Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

22 березня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В своїх вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №851131850 від 12.05.2021 року в розмірі 71 771,45 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №851131850 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кредит на загальну суму 22 000,00 грн., які перераховані на картковий рахунок відповідача. Тобто, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач отримала кредитні кошти. Однак взяті на себе зобов`язання в частині повернення грошових коштів не виконує, в строки, визначені кредитним договором, грошові кошти не повертає. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №851131850 від 12.05.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №141 від 06 липня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №851131850 від 12.05.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року. 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №04/08/23-01. Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до Договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 71 771,45 грн, з яких - 22 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 49 771,45 грн - сума заборгованості за відсотками. Як зазначає позивач, відповідач не виконує належним чином умов договору в частині повернення грошових коштів, а тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, яка станом на 22.03.2024 року становить 71 771,45 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позові просив розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на заявлені вимоги до суду не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, як зазначено в позові, тому суд на підставі положень статей 223 та 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.05.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) укладено Договір №851131850 шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові кредит на суму 1 600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п. 1.2. Договору, кредит надається строком на 20 днів. Згідно з п. 1.4.1 Договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 419,75% річних, що становить 1,15% від суми кредиту за кожний день користування ним. При цьому, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору №851131850, якими сторони домовились збільшити суму кредиту, яка в загальному розмірі становить 22 000,00 грн., згідно з додатковою угодою від 24.05.2021 року та додатком до неї. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, що підтверджується платіжними дорученнями. 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.п. 1.3 якого (в новій редакції) під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01 відповідно до якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату та на умовах, визначених Договором. Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу №05/0820-01 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, зокрема, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 06 липня 2021 року на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» склали реєстр прав вимоги №141 відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №851131850 від 12 травня 2021 року. 30 травня 2023 року на виконання Договору факторингу 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» склали реєстр прав вимоги №9 відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №851131850 від 12 травня 2021 року. 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №04/08/23-01. Відповідно до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Відповідно до Реєстру боржників від 04 серпня 2023 року до Договору факторингу №04/08/23-01 від 04 серпня 2023 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 71 771,45 грн, з яких - 22 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 49 771,45 грн - сума заборгованості за відсотками. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При зверненні до суду позивач зазначав, що заборгованість відповідача за кредитним договором №851131850 від 12 травня 2021 року станом на 22.03.2024 року становить: 22 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 49 771,45 грн. - заборгованість за відсотками, а загальна сума заборгованості складає 71 771,45 грн. Відповідач в судове засідання не з`явилась, не надала доказів сплати заборгованості. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту та додаткові угоди до вказаного договору підписані відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та [PERSON] був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, факт отримання відповідачем кредитних коштів. Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, то суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з розрахунків заборгованості, заборгованість [PERSON] за відсотками нарахована за період з 12.05.2021 року по 30.05.2023 року в розмірі 49 771,45 грн. При цьому, як вбачається з додаткової угоди до Договору №851131850, укладеної 24.05.2021 року, а саме додатку до неї у вигляді Графіку розрахунків - непогашена сума кредиту, збільшена на суму зазначену в п. 1. Додаткової угоди та проценти за користуванням кредитом підлягають оплаті в наступному порядку: термін платежу 01.06.2021 року; загальна сума кредиту 22 000,00 грн.; нарахований процент 3 678,32 грн. Отже, саме такі умови були погоджені сторонами, тому кредитор має право нараховувати відсотки за договором по 01.06.2021 року, починаючи з дня укладення договору. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, графіком розрахунків визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 3 678,32 грн (п. 2), а тому суд приходить до висновку, що саме зазначена сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає, що відповідно до п. 2 Додатку №1 до Додаткової угоди від 24.05.2021 року до Договору №851131850 термін повернення кредиту визначено 01.06.2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 02.06.2021 року по 30.05.2023 року відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що відповідач отримала кошти та власні зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 25 678,32 грн., з яких: 22 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 3 678,32 грн. - заборгованість за відсотками за період з 12.05.2021 року по 01.06.2021 року. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. необхідно зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ТОВ «ФК «ЕЙС» у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію Договору про надання правничої допомоги №22/02/24-01 від 22.02.2024 року; копію додаткової угоди від 20.05.2024 року до Договору №22/02/24-01 від 22.02.2024 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 20.05.2024 року. Надаючи оцінку наведеному в акті прийому-передачі наданих послуг від 20.05.2024 року, де викладено об`єм виконаних адвокатом робіт та витрачений ним на це час, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн. за надання усної консультації, підготовку адвокатського запиту та підготовку клопотання про витребування, оскільки такі витрати не обумовлені критерієм неминучості витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 251,95 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial