Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивачі в позові вказують, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , який проживав в м. Калинівка, Хмільницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась, з поміж іншого, з житлового будинку [ADDRESS] та належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло, виданого 07.03.1967 року виконавчим комітетом Калинівської селищної ради депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення виконкому селищної ради депутатів трудящих від 25.12.1966 року. Право особистої власності також було зареєстровано 15.03.1967 року КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу № 4 під реєстровим номером № 580, що підтверджується штампом реєстрації домоволодіння на праві особистої власності [PERSON] , здійсненої обласним відділом комунального господарства Вінницького міжрайонного бюро технічної інвентаризації 07.03.1967 року. Позивачі фактично прийняли спадщину після смерті батька, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримали 23.11.2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом на присадибну земельну ділянку в рівних частках, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Саміляк О.П. 23.11.2023 року зареєстрованими в реєстрі за №№ 2587, 2589. Іншими спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON] є рідні брати та сестри позивачів, відповідачі по справі, які спадщини не приймали та на неї не претендують, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на вказаний вище житловий будинок позивачі не можуть, оскільки 24.11.2023 року приватним нотаріусом Хмільницького РНО Саміляк О.П. було видано постанови № 511/02-31 та № 512/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Такі постанови видані нотаріусом в зв`язку з тим, що свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, видане 07.03.1967 року виконкомом Калинівської селищної ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на бланку, де надруковано (на бланку!), але не написано, що будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, тому позивач звертається до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви, відповідно до яких позов підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, справу розглянути за їх відсутності.\~\~ Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви, де просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , який проживав в м. Калинівка, Хмільницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась, з поміж іншого, з житлового будинку [ADDRESS] та належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло, виданого 07.03.1967 року виконавчим комітетом Калинівської селищної ради депутатів трудящих Вінницької області на підставі рішення виконкому селищної ради депутатів трудящих від 25.12.1966 року. Право особистої власності також було зареєстровано 15.03.1967 року КП «ВООБТІ» та записано в реєстрову книгу № 4 під реєстровим номером № 580, що підтверджується штампом реєстрації домоволодіння на праві особистої власності [PERSON] , здійсненої обласним відділом комунального господарства Вінницького міжрайонного бюро технічної інвентаризації 07.03.1967 року. Позивачі фактично прийняли спадщину після смерті батька, оскільки відповідно до ст. 1268 ЦК України подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримали 23.11.2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом на присадибну земельну ділянку в рівних частках, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Саміляк О.П. 23.11.2023 року зареєстрованими в реєстрі за №№ 2587, 2589. Іншими спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON] є рідні брати та сестри позивачів, відповідачі по справі, які спадщини не приймали та на неї не претендують, про що подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Однак, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі на вказаний вище житловий будинок позивачі не можуть, оскільки 24.11.2023 року приватним нотаріусом Хмільницького РНО Саміляк О.П. було видано постанови № 511/02-31 та № 512/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Такі постанови видані нотаріусом в зв`язку з тим, що свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, видане 07.03.1967 року виконкомом Калинівської селищної ради народних депутатів Калинівського району Вінницької області на бланку, де надруковано (на бланку!), але не написано, що будинок належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Поняття «колгоспний двір» припинило своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно вказаного вище свідоцтва про право особистої власності та записів домової книги, копія якої долучена до матеріалів справи, [PERSON] був одноосібним власником будинку [ADDRESS] . Земельна ділянка призначена для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1000 га, на якій розташований будинок, було передано в приватну власність [PERSON] рішенням 15 сесії 3 скликання Калинівської міської ради від 18.10.2001 року (через 10 років після припинення існування поняття «колгоспний двір»). Крім того, зазначене вище свідоцтво про право власності було видано на підставі протокольного рішення № 24 виконкому Калинівської селищної ради депутатів трудящих Калинівського району Вінницької області від 25.12.1966 року, що підтверджується архівною копією протоколу №08-204/8 від 16.04.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦК України, суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~\~\~ Відповідно до положень ч. 1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились в зв`язку із його смертю. Враховуючи, що відповідачі позов визнають, не заперечують проти визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved