Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

представник позивача ТОВ «Галицька торгова компанія» Захаріїв В.Б. через систему "Електронний суд" надіслав позовну заяву, в якій просить стягнути з\~ [PERSON] \~на свою\~користь 11\~252,63\~грн індексу\~інфляції та\~2656,65\~грн трьох\~відсотків річних\~від простроченої\~суми,\~за період\~з 14.04.2022,\~а всього\~13\~909,28\~грн. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2012 року у справі №2-495/2012, яке 05 листопада 2012 року набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» 57404,86 гривень матеріальної шкоди, 1500,00 гривень моральної шкоди та 214,60 гривень сплаченого судового збору. На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15\~лютого 2021\~рокуу\~справі №343/2204/20 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Галицька торгова компанія» 82469,62 грн інфляційних втрат та 11797,00 грн трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього 97 266,62 грн гривень, а також 972,66 грн судового збору. Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року у справі №343/591/22 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Галицька торгова компанія» 7751,93 грн інфляційних втрат та 2106,00 грн трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього 9857,93 грн, а також 2481,00 грн судового збору. Грошове зобов`язання згідно з рішенням Долинського районного суду від 23 жовтня 2012 року на суму 49272,13 гривень матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, [PERSON] не виконано, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача з 14.04.2022 11252,63 грн індексу інфляції та 2656,65 грн трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього 13909,28 грн. Вироком Долинського районного суду від 13.09.2011 підтверджується, що сума шкоди, стягнена за рішенням Долинського районного суду від 23.10.2012, є матеріальними збитками, завданими внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 10/08-02 від 10.08.2020 [PERSON] не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, вказавши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень за зареєстрованим його місцем проживання, які повернулися до суду із відміткою про причини їх повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.24, 26, 29), та шляхом опублікування виклику до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 32-33). Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань суду не подавав. Дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13.09.2011 в справі № 1-27/2011 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 680,00 гривень. Згідно з даним вироком, [PERSON] привласнив ввірене йому чуже майно, яке належало ТОВ «Галицька торгова компанія». Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 жовтня 2012 року в справі № 2-495/2012 року з [PERSON] на користь ТОВ «Галицька торгова компанія» стягнуто 57404,86 грн відшкодування матеріальної та 1500,00 грн моральної шкоди, завданих вчиненням злочину, а також 214,60 грн судового збору. На підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15\~лютого 2021\~рокуу\~справі №343/2204/20 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Галицька торгова компанія» 82469,62 грн інфляційних втрат та 11797,00 грн трьох відсотків річних від простроченої суми, а всього 97 266,62 грн гривень, а також 972,66 грн судового збору. Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2022 року у справі №343/591/22 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Галицька торгова компанія» 7 751,93 грн інфляційних втрат та 2106,00 грн трьох відсотків річних від простроченої суми, всього 9857,93 грн, а також 2481,00 грн судового збору. Згідно з розрахунку заборгованості, виконаного представником позивача в позовній заяві (а.с. 4), основна сума заборгованості за період з 14.04.2022 по 29.01.2024 складає 49272,13 грн, сума інфляційних втрат, понесених ТзОВ «Галицька торгова компанія» з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення за період невиконання рішення суду з складає 11252,63 грн, а три проценти річних від простроченої суми за цей період складають 2656,65 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції прострочення відповідачем [PERSON] виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Як передбачено ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У відповідності до змісту ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у відповідача [PERSON] на підставі рішення суду виникло грошове зобов`язання перед позивачем ТОВ «Галицька торгова компанія» Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30.03.2016, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04.06.2019 в справі №916/190/18, п.64). Таким чином, з ухваленням 23.10.2012 Долинським районним судом Івано Франківської області рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Галицька торгова компанія» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих вчиненням злочину, яке набрало законної сили, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до цього часу, оскільки відповідач не виконав рішення суду. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Згідно з розрахунку заборгованості, виконаного представником позивача в позовній заяві, основна сума заборгованості за період з 14.04.2022 по 29.01.2024 складає 49272,13 грн, сума інфляційних втрат, понесених ТОВ «Галицька торгова компанія» з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення за період невиконання рішення суду з складає 11252,63 грн, а три проценти річних від простроченої суми за цей період складають 2656,65 грн. Оскільки відповідач не виконує рішення суду в добровільному порядку, то вказана сума 11252, 63 гривні інфляційних втрат підлягають стягненню з нього на користь позивача. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Галицька торгова компанія» 3% річних, суд зазначає таке. У відповідності до позовних вимог, позивач ТОВ «Галицька торгова компанія» просить стягнути з відповідача [PERSON] три проценти річних від простроченої суми за період з 14.04.2022 по 29.01.2024 у сумі 2656,65 грн. Однак, суд звертає увагу, що 15.03.2022 був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Так як, грошове зобов`язання за рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 23 жовтня 2012 року виникло внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань, суд враховуючи положення п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України, вважає, що позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних з 24.02.2022 не підлягає задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11252, 63 гривні інфляційних втрат. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,\~ст. 2, 4, 81 ЦПК України, ст. 11, 509, 524, 533-535, 625, п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України та

Outcome: partial