Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

в лютому 2024 [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації), Фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якому позивач просив суд: 1.стягнути з Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київського міської державної адміністрації) та ФОП [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. солідарно; 2.стягнути з Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київського міської державної адміністрації) моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 27.12.2023 [PERSON] залишив автомобіль, що належить позивачу на праві власності (марка TOYOTA, модель CAMRY, державний номерний знак: [NUMBER] ), біля будинку за адресою Володимирська, 19 у м. Києві, через деякий час позивач повернувся до місця, де припаркував автомобіль, проте, його не виявив та дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП України. В «Доказова база по адміністративному правопорушенню», інспектор з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іващенко Тарас Володимирович зафіксував з датою та часом фіксації: 27.12.2023 18:08:00 у режимі фотозйомки порушення правил зупинки, стоняки, паркування транспортних засобів автомобіля позивача. Евакуацію автомобіля позивача проводив ФОП [PERSON] . У позовній заяві зазначено, що автомобіль позивача було доставлено на штрафний майданчик по вул. Набережно-Лугова, 4 у м. Києві . Прибувши на вищевказану адресу, позивач провів його огляд та виявив, що пошкоджено ліве переднє крило автомобіля. Позивачем в обґрунтування позову вказано, що позивачу при сплаті штрафу не було надано акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, передбачений Порядком тимчасово затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. №990 та копії Постанови серії 2КІ № 0000445193 від 27.12.2023 року, чим було порушено його гарантоване Конституцією України право на захист. Також, позивачем вказано, що враховуючи належність автомобіля TOYOTA, модель CAMRY, державний номерний знак: [NUMBER] на праві власності позивачу та який, як фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб згідно вимог ч. 1, ст. 142 КУпАП він несе відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) КУпАП (що і визначено у постанові серії 2КІ № 0000445193 від 27.12.2023 року). Відповідач в обов`язковому порядку зобов`язаний був надати позивачу, як копію самої постанови серії 2КІ № 0000445193 від 27.12.2023 року, так і Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Однак, ні Постанови серії 2КІ № 0000445193 від 27.12.2023 року, винесеної інспектором з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва відповідача, ні Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу позивачу надано не було, не зважаючи на те, що позивач повністю сплатив всі суми, пред`явлені йому до сплати зі сторони відповідача. Позовна заява мотивована тим, що позивач посилаючись на вимог ст. 1166, 1172 ЦК України вважає, що оскільки ініціатива евакуації автомобіля марки TOYOTA, моделі CAMRY, державний номерний знак: [NUMBER] , що знаходився біля будинку за адресом: Володимирська, 19 у м. Києві, належала інспектору з паркування управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва Іващенко Тарасу Володимировичу, відшкодування шкоди позивачу повинен нести відповідач, як юридична особа, працівником якої і завдано таку шкоду під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У той же час, оскільки безпосереднє транспортування авто позивача на спеціальний майданчик здійснював ФОП [PERSON] (співвідповідач) за, можливо, укладеним між ним та відповідачем правочином, він також повинен здійснювати відшкодування майнової шкоди позивачу солідарно з відповідачем. Окрім того, позивачем вказано, що за своїми функціональними обов`язками відповідач Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зобов`язаний здійснювати дії у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України та враховуючи, що ним порушено вимоги КУпАП та нормативно-правового документу - постанови Кабінету Міністрів України № 990 «Про затвердження Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх збереження» від 14 листопада 2018 року у частині відсутності видачі позивачу постанови серії 2КІ № 0000445193 від 27.12.2023 року та акту огляду та тимчасового затриманим транспортного засобу, він повністю відшкодовує моральну шкоду, яку спричинено позивачу, яка складає 60000 грн. та визначається моральними стражданнями, які поніс позивач з причини відсутності можливості користування належним йому на праві власності майном та стражданнями з причини нанесення майнової шкоди його автомобілю марки TOYOTA, моделі CAMRY, державний номерний знак: [NUMBER] . У зв`язку із наведеним, позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2024 року вказану позовну заяву передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд, якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.04.2024 до суду надійшов відзив у якому відповідач Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просив суд відмовити в задоволенні позову. У відзиві зазначено, що вимоги про відшкодування матеріальних збитків з Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є безпідставними, оскільки шкода, заподіяна транспортному засобу при його транспортуванні, здійснюється за рахунок суб`єкта господарювання, що здійснював таке транспортування. У відзиві також зазначено, що позивачем не доведено у спорі склад правопорушення, передбаченого ст.ст. 1166,1173 ЦПК України, що виключає задоволення позовних вимоги до Департаменту у повному обсязі. Також, відповідачем зазначено, що позивачем не надано жодного доказу відповідно до приписів 23 ЦК України щодо завдання йому моральної шкоди, а тому позов в цій частині задоволенню також не підлягає. 18.04.2024 до суду надійшов відзив ФОП [PERSON] у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказано, що позивачем не надано доказів оскарження постанови серії та номер: 2КІ0000445193 від 27.12.2024 та її скасування. Також, відповідачем зазначено, що під час ознайомлення з матеріалами справи було встановлено, що матеріали справи не містять доказів спричинення шкоди позивачу відповідачем. У відзиві зазначено, що надання доказів наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювача і шкодою є обов`язком позивача. Доказів завдання позивачу шкоди матеріальної шкоди відповідачем суду надано не було, не підтверджено протиправність поведінки відповідача, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача та вини заподіювача шкоди (відповідача). 09.05.