Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~26.08.2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу надвірних будівель та приведення параметрів межі у відповідності до Державного ату про право власності на землю. Позовні вимоги обґрунтував тим, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю 1-ХР № 030954 є власником земельної ділянки площею 0,3189 га, з якої виділено: для обслуговування жилого будинку 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0689 га. За планом зовнішніх меж вказаної земельної ділянки по лінії від А до Б вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою, якою користується відповідачка. Так у виготовленому 24.11.2020 року технічному паспорті на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в схемі розташування будівель та споруд, їх дійсне розташування, а також рік спорудження прибудови літ «Б», вбиральні літ. «Д», сараю літ. «Е», веранди літ. «А», тамбуру літ. «А-1», прибудови літ. «А-2», житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 60,9 кв. м., житловою 27,6 ка. м, не співпадає зі схемою. Із договору дарування від 13.01.1996 року вбачається, що жилий будинок одноповерховий, дерев`яний, обкладений цеглою, критий шифером, житловою площею 30 кв. м з надвірними господарськими спорудами: літня кухня, сарай, льох, колодязь на земельній ділянці розміром 0,24 га згідно з рішенням виконкому Єфремівської сільської ради Народних депутатів Первомайського району Харківської області від 09 грудня 1995 року за № 1240, що таке нерухоме майно, як прибудови на момент укладення договору дарування не існували і були збудовані не в 1978 році і не в період з 1978 року по 1995 рік, а пізніше. Просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу, шляхом демонтажу самовільно побудованої конструкції (прибудови), позначених на технічному паспорті як: прибудова літ. «Б», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», веранда літ. «А», тамбур літ. «А-1», прибудова літ. «А-2» та знищення кущів та дерево вишні. \~ \~ \~ \~24.09.2021 року провадження у справі за ухвалою судді відкрито і справу призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання на 11.11.2021 року, та було відкладено проведення підготовчого судового засідання по справі на 14 грудня 2021 року, за клопотанням представника позивача, адвоката Лєдєньової С.М. у зв`язку з ознайомленням з відзивом на позовну заяву в якому відповідачка повністю заперечувала проти задоволення позову. \~ \~ \~ \~Зокрема, відзив на позов обґрунтовується тим , що всі вказані позивачем об`єкти побудовані і знаходяться на земельній ділянці відповідачки і ніяким чином не порушують права позивача на користування його земельною ділянкою, вона не створювала перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою. Тільки вхід в погріб знаходиться на межі земельних ділянок, тобто вхід в похідний погріб на земельній ділянці відповідачки, а сама споруда погріб (льох) можливо на земельній ділянці позивача, і він бачив, що погріб вже був споруджений та побудований ще попереднім власником житлового будинку [PERSON] і придбаний батьком [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.02.1978 року, погріб внесений в технічний паспорт батька [PERSON] , складений на 14.06.1995 року, що підтверджується витягом з техпаспорта 14.06.1995 року, на підставі договору дарування від 13.01.1996 року цей погріб, як частина житлового будинку, подарований батьком на підставі нотаріально посвідченого договору дарування. Що стосується вимоги про знищення дерева вишні та кущів, то позивач не надав доказів, що посаджена батьком в 1994 році вишня на ділянці відповідачки створює перешкоди позивачу у користуванні його земельною ділянкою, а кущів взагалі понад межею ніяких не посаджено, там посаджені квіти на її земельній ділянці. \~ \~ \~ \~ Всі будівлі були побудовані і узаконені попередніми власниками домоволодіння по [ADDRESS] : [PERSON] та [PERSON] , всі ці будівлі існували на момент придбання [PERSON] житлового будинку, тому маючи намір придбати житловий будинок, він бачив розташування будівель сусідів, які вже були узаконені і визнані державою, ніяких будівель відповідачка не будувала і ДБН не порушувала. 19.11.2021 року від позивача [PERSON] до суду надано відповідь на відзив, 29.11.2021 року від відповідачки [PERSON] надано заперечення на відповідь на відзив. 14 грудня 2021 року клопотання представників позивача, адвоката Лєдєньової С.М. та представника відповідача, адвоката Бойко О.В., про витребування доказів та виклик свідків задоволенні, підготовче засідання закрито з призначенням справи до розгляду по суті у судовому засіданні на 27 січня 2022 року. Потім з різних причин судові засідання відкладалося, а в останнє на 03.06.2024 року, в тому числі і через воєнний стан. Відкладення відбувалися здебільшого через клопотання представників. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та його представник адвокат Лєдєнова С.М. не прибули, однак від представника надійшла заява про проведення засідання без участі сторони позивача, наполягають на задоволенні позову з підстав, викладених у заявах по справі, крім кущів та дерева вишні біля межі, які були прибрані відповідачкою на момент розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідачка та її представник адвокат Бойко О.В. у судове засідання не прибули, але від представника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідачки, заперечують проти задоволення позову в зв`язку із його безпідставністю та згідно доводів, викладених у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, суд встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. ст. 76-82 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, судом встановлено та не оспорюється сторонами у справі, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю 1-ХР № 030954 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3189 га, з якої виділено: для обслуговування жилого будинку 0,2500 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0689 га (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу від 04.02.1978 року [PERSON] належав будинок з надвірними будівлями, який він продав [PERSON] (а.с.15-17). У відповідності з договором дарування від 13.01.1996 року [PERSON] подарував [PERSON] будинок [ADDRESS] (а.с.18-19). За планом\~зовнішніх меж\~вказаної земельної\~ділянки по\~лінії від\~А до\~Б вказана\~земельна ділянка\~межує з\~земельною ділянкою,\~якою користується\~відповідачка.\~Так у\~виготовленому 24.11.2020\~року технічному\~паспорті на\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] , в схемі розташування будівель та споруд, їх дійсне розташування, а також рік спорудження прибудови літ «Б», вбиральні літ. «Д», сараю літ. «Е», веранди літ. «А», тамбуру літ. «А-1», прибудови літ. «А-2», житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 60,9 кв. м., житловою площею 27,6 кв. м, не співпадає зі схемою. Із договору дарування від 13.01.1996 року вбачається, що жилий будинок одноповерховий, дерев`яний, обкладений цеглою, критий шифером, житловою площею 30 кв. м з надвірними господарськими спорудами: літня кухня, сарай, льох, колодязь на земельній ділянці розміром 0,24 га згідно з рішенням виконкому Єфремівської сільської ради Народних депутатів Первомайського району Харківської області від 09 грудня 1995 року за № 1240, що таке нерухоме майно, як прибудови на момент укладення договору дарування не існували і були збудовані не в 1978 році і не в період з 1978 року по 1995 рік, а пізніше. Як вбачається з виписки з по господарської книги № 9 за 2016-2020 роки, [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,24 га, надана для будівництва житлового будинку в безстрокове користування. Зокрема, житловий будинок літ. А-1, рік завершення будівництва житлового будинку 1978 рік, загальна площа житлового будинку 48,0 кв. м, житлова площа житлового будинку 33,6 кв. м. (а.с.43). Відповідно до п.п. 2.10.3, 2.18.12 наказу Державного комітету статистики України від 18.04.2005 року № 95, зареєстрованого в МЮУ від 11.05.2005 року за № 487/10767, чинному на момент правовідносин, «Про затвердження форм погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах», відкриття за закриття особових рахунків домогосподарств здійснюється в разі: зміни члена домогосподарства, записаного першим, - голови домогосподарства ( у зв`язку зі смертю або з інших причин). У цьому разі у верхній частині особового рахунку ( з лівого боку) закреслюється старе прізвище, ім`я та по батькові і замість нього вписується нове прізвище, ім`я та по батькові члена домогосподарства, якого записано першим, - голови домогосподарства без зміни номера особового рахунку домогосподарства; відмітки про померлих робляться на підставі даних поточного реєстрування померлих у книгах реєстрації актів цивільного стану. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року та втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року. Згідно з п.п. 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів в погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Вказаною вище Інструкцією передбачалася обов`язкова реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.43 Постанови КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених п.42 цього Порядку, можуть бути подані, в тому числі, виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Для проведення державної реєстрації прав власності на вказане майно проведення технічної інвентаризації є необов`язковим. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, а відповідно ст. 3 цього ж Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13.06.2012 року у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. Відповідно до\~ст.\~4\~ЦПК України\~та ст.\~15\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~в встановленому\~порядку звернутися\~до суду\~за захистом\~своїх порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів.\~Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Для суду не є зрозумілим, яке саме право чи законний інтерес позивача порушені, перераховані позивачем об`єкти нерухомого майна не є самочинним будівництвом, вони внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачем не доведено той факт, що відповідачка здійснює йому перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, жодним доказом не підтверджено, оскільки у даній справі зовсім не є предметом спору. Твердження позивача про демонтаж самовільно побудованої конструкції (прибудови), позначених на технічному паспорті як: прибудова літ. «Б», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», веранда літ. «А», тамбур літ. «А-1», прибудова літ. «А-2», які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в технічні паспорти на житловий будинок за 1995 рік та 2020 рік - не є законною вимогою. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином,\~суд встановивши\~правомірність документів,\~що підтверджують\~право приватної\~власності відповідачки\~на майно,\~яке позивач\~бажає демонтувати\~чи знести,\~а також відсутність порушень прав та законних інтересів позивача, доходить висновку про безпідставність заявлених вимог, а тому вважає за необхідне відмовити позивачеві у їх задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем слід залишити за останнім, бо згідно вказаної норми судові витрати покладаються у разі відмови у позові на позивача. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачкою понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Детальний опис проведених адвокатом робіт наданий, як і надано квитанцію про проведення оплати відповідачкою (а.с.46-47). Оскільки позивач неправомірно бажав позбавити відповідачку нерухомого майна, яке перелічено у позові, вартість якого є значною, то розмір вартості професійної правничої допомоги, на думку суду, є спів мірним. Крім того, позивач не звертався до суду із заявою про зменшення розміру правничої допомоги. Тому, стягненню з позивача на користь позивачки понесені нею судові витрати з надання професійної правничої допомоги за надання юридичної допомоги у сумі 1500,00 грн.

Outcome: approved