Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

08 травня 2024 року представник позивача адвокат Заборський О.В.,\~який представляє інтереси [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.05.2023 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження\~та призначено справу до розгляду на 07 червня 2024 року без виклику сторін. В обґрунтуванні позовних вимог адвокат зазначив, що [PERSON] працював у АТ «Кривбасзалізрудком» на шахті «Покровська» до 18.07.2022 року шахта «Октябрська» тривалий час у шкідливих умовах праці, а саме 17 років 11 місяців. На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» від 20.02.2024 р. №294 Позивачу встановлено професійне захворювання. За довідкою МСЕК від 03.05.2024 року серії 12 ААГ №573554 Позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання) Безстроково. За довідкою МСЕК від 03.05.2024 року серія 12 ААА №144414 Первино встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 65%(шістдесят п`ять) (50% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ). Внаслідок отримання професійного захворювання Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль в шийному і попереково-крижовому відділі хребта, з ірадіацією в ліву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових, плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з відділенням мокротиння, переважно в ранці, важкість у грудях. У зв`язку із чим, Позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у стражданнях та переживаннях, які він зазнав через професійне захворювання, а також в період лікування і відчуває і нині, оскільки періодично лягає в лікарню та приймає медичні препарати, що призводить до втрати душевної рівноваги, тривоги, розпачу, дратівливості. Вважає, що підприємство не створило безпечних умов праці і тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, розмір якої Позивач оцінює у 520 000,00 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень. 23 травня 2024 року до канцелярії суду від представника Відповідача адвоката Власкіної Т.Я. надійшов відзив в якому вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказала, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення та аналіз актуальної судової практики в аналогічних спорах свідчить про невідповідність заявленої позивачем суми відшкодування вимогам розумності, справедливості та співмірності. Так, представник відповідача вважає розмір заявленої до компенсації моральної шкоди в розмірі 520 000,00 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, не враховує розміру присудженої компенсації у подібних спорах і має за мету безпідставне збагачення позивача. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що Позивач з 10.04.2000 року до 18.07.2022 року працював у АТ «Кривбасзалізрудком» на шахті «Покровська», що підтверджується копією трудової книжки. Працюючи кріпильником на дільниці №4 шахти «Покровська» ВАТ «Кривбсзалізорудком», ПАТ «Кривбсзалізорудком», та АТ «Кривбсзалізорудком» [PERSON] в підземних умовах шахти виконував комплекс робіт з кріплення та ремонту гірничих виробок різної конфігурації. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння) від 19.03.2024 року внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання Позивач підпадав під вплив параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що перевищували нормативні значення внаслідок чого отримав професійне захворювання. На підставі медичного висновку лікарсько експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» від 20.02.2024 р. №294 Позивачу встановлено професійне захворювання: радикулопатія поперикова-крижова L5, S1 та шийна С6,С7,С8 з вираженими статико -динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово -тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступення); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, ЛН першого-другого ступеня. Відповідна до вищезазначеного висновку встановлено професійний характер захворювання. Відповідно до п. 13 Акту форми П-4 розслідування причин професійного захворювання встановлені причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): на підставі інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 23.11.2022 року, підготовленої Південно-східне міжрегіональне управління державної служби з питань праці, та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та незабезпеченості факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. №248 умови праці Позивача відносяться: -за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); -за показникам мікроклімату до 2 класу (допустимі); -за показникам рівня шуму до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); -за показникам рівня локальної вібрації до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); -за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); -за показниками напруженості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); -по світловому середовищу - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеню (шкідливі). Відповідно до п.18 Акту форми П-4 розслідування причин професійного захворювання причиною виникнення професійного захворювання Позивача слугувало наступне: -Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну перевищувала на 5 кг і складає 35 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі стоячи 40% тривалості зміни при допустимій до 25%, періодичне перебування у вимушеній робочій позі 15% зміни при нормі до 10%, нахили тулоба (вимушені більше 30 градусів) 128 разів за зміну, при нормі 51-100 разів згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248. -Пил переважно фіброгенної дії: концентрація діоксиду кремнію кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично допустиму в 1,65 разів згідно вимог Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони і складала 3,32 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Отже, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що в наслідок тривалої праці в шкідливих умовах на АТ «Кривбасзалізрудком» Позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання. Відповідно до довідки МСЕК від 03.05.2024 року серії 12 ААГ №573554 Позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання) Безстроково. Відповідно до довідки МСЕК від 03.05.2024 року серія 12 ААА №144414 Первино встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять) (з яких 50% - радикулопатія, 15% - ХОЗЛ). Згідно рекомендацій МСЕК Позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом у сімейного лікаря, невропатолога, протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження. Таким чином судом встановлено, що Позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання внаслідок професійного захворювання, здобутого внаслідок виконання робіт з підвищеною небезпекою та шкідливими умовами праці у АТ «Кривбасзалізрудком». Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173\~КЗпП України закріплено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно частин 1,3 статті 13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок або з дати встановлення професійного захворювання. Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Частиною третьою статті 23\~ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд зауважує, що, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивачки, незворотності змін її здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 65 %, встановленням третьої групи інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 300000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача, згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави в сумі 3000 гривень. Стаття 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009). За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1.складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2.часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3.обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4.ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 03.05.2024, укладеним між [PERSON] та адвокатом Заборським Олександром Валентиновичем, розрахунок витрат на правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 08.05.2024 на загальну суму 15000 гривень, акт прийму передачі наданих послуг від 08.05.2024 на загальну суму 15000 гривень, прибутковий касовий ордер про оплату [PERSON] 15000 гривень адвокату Заборському О.В. на підставі договору від 03.05.2024, квитанцію до прибуткового ордеру. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial