Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою, в порядку окремого провадження, в якій просила: встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з померлим [INFO] чоловіком [PERSON] ; встановити факт її перебування на утриманні чоловіка [PERSON] , на момент його смерті [INFO] . В обґрунтування заяви заявник вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. До моменту смерті [PERSON] подружжя проживало разом більше 40 років, мають дорослих спільних дітей, були пов`язані спільним побутом з єдиним бюджетом. Заявник перебувала на повному утриманні чоловіка, пенсія чоловіка була постійним і основним джерелом для існування їх сім`ї, задоволення першочергових потреб. Після його смерті вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькі області із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Однак, їй відмовлено, оскільки не надано документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, а отримати такий документ немає можливості в зв`язку з тим, що заявник є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території. Посилаючись на наведене, просила заяву задовольнити. В судове засідання заявник не з`явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника та її представника. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника не подав. Судом встановлено, що 20 жовтня 1979 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 жовтня 1979 року, виданим міським відділом ЗАГС м. Харцизьк, актовий запис 565 (а. с. 20). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 квітня 2021 року, виданим Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №404 (а. с. 28). Із довідки за № 34 від 08 листопада 2023 року, виданої ОСББ № 10 Молодіжний, вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 25). Як слідує із довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 21.12.2018 року № 1423-5000002412 та від 12.09.2023 року № 5137-5002952801 подружжя було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 26 27). Згідно заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] останні підтвердили, що [PERSON] фактично проживала разом з чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] по адресу: [ADDRESS] (а. с. 21-24). Із рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області від 19 жовтня 2023 року вбачається, що [PERSON] звернулась із заявою № 6225 від 13.10.2023 року щодо перерахунку пенсії перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (а. с. 29). Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19 жовтня 2023 року, [PERSON] відмовлено у переведенні на пенсію в разі втрати годувальника в зв`язку із ненаданням документів на підтвердження перебування на утриманні померлого чоловіка та проживання із годувальником за однією адресою. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що дану заяву необхідно задовольнити. Згідно з вимогами ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у тому числі, про перебування фізичної особи на утриманні. В силу вимог ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Непрацездатними членами сім`ї вважаються батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з вимогами ст.38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Відповідно до вимог п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за №22-1 (зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Положеннями пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. У пункті 8 вищевказаної Постанови роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18. В силу вимог ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться. Положеннями статей 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). На підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що заявник проживала разом із [PERSON] , який помер [INFO] , на момент його смерті у квартирі [ADDRESS] . Доводи заявника на момент смерті [PERSON] про те, що він отримував пенсію в більшому розмірі, ніж заявник, заінтересованою особою та матеріалами справи не спростовані. Таким чином, судом встановлено, що допомога, яка надавалася [PERSON] її померлим чоловіком [PERSON] , була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування, а тому наявні підстави для встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні померлого чоловіка [PERSON] . Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги, що в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання заявника разом із своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , факт перебування заявника на утриманні свого чоловіка до моменту смерті останнього, те, що встановлення вказаного факту необхідне заявнику для оформлення переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають до задоволення.

Outcome: approved