Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

До суду надійшла уточнена позовна заява позивача - [PERSON] (а.с.79), до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28.09.2016 року при розірванні шлюбу судом не було вирішено питання щодо встановлення місця проживання дітей. Також зазначив, що мати дітей вимушена часто бути відсутньою за місцем постійного проживання, тому діти з нею проживати не можуть. Крім того, мати не може забезпечити дітей комфортним житлом. Позивач просить встановити місце проживання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] - з батьком, [PERSON] , за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] та за адресою реєстрації ВПО: [ADDRESS] . Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій остання не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей з батьком, посилалась на неможливість здійснювати догляд за дітьми, оскільки вона буває відсутньою за місцем постійного проживання. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснив, що діти з червня 2023 року проживають з ним за адресою реєстрації ВПО: [ADDRESS] . Оскільки діти різної статі та їм виповнилось понад 10 років, в кожного з них є окрема кімната, вони забезпечені всім необхідним для комфортного проживання та навчання. Зазначив, що вони з дітьми проживають втрьох. З мамою діти спілкуються за телефоном, та приблизно раз на місяць мати приїжджає до Києва та бачиться з ними. Пояснив, що мати дітей -відповідач не має матеріальної можливості орендувати житло з забезпеченням кожної дитини окремою кімнатою. Житло за адресою: [ADDRESS] є двокімнатною квартирою, яка була придбана сумісно з відповідачем під час шлюбу. Вказав, що його режим роботи є вільним, тому він має можливість приділити дітям достатньо часу та уваги, тоді як робота відповідача пов`язана з переїздами, тому відповідач не має можливості перебувати з дітьми та займатись їх вихованням. Зазначив, що спір з відповідачем щодо місця проживання дітей відсутній, пояснив, що визначення місця проживання дітей з батьком - є їх з відповідачем спільним рішенням, яке було ними прийняте з врахуванням думки дітей, які також виявляють бажання проживати разом з батьком. Представник позивача - адвокат Михайлова Ю.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно з червня 2023 року діти проживають з батьком в м.Києві, тоді як вона проживає в [ADDRESS] . До цього часу діти проживали з нею. Проте, оскільки вона має статус ФОП, й її робота постійно пов`язана з переїздами, вона не має можливості приділяти достатньої уваги дітям. Зауважила, що між нею та позивачем спору щодо місця проживання дітей немає, дане питання було узгоджено із дітьми, які бажають проживати з батьком. Просила позов задовольнити. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної Адміністрації в судове засідання не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені своєчасно і належним чином, представником Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної Адміністрації надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначив, що підтримує позовні вимоги та наданий ними висновок. (а.с. 110-113) Таким чином, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності третіх осіб, повідомлених про місце, дату і час слухання справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Так, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 грудня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №2059 , розірвано (а.с.3). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 24.07.2010 р., батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 03.10.2012 р., батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно пояснень Департаменту служб в справах дітей Харківської міської ради від 12.12.2023р. (а.с.64), Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умови проживання дитини, батька, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Позивачу та відповідачу по справі 25.09.2023 року було направлено листа про необхідність з`явитись на співбесіду, але до теперішнього часу ані позивач по справі, ані відповідач до Департаменту служб на співбесіду не з`являлись, необхідний пакет документів не надали, в зв`язку з чим Департамент служб у справах дітей не має можливості надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок, відповідно до якого [PERSON] є ВПО, адресою місця реєстрації є: [ADDRESS] та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Вказано, що діти навчаються в спеціалізованій школі №91 м.Києва, батько приділяє велику увагу вихованню та навчанню дітей, тісно співпрацює з вчителями школи, здійснює належний догляд за дітьми. За вказаним місцем проживання, згідно акту обстеження від 17.04.2024року, складеного працівниками в справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку дітей. 17.04.2024 року під час бесіди зі співробітниками Служби, діти повідомили, що їм подобається жити з батьком, бажають надалі проживати з ним. Матір часто телефонує, цікавиться їх життям та успіхами, з матір`ю зустрічаються 2 рази на місяць. Також зазначено, що [PERSON] працює, житлом забезпечений, будь-які протипоказання в нього, в томучислі, щодо стану здоров`я в нього відсутні. Вказано, що, згідно поданої нотаріально посвідченої заяви від 15.05.2023 р., [PERSON] не заперечує щодо перебування (проживання) її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком - [PERSON] . Виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів дітей, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Солом`янській районній в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком - [PERSON] (а.с.110-113). Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України). У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ст. 19 ч. 5 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 ч. 6 СК України). Наданий Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації висновок суд оцінює критично, оскільки Орган опіки та піклування без зазначення мотивів і підстав дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - з батьком [PERSON] , не врахувавши, крім іншого, що діти потребують не тільки любові і турботи батька, а й, у першу чергу, материнської любові і турботи. Жодними доказами не доведено того, що мати дітей не має можливості, чи не бажає належно виховувати дітей, створити їм належні умови проживання і матеріального забезпечення. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування на підставі ч. 6 ст. 19 СК України, оскільки наданий суду висновок суперечить інтересам дітей та не містить належного обґрунтування дійсної необхідності визначення місця проживання дітей з батьком за обставин відсутності спору між батьками, щодо визначення місця проживання дітей, а також наявності належних умов у обох батьків для зростання, виховання і проживання дітей, забезпеченість житлом, достатній дохід для належного їх утримання. Також суд критично оцінює пояснення позивача в тій частині, що, в тому числі, підставою для даного позову є не визначення в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] - місця проживання малолітніх дітей, оскільки будь-яких відомостей щодо заявлення вказаних позовних вимог позивачем під час розгляду позову про розірвання шлюбу - дане рішення не містить, крім того, дана інформація не має суттєвого значення для розгляду даної справи по суті. Разом з цим, суд приймає до уваги нотаріально посвідчену заяву від 15.05.2023 року, яка надійшла до суду разом із позовом 25.05.2023 року, згідно якої [PERSON] дає згоду та не заперечує щодо перебування (проживання) дітей разом з батьком (а.с.4, 35). Тобто, дана заява була складено до того, як позовна заява була подана до суду, що також підтверджує позицію сторін, висловлену в судовому засіданні щодо відсутності між ним спору щодо визначення місця проживання дітей, й це питання також узгоджено з дітьми, які мають бажання проживати разом з батьком. Згідно ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, враховуючи те, що матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача стосовно визначення місця проживання дітей з батьком- позивачем, в судовому засіданні відповідач підтвердила, що не заперечує, щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком -позивачем та що дане рішення було прийнято ними спільно з врахуванням думки дітей. Також позивач в судовому засіданні підтвердив в судовому засіданні вказані твердження відповідача. Таким чином, ухвалення рішення про задоволення позову за обставин належного виконання батьками своїх обов`язків та відсутності спору щодо визначення місця проживання дітей, призведе до порушення прав та інтересів дітей, що є недопустимим. Також необхідно зазначити, що судове рішення про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, тобто за наявності між ними такого спору, а тому обґрунтування позивачем позову лише частими роз`їздами відповідача та відсутністю фінансової можливості орендувати житло, не є підставою для задоволення таких вимог. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та пояснень, наданих сторонами в судовому засіданні, між батьками відсутній спір з приводу місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим, в даному випадку не можуть застосовуватись положення ст.161 СК України, на які посилається позивач у позовній заяві. Також, суд бере до уваги, що жодними доказами не доведено того, що мати дітей не має можливості виховувати дітей, створити їм належні умови проживання і матеріального забезпечення. При цьому суд,

Outcome: dismissed