Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] заявив позов до [PERSON] , за яким просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після матері сторін [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач послався на військовий стан в країні, суперечливі зміни в законодавстві щодо зупинення перебігу строку для прийняття спадщини на час війни, та обставини необхідності догляду за батьками дружини похилого віку в м. Остер Чернігівської області. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 08.09.2023 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.02.2024 року, на задоволення клопотання позивача, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Київську міську раду, як орган що представляє територіальну громаду м. Києва. Відзиву, а рівно і інших заяв по суті спору не надходило. Позивач подав заяву, за якою на вимогах позову наполягав, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Інші учасники процесу в суд не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане 22.12.2000 року керівником органу приватизації Ленінградської районної ради народних депутатів міста Києва, [PERSON] належить право власності на частку квартири [ADDRESS] . 20.02.2001 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Чіріч О.А., за реєстровим № 5с-99, посвідчив заповіт [PERSON] , за яким вона все належне їй майно заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. До майна померлої в Дванадцятій київській державній нотаріальній конторі 29.08.2023 року заведено спадкову №982/2023. Спадкову справу заведено за заявою сина спадкодавиці [PERSON] , як приймає спадщину за законом. 29.08.2023 року державний нотаріус Мельник М.П. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк на прийняття спадщини, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова правильно заснована на приписах ст. 49 «Про нотаріат». Разом з тим, [PERSON] 08.09.2023 року подав нотаріусу заяву, якою повідомив, що він обізнаний про наявність заповіту матері, спадщину не приймав, в суд звертатись за продовженням строку не має наміру, та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . Статтею 1272 ЦК України, разом з іншим, визначено, що у разі якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року була прийнята постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Пунктом 3 вказаної постанови було установлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. В наступному на підставі Постанови КМ № 469 від 09.05.2023 року пункт 3 постанови КМ України №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» був виключений. Крім того, Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 року у справі № 676/47/21 висловив правову позицію, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. В обґрунтування такої позиції Верховний суд послався на те, що строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку "присікає" право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України), законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як "зупинення перебігу строку на прийняття спадщини" та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 року у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань» (від англійського терміну «legitimate expectations») як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94, та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі Сєрков проти України ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Подібні за змістом висновки наведені в рішеннях ЄСПЛ у справах Новік проти України, Христов проти України, та інших. В обґрунтування позову позивач послався на те, що строк на прийняття спадщини припав на період війни в Україні, та на постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", якою був зупинений перебіг строків на прийняття спадщини. Фактично позивач очікував, що він може прийняти спадщину, що залишились після його матері, в строк визначений, відповідно до п. 3 вказаної постанови КМ України. Суд, з огляду на наведену судову практику, вважає таке очікування легітимним, оскільки воно засноване на нормі права, попри те, що сама норма є нікчемною. Суд також зважає на позицію іншого спадкоємця щодо спадщини, та відсутність заперечень з боку територіальної громади міста Києва. Тому суд, попри те, що інші доводи в обґрунтування позову не підтверджені доказами, вважає, що позивач пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після його матері [PERSON] , померлої [INFO] , за поважних причин, а відтак йому може бути наданий додатковий строк для прийняття спадщини на підставі ст. 1272 ч. 3 ЦК України. Визначаючи додатковий строк, суд враховує, що в Україні продовжують діяти обмеження, пов`язані з воєнним станом, та мають місце негативні чинники викликані війною, зокрема неможливість вчинення нотаріальних дій під час повітряної тривоги, а також при тимчасовому припиненні енергопостачання органу нотаріату, тощо. За таких умов, суд знаходить, що такий строк має бути більшим, ніж визначається судами за звичайних умов. Тому, з огляду на дані про особу позивача, що містяться в матеріалах справи, суд знаходить, що три місяці з часу набрання цим рішенням чинності буде достатньо для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, що залишилась після його матері. Отже, позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. Заходів забезпечення позову судом не вживалось. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved