Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (сплаченого авансу). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що на початку 2023 року, позивач [PERSON] , повернувшись із зони бойових дій, зібравши деяку суму грошових коштів, які були виплачені йому, як військовослужбовцю, вирішив придбати собі житловий будинок у м. Хотин, Чернівецької області. У липні 2023 року, від місцевих жителів він дізнався, що [PERSON] продає житлове господарство в [ADDRESS] , і домовився із відповідачем про зустріч в м. Хотині для огляду , та в подальшому сторони узгодили загальну вартість будинку, в розмірі 16000 Євро. В першій половині дня 12 липня 2023 року відповідач [PERSON] приїхав у с. Рукшин, Дністровського району, за місцем проживання позивача, де [PERSON] передав відповідачу [PERSON] частину оплати за житловий будинок в розмірі 5000 (п`ять тисяч) Євро номіналом по 50 Євро, після чого, сторони усно домовилися про доплату залишку суми за будинок у місячний термін. Однак, враховуючи рецедив отриманих в зоні бойових дій травм, [PERSON] потрібні були значні кошти, тому він вимушений був відмовитися від купівлі будинку, для можливості оплати дорого вартісного лікування, та повідомив про це відповідача [PERSON] , і попросив його повернути грошові кошти в розмірі 5000 Євро, однак відповідач категорично відмовився їх повертати, мотивуючи це тим, що витратив кошти на власні потреби й зможе їх повернути лише як продасть будинок. Зазначає, що протягом декількох місяців на усні прохання відповідач [PERSON] відмовляється повертати отримані кошти в розмірі 5000 Євро, уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає, тому 09 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до відділення поліції №2 (м.Хотин) Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області із заявою про вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Так, у ході проведення перевірки за заявою [PERSON] , 22.02.2024 року поліцейським офіцером громади СВГВП № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області Рябко Олександром було відібрано письмові пояснення у [PERSON] , де останній будучи ознайомлений зі статтею 63 Конституції України, пояснив, що дійсно 12.07.2023 року отримав грошові кошти в розмірі 5000 Євро у позивача [PERSON] , як авансу за житловий будинок, однак повернути гроші не в змозі адже він їх витратив на власні потреби, й поверне цю суму, як продасть будинок. Окрім того, факт отримання грошових коштів відповідач [PERSON] також не заперечує на долученому до матеріалів справи відеофайлі, де останній також зазначає, що на даний час немає грошей, щоб повернути їх позивачу. Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути із [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти, передані в якості, авансу за нерухоме майно в сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, та вирішити питання розподілу судових витрат. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 03 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Проведення судового засідання призначено на 02 травня 2024 року. Розгляд справи відкладено на 31 травня 2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Боднарюка В.І., на адресу суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи просив проводити у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] - в судове засідання не з`явився, 31.05.2024 року на адресу суду від нього надійшла заява, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2023 року [PERSON] передано [PERSON] частину оплати за житловий будинок в розмірі 5000 Євро, як аванс за належне відповідачу майно. \~ \~ \~ \~Як вбачається\~із копії\~довідки військово-лікарської\~комісії за №2455 від 18.07.2023 року, [PERSON] отримав тяжку травму, поранення, пов`язану із захистом Батьківщини (а.с.11) 09 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до відділення поліції № 2 (м. Хотин) Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області із заявою про вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч, 1 ст. 190 КК України (а.с.18-19). Так, у ході проведення перевірки за заявою [PERSON] , 22.02.2024 року поліцейським офіцером громади СВГВП № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області Рябко Олександром було відібрано письмові пояснення у [PERSON] , де останній будучи ознайомлений зі статтею 63 Конституції України, пояснив, що дійсно 12.07.2023 року отримав грошові кошти в розмірі 5000 Євро у позивача [PERSON] , як авансу за житловий будинок. Однак, через деякий час до нього зателефонував позивач [PERSON] та повідомив, що передумав брати будинок та просив повернути гроші, але він відповів, що на даний час коштів у нього вже не має, адже він їх потратив на власні потреби, й поверне цю суму, як продасть будинок (а.с.22-24). Як вбачається із довідки по заяві гр. [PERSON] від 22.02.2024 року, подальшу перевірку по повідомленню гр. [PERSON] була припинена, так як в даному випадку відсутні ознаки будь-якого кримінального та адміністративного правопорушення, однак в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, де зацікавлена сторона має право звернутися до суду із позовною заявою (а.с.25). Відповідач [PERSON] \~заявлені позовні\~вимоги визнав\~в повному\~обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Застосовані норми права. Мотиви та висновки суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.509ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст.570ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі, а також сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а є авансом. Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої із сторін, то аванс повертається його власникові. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом, а не завдатком і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 року у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, 20.11.2019 року у справі № 310/3023/16-ц провадження № 61-25543св18. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти передані відповідачу є авансом та підлягають поверненню позивачу відповідачем. Відповідач по\~справі не\~заперечувався факт\~отримання ним\~грошових коштів\~в розмірі\~5000\~Євро,\~як авансу,\~в рахунок\~укладення в\~майбутньому договору\~купівлі-продажу\~нерухомого майна. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. При цьому дана норма не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1,2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбаченіст.193, ч. 4 ст.524 ЦК України,Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач отримав від позивача суму авансу в іноземній валюті - Євро, то у відповідача виникло зобов`язання повернути на вимогу позивача кошти у іноземній валюті - гривні, проте у сумі, визначеній за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу. Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц зазначив, що якщо заборгованість за грошовим зобов`язанням стягується в судовому порядку, сума боргу визначається за курсом на день прийняття судового рішення, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18). Отже, на день ухвалення рішення, при визначенні суми до стягнення, суд повинен визначити і врахувати курс долара США та ухвалити рішення про стягнення сум в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення грошових коштів передані в якості авансу за нерухоме майно в сумі 5000 (п`ять тисяч) Євро, що за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день розгляду справи, а саме 31.05.2024 року\~становить 219085 (двісті дев`ятнадцять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 50 копійок. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Згідно з ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved