Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

08.04.2024 року до суду звернулась позивач, [PERSON] , з позовом про стягнення аліментів до відповідачів, [PERSON] , і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 17.04.2024 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідачів фізичних осіб. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2024 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників розгляду справи на 06.06.2024 року. 28.05.2024 року від відповідача [PERSON] ,. подана заява про визнання позовних вимог Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 06.06.2024 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з кожного із відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі по частині всіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Припинити стягнення аліментів із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2019 року у справі № 173/2349/19 із [PERSON] , на користь [PERSON] стягнені аліменти на у тримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частині всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.09.2019 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного рішення суду 20.11.2019 року виданий виконавчий лист та відкрите виконавче провадження № 61164755. Зі [PERSON] , стягуються аліменти на користь її матері, але остання вдруге вийшла заміж і вона навіть не знає місце її проживання, аліменти вона їй не віддає, з нею не спілкується та нічим їй не допомагає. Батько також не надає їй постійної матеріальної допомоги. Фактично її утримує бабуся, [PERSON] , з якою вона проживає по сьогоднішній день. Батьки не можуть досягнути згоди щодо її матеріального утримання та матеріальної допомоги їй не надають, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також пояснила, що вона проживає разом зі своєю бабусею. батьки проживають окремо та її матеріально не утримують, батьківських прав не позбавлені. Всі витрати по її утриманню несе її бабуся. Де проживає мати їй невідомо. Вона знає, що з батька на користь матері стягуються аліменти, але ці кошти мати ні їй, ні її бабусі не віддає. Тому просить задовольнити позовні вимоги Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність та про визнання позовних вимог Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Т ретя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Верхньодніпровський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), представник в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від20.11.2019 року у справі № 173/2349/19 із [PERSON] , на користь [PERSON] стягнені аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частині всіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду 20.11.2019 року виданий виконавчий лист та відкрите виконавче провадження № 61164755, що підтверджується копією виконавчого листа. Таким чином судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] є донькою відповідачів [PERSON] і [PERSON] . Судом встановлено, що на час звернення із позовом до суду позивачка досягла 14-річного віку. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦПК України - Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Таким чином позивачка наділена цивільною процесуальною дієздатністю та має право сама звертатись із позовами до суду. За доводами позивачки, викладеним в позовній заяві та наданими суду. встановлено, що з батька позивачки, [PERSON] , стягуються аліменти на користь її матері, відповідача [PERSON] , але остання вдруге вийшла заміж і місце її проживання позивачці невідоме. Сплачені аліменти мати дитині, батькові, бабусі не віддає, з дитиною не спілкується та матеріально не допомагає. Позивачка проживає з бабусею [PERSON] , яка фактично її утримує. Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України - Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Судом встановлено, що мати позивачки, яка отримує аліменти на утримання дитини, фактично ці кошти витрачає на свої потреби та дитині не надає. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі батьків в матеріальному забезпеченні дитини та порушення прав дитини, щодо матеріального забезпечення обома батьками. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для захисту порушених прав позивача, відповідно до обраного нею способу захисту порушених прав, передбачених Сімейним кодексом України у вигляді стягнення з відповідачів аліментів на її утримання, з яким погоджується суд. Оскільки батьки дитини не позбавлені батьківських прав, але з дитиною не проживають та матеріально її не утримують і всі витрати по утриманню дини несе її бабуся. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. \~ \~Відповідно до\~ч.\~1.\~2\~ст.\~182\~СК України\~-\~ При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини Враховуючи, що відповідачі є особами працездатного віку. Доказів про наявність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, стан здоров`я, а також інших обставин, які враховуються судом при стягненні аліментів, суду не надали. Суд виходячи із заявлених позовних вимог вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного із відповідачів, щомісячно, до досягнення позивачкою повноліття. Визначаючи розмір аліментів в даній сумі суд, вважає, що стягнення аліментів в даній сумі буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини даного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вхідного реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 08.04.2024 року. Тому аліменти на утримання позивачки суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі чого суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги про припинення стягнення аліментів із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання позивачки, суд виходить з наступного. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Враховуючи, що дитина, [PERSON] , [INFO] проживає окремо від матері, стягувача аліментів. Мати отримані кошти на утримання дитини не витрачає, не надає дані кошти, ні особі, з якою дитина фактично проживає, ні самій дитині, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в даній частині. При цьому припинити стягнення аліментів із [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання доньки, суд вважає за можливе з 08 квітня 2024 року, оскільки судом ухвалюється рішення про стягнення аліментів із відповідачів на користь позивачки з даної дати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі по 1 211 грн. 20 коп., з кожного із відповідачів в рахунок держави. .

Outcome: approved