Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

12березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить: - визнати виконавчий напис №8430 від 26.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості таким, що не підлягає виконанню; - стягнути зТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на його користь грошові кошти, стягнуті у виконавчому провадженні №63147207 за виконавчим написом №8430 від 26.08.2020 у сумі 9105,90 грн.; - стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11200 грн 00 коп. В обґрунтування позову вказує на те, що йому стало відомо про відкриття 28.09.2020року виконавчого провадження № 63147207 з примусового виконання виконавчого напису№8430 від 26.08.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушеннями вимог законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню, оскільки визначена банком заборгованість не є безспірною, жодних вимог про усунення порушення договору йому не надходило. Нотаріусом було порушено ст.ст.87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 295/6\~за якими виконавчий напис вчинятьється на оригіналі кредитного договором, який було посвідчено нотаріусом. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року була задоволена заява позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 09квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 01 травня 2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі позивача і представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 02квітня 2024 року на адресу суду надійшла заява про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якій відповідач зокрема заперечує проти задоволення позовних вимог, та заперечує проти зазначеної суми витрат на правничу допомогу з тих підстав, що предмет позову не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, витрачання значного часу на вивчення обставин, а так сума та вид виконаних робіт не є спів мірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості надання послуг. Просив відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі, а також просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В.в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову на адресу суду не направляв. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Теличко В.А., в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду пояснення із зазначенням сум та періодів перерахування стягнених коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за виконавчим написом №8430 у виконавчому провадженні №63147207. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників провадження. У відповідності до\~ст.247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що 09 серпня 2017 року між [PERSON] і ПАТ «УкрсибБанк» був укладений кредитний договір № 93968169000, за яким [PERSON] було відкрито картковий рахунок із встанвленим на ньому кредитним лмітом у розмірі 10000,00 грн. Строк користування кредитом встановлений з 09.08.2017 по 20.08.2019. У подальшому згідно договору факторингу права вимоги за кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 26.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В.було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8430 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованості за кредитним договором№93968169000від 09.08.2017 року, за період з 15.10.2019 року по 23.07.2020 року у сумі 21219,03 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 13746,29 грн., простроченої заборгованості по невиплаченим відсоткам за користування кредитом 6672,74. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 28вересня 2020 відкрито виконавче провадження № 63147207 з примусового виконання виконавчого напису № 8430 від 26.08.2020 року. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Позивач вказує на те, що виконавчий напис взагалі не містить інформації про надані нотаріусу документи, на підставі яких нотаріус дійшов висновку про безспірність заборгованості і наявності підстав для вчинення виконавчого напису. Дійсно, з виконавчого напису від 26.08.2020 року взагалі не вбачається, що нотаріусу були надані документи, які б свідчили про наявність заборгованості і її безспірність, а також документи, які б підтверджували направлення вимоги про погашення заборгованості боржнику і отримання ним такої вимог. За таких підстав, суд вважає, що безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений самостійно відповідачем, з позивачем розмір заборгованості не узгоджувався і ним не визнається. Також приватним нотаріусом не враховано наступне. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому вона була офіційно оприлюднена, після набрання постановою законної сили. Таким чином, пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на момент вчинення виконавчого напису діяв наступній в редакції «….Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Відповідно до\~ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 14 КАС України,\~\~судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, опублікована на офіційному сайті Верховної ради України. В\~Постанові Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та в\~Постанові КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які містяться на офіційному сайті Верховної ради України, є посилання на вищевказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 01.11.2017 р., якою дана постанова залишена без змін. З аналізу вищевказаних судових рішень, вбачається, що після 01.11.2017 р. (дата набрання законної сили Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), нотаріуси не мають право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Баршацьким І.В. 26 серпня 2020 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. З огляду на вищевказане, приватним нотаріусом Баршацьким І.В. недотримані умови вчинення спірного виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому наявні підстави для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 172/1652/18. З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання оспорюваноговиконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню, підлягають задоволенню. Відповідно до довідки приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 07.05.2024 року в рамках виконавчого провадження № 63147207, з примусового виконання виконавчого напису №8430, з позивача було стягнуто та перераховано на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі6364 грн 35 коп. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки виконаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно отримані грошові кошти, які були перераховані в рамках виконавчого провадження в сумі 6364 грн 35 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11200,00 грн, суд зазначає наступне. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правової допомоги від 11.01.2024, акт виконаних робіт по договору від 11.03.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №67 від 11.03.2024, відповідно до яких [PERSON] оплатив послуги з професійної правничої допомоги адвокату Кірюшину А.А. у розмірі 11200,00 грн., а саме: усна консультація 3 год. -3200,00 грн, аналіз судової практики 5 год. 4000,0 грн., підготовка позовної заяви 5 год. -4000,0 грн. (а.с. 14-16). Представник відповідача свою позицію з приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу висловив у клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с.34-36), в якій представник зазначив, що витрати заявлені позивачем є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальністю таких витрат, розумності їх розміру. З огляду на викладене просив відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрати на правову допомоги. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі\~статтею 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, ЄСПЛ висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Згідно з пунктом 4 частини першої "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 цього Закону\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 наведеного Закону. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої\~статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Суд приймає до уваги, що дана категорія справ не є складною, судова практика у таких справах тривалий час є незмінною, а тому з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності опрацьовування певного обсягу матеріалів справи для якісного представництва інтересів, з огляду на порядок вирішення спору (у спрощеному позовному провадженні), суд вважає, що клопотанням сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача у цій справі необхідно зменшити до 4000,00 грн. Такий розмір судових витрат, на думку суду, є справедливим, обґрунтованим, є співмірними зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень, тому відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року, у вигляді зупинення стягнення за виконавчим провадженням № 63147207, відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області, про примусове стягнення за виконавчим написом № 8430 від 26.08.2020 року, - продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі Закону України «Нотаріат», Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23,\~76-81,\~89, 95,\~137,\~141,\~142,\~258-259,\~263-265,\~274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial