Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 07 грудня 2017 року між нею та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір № 5/3131715093, за умовами якого вона була зобов`язана виконувати обов`язки продавця продовольчих товарів. У грудня 2018 року фактично трудові відносини були припинені, у зв`язку з чим позивач неодноразово зверталась до відповідача з питання розірвання договору та внесення відповідних записів до трудової книжки про прийняття на роботу та припинення трудових відносин. За таких обставин позивач не має можливості зареєструватись як безробітна. Тому позивач просить розірвати безстроковий трудовий договір № 5/313715093 від 07.12.2017, укладений між нею та відповідачем, згідно вимог ч. 3 ст.38 КЗпП України (в зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю), а також вирішити питання щодо стягнення з відповідача судових витрат. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутній за зареєстрованою у\~встановленому порядку\~адресою проживання. Відзив на позов не подав. У відповідності до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. \~ \~ \~ \~ Так, судом встановлено, що 07 грудня 2017 року між [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , та ФОП [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір № 5/3131715093, за умовами якого остання працювала продавцем продовольчих товарів. Згідно ч. 1\~ст.\~21\~КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Статтею 36 КЗпП України закріплені підстави для припинення трудового договору. Серед підстав є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України). Так, зокрема, за загальним правилом, працівник вправі припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Тобто, розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність, що узгоджується з висновками, які містяться в Постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року, справа № 644/8881/16. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. При цьому, матеріали справи містять заяву позивача на адресу відповідача про звільнення без дати та підпису, де остання просить розірвати трудовий договір на підставі п. 1 ч. 1 ст.36 КЗпП \~за угодою сторін.\~ Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 38 КЗпП України, відповідно до якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні, суд позбавлений можливості визначити дату звільнення позивача, беручи до уваги, що двотижневий строк, визначений ч. 1 ст. 38 КЗпП України, починає свій перебіг після подання заяви про звільнення за власним бажанням. Відповідно до ч.ч.1, 6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ч.1\~ст. 77 та ч. 2 ст. 78 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Водночас, на підставі вищезазначених норм закону суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем трудового законодавства. Зокрема, в розумінні ч.2\~ст. 78 ЦПК України\~доказами, які можуть в даному випадку підтвердити зазначене обґрунтування позовних вимог, на яке посилається позивачка, є оригінал та/або копія її заяви про звільнення, оригінали наказу про звільнення та трудова книжка, також докази в підтвердження порушення роботодавцем законодавства про працю, умов трудового або колективного договору, про які зазначає позивачка. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Врахувавши наведені вимоги законодавства та дослідивши зазначені докази, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed