Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

07.12.2023 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Фінтраст Ураїна" - Крюкова М.В. подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №5334312 від 05.01.2022 у розмірі 70113,40 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 05.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5334312 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 18050,00 грн., строк кредиту 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 18050,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 70113,40 гривень. Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не прибула, однак подала заяву в якій просив суд розглядати справу без її участі, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленним про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку та доставкою повідомлення у додаток, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подавав. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. 11.06.2024 постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносин. 05.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 5334312 про надання споживчого кредиту. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Згідно із п.1.3. 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 18050,00 грн; строк кредиту 30 днів (а.с.211-220). Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту №5334312 від 05.01.2022 та паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо (а.с.119-123, 221). Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТзОВ "ФК" Контрактовий Дім" вих. № 2868 від 22.06.2023 (а.с.222). 19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 19.06/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за плату належні йому Права Вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останньою при укладенні кредитного договору (а.с.107). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19.06.2023, сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Авентус Україна» становить 53030,90 грн.( а.с.78). З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 19.06/23-Ф від 19.06.2023 видно, що ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 53030,90 грн., з яких:\~7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20475,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с.15-16). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором №5334312 від 05.01.2022 та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. А враховуючи той факт, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на підставі договору факторингу і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та 513 ЦК України, то позов, в цій частині підлягає до задоволення повністю. Щодо вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про стягнення 3% річних від суми боргу та інфляційних збитків, то суд виходив з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14 зазначено, що за змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З огляду на те, що відповідач не надав суду будь-яких доказів чи пояснень на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, як і не надав доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань, то суд вважає, що з [PERSON] також необхідно стягнути на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 14689,57 грн. - інфляційних втрат та 2392,93 грн. - 3% річних. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги. Відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2147,20 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача надає договір про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 та звіт про надання правової допомоги від 06.11.2023. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, подання її до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 10 000 грн. є завищеним, враховуючи категорію, складність справи. А відтак, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 5 000 грн.

Outcome: approved