу. Так, стаж роботи позивача в шкідливих умовах склав 15 років 01 міс., з них: - 01.07.2005-03.08.2005 ВАТ «Суха Балка», ш. ім. Фрунзе, ДСФ, електрогазозварник; - 2005.09-2020.09 ПрАТ «ЦГЗК», ДФ, дробильник. (а.с. 16) Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 року №245 (далі Висновок), позивачу було встановлено діагноз: Коніотуберкульоз: сидеросилікоз третьої стадії (q/t, 2/2, tb, сv, em, ax, hi, pqp, 2a), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої-третьої стадії, група Е. Залишкові зміни перенесеного туберкульозу легень у вигляді фіброзу, конгломератів щільних вогнищ, санованої порожнини розпаду. ЛН другого-третього ступеня. Хронічне легеневе серце. НК першої стадії. Захворювання професійне. (а.с. 17) Згідно з копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого, що міститься в матеріалах справи, позивач перебував на стаціонарному лікування у зв`язку із наявністю у нього професійного захворювання, встановленого вказаним вище Висновком ЛЕК від 13.02.2024 року №245. Також представником відповідача було долучено до відзиву на позовну заяву Довідку з відомостями попереднього, при прийнятті на роботу та періодичного медичних оглядів дробильника дробильної фабрики ПрАТ «ЦГЗК» [PERSON] , 1976 р.н. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15.03.2021 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 24-27) та профмаршрутом, вказаним у Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.02.2021 року №396. Рішення про підтвердження раніше встановленого діагнозу хронічного професійного захворювання у позивача підтверджено Медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 13.02.2024 року №245. (а.с. 16, 17) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 60% та встановлення третьої групи інвалідності, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 15 років, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 220\~000,00 грн без врахування податку з доходу фізичних осіб. Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Не приймаються судом доводи відповідача про те, що ПрАТ «ЦГЗК» зверталося з даного питання до Державної податкової служби України, яка в індивідуальній податковій консультації від 03.09.2021 року роз`яснила, що у випадку, коли за рішенням суду сума відшкодування моральної шкоди, спричиненої життю та здоров`ю, більша, аніж 4-х кратний мінімальний розмірі заробітної плати, то це є доходом, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Так, порядок надання індивідуальних податкових консультацій регламентовано розділом 3 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію. Надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування. Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування. Разом із тим, податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою службою України надано ПрАТ «ЦГЗК» податкову консультацію щодо оподаткування податком на доходи з фізичних осіб та військовим збором суми моральної шкоди, яка виплачується за рішенням суду, що не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки, у даному випадку, як вже зазначено вище, спір стосується про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Крім того, слід зазначити, що індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і не є обов`язковою для суду, та в самому тексті податкової консультації зазначено, що, з метою уникнення неоднозначного тлумачення норм податкового законодавства у частині оподаткування доходів фізичних осіб, необхідне детальне вивчення документів (матеріалів), які стосуються порушеного питання. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2200,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень,але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).\~

Outcome: partial