Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач\~-\~\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Сіті Фінанс»\~(далі\~ ТОВ «ФК\~«Сіті Фінанс»),\~звернулося\~ до\~суду з\~позовною заявою\~до відповідача\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року на загальну суму 35 737,54 грн. Крім того, проти стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2684,00грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач отримала кредитні кошти за умовами кредитного договору № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року, укладеного з АТ «Райффайзен Банк», проте їх належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 35 737,54 грн., з них: 34744,70 грн. сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 992,84 грн. - сума заборгованості за відсоткам. 20.12.2022 року АТ «Райффайзен Банк» за договором про відступлення прав вимоги №114/2-57-F відступило позивачу право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останньою не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором, тому позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Ухвалою від 08.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розглянуто клопотання позивача. Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача адвокат Григор`єв Д.В. наполягає на тому, що укладення кредитного договору № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року [PERSON] заперечує, надані позивачем копії стороною відповідача ставляться під сумнів, у зв`язку з чим, просили витребувати у позивача оригінали письмових доказів, однак до суду вони так і не надані, ухвала суду залишилась не виконаною позивачем. \~ \~ \~ \~ Заслухавши представника відповідача адвоката Григор`єв Д.В., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Згідно заяви про відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року, Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», розписки про отримання картки від 20.09.2012 року, підписаних [PERSON] , Банк надав грошові кошти в сумі 5700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, процентна ставка 36 % річних (а.с. 5-15). 20.12.2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого AT «Райффайзен Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» за плату належні AT «Райффайзен Банк» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників ( а.с. 28-32). Відповідно до Реєстру Боржників до Договору відступлення права вимоги №114/2-57-F від 20.12.2022 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитами (а.с. 35-38). 22.06.2023 року позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 39). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Стаття 627 ЦК України\~зазначає, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленною\~ст. 627 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори, тому неукладення договору, тобто його відсутність, не породжує цивільних прав та обов`язків. Відповідачем та її представником заперечується факт укладення Кредитного договору № 010/0135/82/0092350\~від 20.09.2012\~року спір щодо належного виконання якого виник у даній справі та ставляться під сумнів долучені до позовної заяви копії письмових доказів. Обовязком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й обєктивності зясування обставин справи та оцінки доказів. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України). Метою доказування є зясування дійсних обставин справи, обовязок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а\~учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу,\~такий доказ не береться судом до уваги. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обовязком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Верховний суд\~ у справі\~№ 910/5080/21\~(ЄДРСРУ №112664531) від 12.07.2023 року акцентує увагу, що обовязком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й обєктивності зясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає зясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх звязками, відносинами і залежностями. Таке зясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Усебічність дослідження доказів означає те, що суд враховує аргументи всіх осіб, що беруть участь у справі, дослідження та подальшу оцінку доказів проводить не з позиції однієї зі сторін, а з позиції незалежного арбітра. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час розгляду справ неодноразово звертав увагу, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22.06.2006 у справі "Miholapa v. Latvia" (Михолапа проти Латвії), від 31.05.2007 у справі "Andrejeva v. Latvia" (Андрєєва проти Латвії), від 21.10.2011 у справі "Дія-97" проти України"). Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити її, оцінити в сукупності та взаємозвязку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування,\~це процесуальний обовязок суду\~(постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2020 у справі\~№ 757/28231/13-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2022 у справі\~№ 910/6210/20, від 30.03.2023 у справі\~№ 905/2307/21 (905/496/22)). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів"). Так, 23.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 757/28231/13-ц, провадження № 61-2616св19 (ЄДРСРУ № 93794003) вказав, що\~належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування,\~це процесуальний обов`язок суду. Безпосереднє дослідження доказів тісно повязане зі змістом судового доказування, оскільки він є способом сприйняття судом доказів, а також з дотриманням правил про належність та допустимість доказів. Відповідно до принципу безпосередності дослідження судових доказів має проводитися таким\~\~ чином, щоб\~\~\~\~ суд мав реальну можливість особисто ознайомитися з доказами, які є у справі (постанова Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду від 27.07.2021 у справі\~№ 357/4897/20). Також суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 05.05.2018 року у справі № 459/3597/14-ц, від 20.06.2018 року у справі № 64/9078/15-ц, від 29.08.2018 року у справі № 336/5372/15-ц, від 14.05.2018 року у справі № 576/1201/16-ц зазначено, що для повного та всебічного встановлення обставин справи, необхідним є надання до суду та дослідження саме оригіналів оспорюваних договорів. Отже, єдиним належним доказом достовірності наданих в суд копій може бути лише дослідження оригіналу документа, зокрема за ініціативою суду. Сприяючи належній реалізації учасниками справи своїх процесуальних обовязків судом було постановлено ухвалу від 08.04.2024 року про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, а саме: договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , Додатку № 2 до вказаного договору Умови видачі кредиту, Заяви на відкриття поточного рахунку, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, та встановлення кредитного ліміту, Довідки про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість продукту «Кредитна картка Прозора/Кредитна картка Базова», Розписки держателя картки від 20.09.2012 року. Натомість зазначена ухвала не була виконана позивачем, що свідчить про неналежну реалізацію ним своїх процесуальних обовязків щодо надання доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У постанові від 22.09.2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі № 910/14452/20 зазначив, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обовязку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. \~ \~ \~ \~На час ухвалення рішення у справі, витребувані судом докази не були надані, а ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», як позивач у справі, не здійснив жодних дій щодо доведення заявлених ним позовних вимог, отже, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних доказів того, що між АТ «РайффайзенБанк\~Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року. Таким чином, виходячи із вищевказаних положень та встановлених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду доказів, які з точки зору достовірності, достатності та взаємозвязку свідчили б про те, що у [PERSON] наявне невиконане грошове зобовязання за договором № 010/0135/82/0092350 від 20.09.2012 року, а відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1400,00 грн. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, то понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed