Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Близнюківська селищна рада Лозівського району Харківської області, в особі представника - Павлюченко О.В. , звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь завдану злочином шкоду у розмірі 145996,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 08.11.2022, близько 18 години 30 хвилин, [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] , перебували за адресою: [ADDRESS] , де у нього, в порушення діючих норм законодавства України, виник умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом. Для реалізації свого кримінального протиправного умислу, [PERSON] , взявши із собою заборонені знаряддя для вилову риби, а саме рибальські сітки з полімерного матеріалу в кількості 11 штук, довжиною близько 50 метрів кожна та розміром вічка 5,5 см, човен надувний зеленого кольору, фірми «Гриф» разом з двома веслами, на автомобілі марки ВАЗ 2106, д.н.з. [NUMBER] , коричневого кольору направився до водного об`єкту, який розташований на території Семенівського старостинського округу Близнюківської селищної ради Харківської області. Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, [PERSON] , цього ж дня, близько 20 години 00 хвилин, прибув до узбережжя водного об`єкту, який розташований на території Семенівського старостинського округу Близнюківської селищної ради Харківської області, на відстані близько 1,5 кілометра від с. Семенівка, Близнюківської ТГ Лозівського району Харківської області. Після цього, [PERSON] на надувному човні фірми «Гриф» вийшов на водяне дзеркало вказаного водоймища, де встановив заборонені знаряддя для вилову риби, а саме рибальські сітки з полімерного матеріалу в кількості 11 штук довжиною близько 50 метрів кожна та розміром вічка 5,5 см, після чого повернувся до узбережжя вказаного ставку. В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне зайняття рибним добувним промислом, 09.11.2022, близько 02 години 00 хвилин, [PERSON] , перебуваючи па узбережжі водного об`єкту, за допомогою надувного човна фірми «Гриф» вийшов на дзеркало водного об`єкту та дістав з води вищевказані рибальські сітки, за допомогою яких займався незаконним рибним добувним промислом, під час якого виловив 90 особин виду «Карась сріблястий» вартістю 1581,00 грн за штуку та 1 особину виду «Короп (сазан)» вартістю 5706,00 грн за штуку. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2023 по справі № 612/669/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Вирок набрав законної сили 30.10.2023. Позивач вказує, що своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв майнову шкоду Близнюківській селищній територіальній громаді Лозівського району Харківської області на загальну суму 145996,00 гривень, що підтверджується вироком суду від 29.09.2023. Посилаючись на вказане просить позов задовольнити. Представник Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2023 по справі № 612/669/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Своїми умисними протиправними діями [PERSON] заподіяв майнову шкоду Близнюківській селищній територіальній громаді Лозівського району Харківської області на загальну суму 145996,00 гривень. Вирок набрав законної сили 30.10.2023. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 29.09.2023 по справі № 612/669/23 встановлено, що [PERSON] своїми умисними протиправними діями заподіяв майнову шкоду Близнюківській селищній територіальній громаді Лозівського району Харківської області на загальну суму 145996,00 гривень. Отже загальна майнова шкода завдана позивачу становить 145996,00 грн. Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди внаслідок незаконного зайняття рибним добувним промислом, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Outcome: approved