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у якому позивач просив витребувати у відповідача та долучити до матеріалів справи копію Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). У відповіді на відзив обґрунтування зводяться до того, що Департамент діє не у відповідності до національного законодавства. В судовому засіданні 28.05.2024 на задоволення клопотання про витребування доказів викладеного позивачем у відповіді на відзив, до матеріалів справи долучено надану відповідачем копію Положення про Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (код ЄДРПОУ 34926981). В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні повністю. Представник відповідача Фізичної-особи підприємця [PERSON] заперечував щодо задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні повністю. Вислухавши пояснення предстанвика позивача, представників відповідачів, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що головним спеціалістом - інспектором з паркування другого відділу контролю за дотримання правил зупинки, стояки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Іващенком Тарасом Володимировиче 27 грудня 2023 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії №2КІ №0000445193, якою [PERSON] , [INFO] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Судом встановлено, що згідно вказаної постанови з постанови вбачається, що транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , 27 грудня 2023 року о 18 год. 08 хв. на вул. Володимирська, 19 в м. Києві зупинено на пішохідному переході або ближче 10 метрів від нього, чим порушено п. 15.9 г) ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Технічний засіб, яким здійснено фото/відео фіксацію правопорушення: АРМ Інспектора. Позивачем не заперечувався факт зупинки належного йому транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , 27 грудня 2023 року о 18 год. 08 хв. на вул. Володимирська, 19 в м. Києві. До матеріалів справи також долучено доказову базу по адміністративному правопорушенню інспектором з паркування Іващенка Т.В. ) де містять шість фотографій транспортний засіб «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] , та вказано дата та час фіксації: 27.12.2023 18:08:00. Доказів оскарження вкзааної постанови або її нечинності матеріали справи не містять. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 02.03.2023 рішенням Київської міської ради, зі змінами і доповнення і доповненнями, внесення рішенням Київської міської ради від 13.07.2023 №6870/6911, було затверджено Положення про Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно до п. 1 вказаного положення Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що утворений відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у складі виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за рішенням Київської міської ради від 20.06.2002 № 28/28 «Про утворення виконавчого органу Київської міської ради та затвердження його структури і загальної чисельності». Департамент перейменовано з Головного управління транспорту та зв`язку виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7535. Департамент підзвітний і підконтрольний Київській міській раді, підпорядковується Київському міському голові, входить до структури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виконує функції органу місцевого самоврядування та, у визначених законодавством України випадках, виконує функції державної виконавчої влади. Під час виконання функцій державної виконавчої влади Департамент взаємодіє з Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України (п. 2 Положення). Згідно п. 4 Положення основними завданнями Департаменту є: 4.9. Здійснення контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів в межах повноважень, наданих законодавством України; 4.10 Виконання функцій управління (інспекції) з паркування. Так, згідно п. 5.50-5.53 Департамент відповідно до покладених на нього завдань виконує такі функції: Здійснює контроль за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів. Здійснює контроль за оплатою вартості послуг з паркування у встановленому порядку. Розглядає справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою ст. 122, частинами 1-5 та 8 ст. 152-1 КУпАП, і накладення адміністративні стягнення. Здійснює тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку в разі вчинення порушення, передбаченого частинами 1 та 7 ст. 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, у випадках передбачених ч. 3 ст. 265- 4 КУпАП, а також у разі вчинення порушень, передбачених частинами 2 та 8 ст. 152-1 КУпАП. Відповідно до ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих. Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу. Окрім того, відповідно до пункту третього Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори. Окрім того, відповідно до пункту третього Порядку тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 року № 990, доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів Як вбачається зі змісту Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.12.2023, транспортування транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] здійснював ФОП [PERSON] . У вказаному акті зазначено, що огляд та тимчасове затримання транспортного засобу позивача здійснено у зв`язку із порушення підпункту Г п. 2 ч. 3 ст. 265-4 КУпАП. Як уже зазначалось судом, позивачем не надано суду доказів оскарження постанови серії та номер: №2КІ №0000445193 від 27.12.2023 та її скасування. Окрім того, позивачем не надано доказів оскарження чи скасування Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.12.2023. Разом з тим, з долученої до позовної заяви квитанції за сплату №325626993 від 28.12.2023 вбачається, що позивачем оплачено штраф у розмірі 340 грн. на виконання постанови 2КІ №0000445193 від 27.12.2023, також позивач оплатив послуги з евакуювання транспортного засобу та за збереження транспортного засобу на спец. майданчику. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право було порушене (упущена вигода). При цьому, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків. При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 199/1478/17, від 20.01.2021 у справі № 686/27885/19. Суд вважає, що позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди відповідачем, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням тих негативних наслідків про які він вказує. Матеріали справи не містять доказів спричинення шкоди позивачу відповідачами, а так також не містить доказів, що матеріальна шкода становить саме 20 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до відповідачів із скаргами чи зауваженням під час отримання транспортного засобу марки «TOYOTA CAMRY», державний номерний знак [NUMBER] . Незгода позивача із евакуюванням його транспортного засобу та актом акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 27.12.2023, які не були ним оскаржені в передбаченому КАС України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому матеріальної шкоди. Доказування наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправністю дій її заподіювана і шкодою є обов`язком позивача. Доказів завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачами - суду надано не було, а незгода позивача із діями відповідачів, не свідчить про завдання позивачу матеріальної та моральної шкоди, не підтверджує протиправність поведінки відповідачів, причинного зв`язку між шкодою та протиправною відповідача та вини заподіювана шкоди (відповідачів) в разі її наявності. З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, - правові підстави для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди відсутні. Щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Положеннями ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння моральної шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, як заподіяння йому моральної шкоди та протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача. З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, - правові підстави для задоволення позову в частини стягнення моральної шкоди відсутні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у зв`язку із повною відмовою в позові. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed