Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

22 вересня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виселення - залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 22 жовтня 2021 року через канцелярію суду від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла уточнена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2020 року. Проте не має можливості володіти, користуватись і розпоряджатись своє власністю, так як відповідач проживає в квартирі і відмовляється висилятись в добровільному порядку. Зазначив, що до придбання спірної квартири, відповідачем було укладено договір з банком про запозичання коштів на придбання квартири, умови цього договору він не виконав, та на підставі цього банк був змушений звернутись до суду про анулювання права власності на дану квартиру на його ім`я. Жовтневиий районний суд м. Харкова задовольнив позов банка. Відповідач оскаржив рішення Жовтневого районного суду м. Харкова в апеляційному порядку. Апеляційний суд залишив рішення Жовтневого районного суду м. Харкова чинним. Після набрання чинності рішенням суду позивач уклав договір купівлі-продажу на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Але позивач не має можливості володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд, оскільки відповідач відмовляється висилятись з неї у добровільному порядку, в зв`язку з чим вимушений був звернутись до правоохоронних органів із заявою про виселення, але працівники правоохоронних органів надали відповідь, що це не належить до їх компетенції. [PERSON] продовжує користуватись та проживати у квартирі позивача, чим порушує його права власника на користування та розпорядження власністю. Оскільки відповідач добровільно не покидає квартиру, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свої законних прав та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 908,00 грн. 15 листопада 2021 року у відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання для встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача по справі. 30 листопада 2021 року з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання надійшла відповідь на зазначений запит. Відповідно до якої [PERSON] знятий з реєстрації за вказаною адресою 02.08.18 (а.с.43) Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. 01 лютого 2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву та зустрічний позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна, разом з клопотанням про поновлення строків на подання відзиву та відповідно до якого [PERSON] не зміг у встановлений строк звернутись до суду, оскільки перебував тривалий час на лікуванні, що підтверджується долученими до клопотаннями довідками. У відзиві представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати договір купівлі продажу від 08.07.2020 року квартири [ADDRESS] недійсним та витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] із зобов`язанням здійснити реєстрацію. У відзиві та зустрічному позові представник посилався на те, що 25 грудня 2007 року у м. Харкові між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-719, відповідно до якого банк надав кредитні кошти в розмірі 55 000,00 дол. США, з кінцевим терміном погашення до 10 грудня 2022 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25 грудня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-1009, згідно з умовами якого він передав в іпотеку спірну квартиру. Тобто, квартира була отримана у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті і надана банку в іпотеку, як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Договором іпотеки сторони визначили, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задоеольнити свої свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі, шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». У зв`язку із настанням у 2008 році мирової фінансової кризи фінансове становище [PERSON] стало скрутним, він втратив роботу та допустив порушення договору кредиту та іпотечного договору. 04 червня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] стало відомо, що 15 травня 2018 року зареєстроваго за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вищевказану квартиру. Вважаючи, що права [PERSON] були порушені він звернувся до Суду, для відновлення своїх порушених прав. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року за справою № 639/4991/18 Суд постановив Позов [PERSON] задовольнити. Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Калініної Л. М. від 15 травня 2018року про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк). Припинити право власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» на квартиру. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що спірна квартира була повернута [PERSON] на праві законної власності, а реєстрацію за Банком на праві власності вказаної квартири скасовано. Проте за період спору в судових установах спірна квартира була продана не один раз, та залишилась «де [PERSON] » у [PERSON] , проте її набуття на даний час вже не можна вважати законним. Відповідно до договору купівлі - продажу від 08.07.2020 року ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Будівельний» (Продавець) продало [PERSON] спірну квартиру. Як зазначено у Договорі, вищевказане майно належить Продавцю (тобто ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти») на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого Юдіним М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.07.2020 за реєстровим №519. ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», продаючи квартиру було добре відомо, що вказана квартира була спірна та Продавець мав можливість сповістити про це Покупця. Тобто, Покупцю було добре відомо, що на вказану квартиру існують обмеження. Не дивлячись на це квартиру все одно було продано. Враховуючи викладене новий власник, [PERSON] , може частково поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження. Постановою Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року за справою № 639/4991/18 Судом було встановлено, що спірна квартира вибула із власності [PERSON] не з його волі, а з порушенням Банком вимог законодавства. Крім того, між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», а тим більше [PERSON] не існувало жодних юридичних відносин. Таким чином, наразі встановлений факт вибуття нерухомого майна з володіння Тозивача, не з його волі, оскільки перереєстрацію права власності на спірне нерухоме майно здійснено без повідомлення позивача та з порушенням вимог законодавства, тому можна прийти до висновку, що позивач має право на витребування належного йому нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі положень статті 388 ЦК України. Крім того, представником [PERSON] [PERSON] подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на майновий стан. Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року клопотання про поновлення строків на подання відзиву на позовну заяву задоволено. Поновлено [PERSON] строк на подання відзиву на позовну заяву та на подання зустрічної позовної заяви по цивільній справі №639/6432/21. У задоволені клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків. 15 лютого 2022 року через канцелярію суду від представника [PERSON] [PERSON] на виконання вищевказаної ухвали суду, надано заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, та надано докази скрутного майнового становища [PERSON] .. Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року відстрочено позивачу за зустрічним позовом [PERSON] сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цивільній справі №639/6432/21. Прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна до розгляду та об`єднано його в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення. Розгляд справи розпочато зі стадії відкриття провадження у справі. Замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання. 20 жовтня 2022 року від представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Шептухі В.В. про застосування строків позовної давності, відзив на зустрічну позовну заяву та клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Який вважає, що позов [PERSON] подано до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки починаючи з 04 червня 2018 року позивач був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у відзиві просив відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог., оскільки став власником спірної квартири 08.07.2020, яку він придбав у ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений ПН ХМНО [PERSON] і зареєстрований за №1787. Згідно п. 1.2. Договру, майно належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого ПН КМНО Юдіним М.А. 03.07.2020 за реєстровим №519. Відповідно до п.1.2. Договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.07.2020 року «Вісутність податкової застави, заборони відчуження(арешту) та обтяжень іпотекою нерухомого майна, яке є предметом цього договору підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, виданого 08 липня 2020 року [PERSON] , приватним нотаріусом вського міського нотаріального округу». Згідно п.1.3. Договору, Продавець гарантує, що жодна особа не має права користування чи аренди Майна та його частини. Згідно п.1.4. Договору, Продавець гарантує, що Майно нікому іншому не подароване, не продане, іншим способом не відчужене, не передане в оренду (лізинг); Майно під забороною (арештом) чи у заставі не перебуває, в податковій заставі не перебуває, обмежень щодо використання майна за призначенням немає, обтяжень щодо майна немає. Пункт 3.1.2. Договору зобов`язує Продавця попередити Покупця про права третіх осіб на відчужуване майно. «Продавець» відповідно до ст. 659 Цивільного кодексу України несе відповідальність за приховування відомостей про права третіх осіб щодо відчужуваної квартири. Твердження позивача за зустрічним позовом проте, що продавець ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», продаючи квартиру було добре відомо, що вказана квартира була спірна та Продавець мав можливість сповістити про це Покупця. Тобто Покупцю було добре відомо, що на вказану квартиру існують обмеження. вважає необґрунтованим та не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, а також протирічить фактичним обставинам, а саме: тексту договору купівлі-продажу квартири від 08.07.2020, де в п.1.4. Договору вказано, що Продавець гарантує, що Майно нікому іншому не подароване, не продане, іншим способом не відчужене, не передане в оренду (лізинг); Майне під забороною (арештом) чи у заставі не перебуває, в родатковій заставі не перебуває, обмежень щодо використання майна за призначенням немає, обтяжень щодо майна немає. Відсутність будь-яких заборон, обмежень на вказану квартиру була перевірена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу» Лавінда Н.О. 08.07.2020 року (п. 1.2. Договору). Відповідач [PERSON] добросовісно покладався на інформацію про відсутність в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень , тобто він не знав і не мав знати про існування таких прав чи обтяжень, а тому набув право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про залучення до участі у справі третіх осоіб - задоволено. Залучено до участі у цивільній справі № 639/6432/21 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», код ЄДРПОУ-34764782, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 52; - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінду Наталію Олександрівну, місцезнаходження: м. Харків, вул. Сумська, буд. 80. 16 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника [PERSON] , відповідно до якої позивач повністью не прогоджуєтьсвя з відзивом, вважає його недопустимим та таким що не повинен братись до уваги судом. Посилається на обставини аналогічні у відзиві та зустрічному позову Зазначив, що [PERSON] придбав спірне вказане майно(квартиру) будучі обізнаним про судовий процес щодо неї, Тобто на час купівлі вже існував спір, який перебував у судовому провадженні, що підтверджується судовими рішеннями, що є в матеріалах справи. Таким чином, наразі встановлений факт вибуття нерухомого майна з володіння Позивача, не з його волі, оскільки перереєстрацію права власності на спірне нерухоме майно здійснено без повідомлення позивача та з порушенням вимог законодавства, тому можна прийти до висновку, що позивач має право на витребування належного йому нерухомого майна з чужого незаконного володіння. 10 квітня 2023 року, через канцелярію суду, від представника представника позивача по зустрічному позову [PERSON] , надійшла заява про залучення до участі у справі співвідповідача за зустрічним позовом Товариство «Компанія з управління активами «Будівельні проекти». В обґрунтування клопотання представник позивача посилається на те, що [PERSON] став власником спірної квартири 08.07.2020 року, яку він придбав у ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» на підставі договору купівлі-продажу який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавінда Н.О. і зареєстрований в реєстрі за №1787. Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року залучено до участі у цивільній справі № 639/6432/21 за зустрічним позовом співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», виключивши його з кола третіх осіб у справі. 29 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання договору недійсним та витребування майна від представника ТОВ «КУА «Будівельні проекти». Представник просив, поновити пропущений строк на поданні відзиву, прийняти відзив та долучити до матеріалів справи. В задоволені зустрічного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ ТОВ «КУА «Будівельні проекти» судові витрати по справі. Звернення стягнення на спірну квартиру на корсить ПАТ «Укрсоцбанк» було проведено в позасудовому порядку на підставі Договору іпотеки, добровільно погодженого сторонами у відповідності до умов іпотечного застереження. Відтак, вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті розповсюджується на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладанні іпотечного договору №839/4/27/38/7-1009 від 25.12.2007. Жодних доказів проживання у вказаній квартирі на час звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не надав, як і не надав доказів відсутності у його власності іншого нерухомого майна на час звернення стягнення на предмет іпотеки в 2008 році. Жодних обставин, підстав і доказів недійсності Догвору купівлі-продажу квартири, серія та номер 1787, виданий 08.07.2020 року позивач не навів і не надав. Відчуження квартири AT «Альфа-Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «КУА «Будівельні проекти» бувалося на підставі оплатного Договору купівлі-продажу., що умов якого Товариство сплатило ціну квартири в повному обсязі продавцю AT «Альфа-Банк» в розмірі 186 000,00 грн., тому є добросовісним набувачем, яке набула майно за оплатним договором. Крім того, Договір купівлі-продажу квартири, від 08.07.2020 року, укладений між ТОВ «КУА «Будівельні проекти» та [PERSON] є також оплатним, згідно умов даного договору [PERSON] сплатив ціну квартири в повному обсязі продавцю ТОВ «КУА «Будівельні проекти» в розмірі 221 107,00 грн., про що зазначено в п. 2.1 відповідного договору купівлі-продажу, що додається до відзиву, а відповідно [PERSON] є добросовісним набувачем, який набув майно за оплатним договором. За таких умов, у позивача відсутні правові підстави для звернення з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Щодо посилань Позивача на вибуття квартири з його володіння поза його волею і без його повідомлення, то слід зазначити, що ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляв Позивача про свій намір звернути стягнення на квартиру шляхом набуття її у власність Повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання №10482 від 21.03.2018 року і яке отримано їм особисто 28.03.2018 року. Відтак Позивач був повідомлений про майбутню вибуття з його власності квартири згідно умов Іпотечного договору. 29 травня 2023 року, через канцелярію суду, від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» - Проценка М.М., надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Сенс Банк». В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на те, що у вказаному судовому провадженні буде вирішуватися питання про дійсність/недійсність Договору купівлі-продажу квартири та витребування квартири від теперішнього власника [PERSON] . Відчуження спірної квартири відбувалось за відплатними договорами. В 2022 році АТ «Альфа-Банк» змінило своє найменування на AT «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714, 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100). Ухвалою суду від 01 червня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна - Акціонерне товариство «Сенс Банк». 06 грудня 2023 року представником [PERSON] адвокатом Петраковим В.А. на електронну адресу суду подано відповідь на відзив ТОВ «КУА «Будівельні проекти» на позовну заяву [PERSON] про визнання договору недійсним та витребування майна. Посилання представника ТОВ «КУА «Будівельні проекти» на те, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» не поширюється на вказану квартиру, - не відповідає дійсності, та не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) та від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) Також зазначив, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за справою №639/4991/18 від 27 червня 2023 року залишено без задоволення касаційну скаргу АТ Альфа Банка, та рішення Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року по справі №639/4991/18 залишено без змін. При цьому залишив в силі Постанову Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року по справі №639/4991/18, Верховний Суд КЦС, закріпив встановлені Харківським апеляційним судом факти та обставини, які є преюдиційними, зокрема, це полягає у наступному. «Встановивши, що загальна площа спірної квартири не перевищує 140,00 кв. м, використовується як місце постійного проживання позивача та є предметом іпотеки на забезпечення вимог кредитного договору 25 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті, а також врахувавши, що у позивача відсутнє інше житло, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини.». За висновками Верховного суду, по справі №639/4991/18, та Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року по справі №639/4991/18, визнано рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі незаконним і підлягає скасуванню, фактично закріплює: 1.) Незаконність вибуття із законного володіння, та незаконну втрату права власності позивачем [PERSON] . 2.) Незаконність набуття АТ «Укрсоцбанк» право власності на спірну квартиру, номер запису про право власності 26214510. Підстава виникнення права власності - іпотечний договір, серія та номер 8371, виданий 25 грудня 2007. А посилання представника ТОВ «КУА «Будівельні проекти» у Відзиві, є спробою заплутати Суд тим що договір купівлі-продажу є відповідним до закону і на підставі чого що ТОВ «КУА «Будівельні проекти» є добросовісним набувачем, що не відповідає дійсності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та ризначити справу до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні свого позову та заперчував проти задоволення позовних вимог [PERSON] .. При цьому зазначив, що мав грошові заощадження та бажав придбати квартиру, звернувся до агентства нерухомості. Агентом нерухомості йому запропоновано придбати квартиру за відповідну ціну, яка його влаштовувала. В призначений час він прибув до нотаріуса, де йому запропонували укласти договір купівлі-продажу квартири. Обумовивши ціну договору, покладаючись на умови договору, відсутність обмежень щодо квартири, він погодився та уклав договір. При цьому зазначив, що квартиру він не оглядав, про те, що там проживає особу йому не повідомляли. Після укладання та посвідчення договору, від разом з представником відчужувача поїхали до квартири. В квартиру він не заходи, але бачив. Як представник продавця спілкувався з особою, як він зрозумів. Особою яка проживала цій квартирі. В подальшому він в квартиру не заходив. Оскільки в квартирі проживала особа, він є власником , тому звернувся до суду за захистом порушеного права. Представник [PERSON] адвокат Шептуха В.В. надав пояснення анологічні викладеним у позовні заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначив, що [PERSON] є добросовісним покупцем, при укладанні договору покладався на відомості з державного реєстру речових прав, де були відсутні зареєстровані будь які обтяження. Представник [PERSON] адвокат Петраков В.А. в судовому засіданні зепеечуцвав проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті. Зазначив, що право [PERSON] щодо незаконного відчуження його квартири за предметом іпотеки було захищено судом. Подальше відчуження квартири було здійснено у недобросовісний спосіб. [PERSON] , як доросла людина мав бути переконатися про всі недоліки, мав можливість оглянути квартиру, отримати інформацію та дізнавшись, що квартира є спірною, в ній проживає особа, повинен бу відмовитись від купівлі квартири або розірвати договір. Зазначив, що Цимакурідзе не було відомо, що його знято з реєстрації, добровільного зняття він не здійснював. Після початку війни, він тимчасово не проживає в квартирі та виїхав за межі України , проте планує повертатись до свого житла. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «КУА «Будівельні проекти», треті особи в судове засідання не зявилтсь, про час слухання справи повідомлені належним чином, причинир неявки суду не сповістили. Треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Акціонерне товариство «Сенс Банк» в судове засідання не зявились, про час та місце повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~319\~ЦК України,\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~321\~ЦК України,\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України,\~ право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судовим розглядом встановлено, що 08.07.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кмпанія з управління активами «Будівельні проекти» та [PERSON] укладнено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., зареєстровано в реєстрі за №1787. Відповідно до умов договору ТОВ «КУА «Будівельні проекти» (Продавець) предав у влансітсь, а [PERSON] (Покупець) прийняв у власність нерухоме майно, квартиру загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Майно належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Юдіним М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.07.2020 за реєстровим №519 (Том №1 а.с.4-6). Відповідно до умов договору, будь яких обтяжень не існує, продавець гарантує про відсутність прав на майно у бкдь яких осіб, відсутність недоліків квартири Крім того, 08.07.2020 року сторони підписалаи акт прийому- передачі, відповідно до Договру купівлі-продажу квартири (том №1 а.с. 7). Проте як зазначив Позивач не має можливості володіти, користуватись і розпоряджатись своє власністю, так як відповідач проживає в квартирі і відмовляється висилятись в добровільному порядку, що підтверджується копією заяви від 09.02.2021 року, поданої до ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області. За результатами розгляду, заява [PERSON] була зареєстрована і по ній здійснена переврка та надано відповідь, що дане питання вирішує суд (Том №1 а.с. 14-16). Як встановлено, [PERSON] на час звернення до суду проживав в спірній квартирі, що підтверджується сторонами, внаслідок чого [PERSON] вважає порушеним своє право власності. Представником [PERSON] [PERSON] заперечується право власності останього набувача квартири, оскілько право власності на квартиру [PERSON] захищено в судовому порядку у справі 639/4991/18, та його право власності на квариту має бути відновлено у спосіб шляхом визнання недійсним договору відчуження та витребування квартири на його корист. Щодо посилань, зазначених у зустрічному позові на обставини первісних прав на квартиру, та спору у справі № 639/4991/18. В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа №639/4991/18 за позовною заявою\~ [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про визнання правочину недійсним та проведення реституції, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. У зазначеній справі, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківсвького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни про визнання правочину недійсним та проведення реституції, визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки відмовлено ( Том №1 а.с. 10-13, 17-28). Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року, касаційну скаргу [PERSON] задовольнити частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про визнання правочину з набуття права власності недійсним та здійснення реституції залишено без змін, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог до державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініної Людмили Миколаївни залишено без змін. Постанову Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у частині вирішення позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки скасувано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За наслідком нового апеляційного розгляду, постановою Харківсвького апеляційного суду від 11 січня 2022 року Апеляційну скаргу\~представника\~ [PERSON] [PERSON] \~задоволено. Рішення\~Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 липня 2019 року\~ в частині\~вирішення позовних вимог [PERSON] до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»,, про визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки -\~скасувано і ухваленонове рішення. Позов\~ [PERSON] у цій частині\~ задоволено. Визнанонезаконним та скасувано рішення державного реєстратора Калініної Л. М. від 15 травня\~2018 року про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ: 00039019), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»\~(код ЄДРПОУ 23494714),\~номер запису про право власності: 26214510, на квартиру [ADDRESS] . Припинено право власності ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 90-100). Як встановлено судовими рішеннями, 25 грудня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 839/3/27/38/7-719, відповідно до якого банк надав йому кредитні кошти в розмірі 55 000,00 дол. США, зі сплатою 11,75 % річних та з кінцевим терміном погашення до 10 грудня 2022 року. 25 грудня 2007 року між [PERSON] і [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 8363 ПН ХМНО ХО Гавриловою С. А. На забезпечення виконання кредитного договору 25 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-1009, за умовами якого [PERSON] надав банку як забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 25 грудня 2007 року № 839/3/27/38/7-719, нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 21,9 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить іпотекодавцю ( [PERSON] ) на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2007 року, який посвідчено ПН ХМНО [PERSON] , за реєстровим номером 8363. У пунктах 4.1 та 4.5.3 іпотечного договору зазначено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпеченні порукою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». 15 травня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л. М. із заявою про реєстрацію права власності. До заяви ПАТ «Укрсоцбанк» додало повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 березня 2018 року № 10482, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, іпотечний договір від 25 грудня 2007 року № 839/4/27/38/7-1009, кредитний договір від 25 травня 2007 року № 839/3/27/38/7-719 (а. с. 157-165). На підставі зазначених документів державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію право власності на спірну квартиру для\~ ПАТ «Укрсоцбанк». Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.09.2018 № 137199646 квартира [ADDRESS] є єдиним нерухомим майном позивача [PERSON] . Відповідно до даних, які містять у паспорті\~ [PERSON] його постійне місце реєстрації з 16.09.2009 є [ADDRESS] . Отже, квартира була отримана у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.12.2007 Приватним нотаріусом ХМНО Гавриловою С.А. за рахунок кредитних коштів в іноземній валюті, а сама квартира надана банку в іпотеку, як забезпечення кредитів в іноземній валюті.Спірна квартира використовується позивачем як місце постійного проживання позичальника та його сім`ї, а її загальна площа не перевищує 140,00 кв. м. Відповідачем на спростування цих обставин належних та допустимих доказів не надано та матеріали справи таких не містять. Тому рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У зв`язку з чим вказане рішення є незаконним і підлягає скасуванню. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за справою №639/4991/18 від 27 червня 2023 року залишено без задоволення касаційну скаргу АТ «Альфа Банка», та рішення Харківського апеляційного суду від 11 січня 2022 року залишено без змін (т.2 а.с.200-208). Залишаючи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» без задоволення, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також є неприйнятними доводи касаційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту з посиланням на те, що на час розгляду цієї справи в апеляційному суді право власності АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», на спірну квартиру вже було припинене у зв`язку з переходом такого права до ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», оскільки таке право перейшло до товариства вже після подачі позову у цій справі, а також під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. Таким чином у справі № 639/4991/18 встановлено незаконність відчуження іпотекодержателем спірної кварири на свою користь шляхом примусового стягнення у позасудовий порядок, чим захищено право власності на квартиру [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі договору купівлі-продажу від 03 липня 2020 року за реєстровим № 519, укладеного між іпотекодержателем АТ «Альфа-Бпнк» та ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Будівельний» продав останьомуквартиру [ADDRESS] , з Відповідно до п.п.1.2,1.3 Договору, майно належить продавцю на підставі Іпотечного договору №№839/4/27/38/7-1009, посвідченого ПН ХМНО Гавриловою С. А. 25 грудня 2007 року, за реєстровим № 8371. Державна реєстрація права власності на майно за продавцем здійснена 15 травня 2018 року державним реєстратором відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Харківської області Калініною Л. М. номер запису про право власності 26214510. Продавець гарантує, що жодна особа не має права користування чи аренди Майна та його частини (т.2 а.с.46,47). Як зазначено вище, 08 липня 2020 року ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», що діє від свого імені та в інтересах і за рахунок активів Пайового венчурного не диверсифікованого закритого інвестиційного фонду «Будівельнийп» та Поповим укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Як зазначено у Договорі, вищевказане майно належить Продавцю (тобто ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти») на підставі договору купівлі - продажу квартири посвідченого Юдіним М.А. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.07.2020 за реєстровим №519. Згідно п.п.1.3, 1.4, 3.1.2 Договору, Продавець гарантує, що жодна особа не має права користування чи аренди Майна та його частини. Продавець гарантує, що Майно нікому іншому не подароване, не продане, іншим способом не відчужене, не передане в оренду (лізинг); Майно під забороною (арештом) чи у заставі не перебуває, в податковій заставі не перебуває, обмежень щодо використання майна за призначенням немає, обтяжень щодо майна немає. Продавець зобов`язаний попередити Покупця про права третіх осіб на відчужуване майно (т.1 а.с.4-6). Таким чином іпотекодержатель, після ухвалення рішення Жовтневим районним судом м. Харкова від 04 липня 2019 року у справі №639/499/18 про відмову у задоволенні позову [PERSON] , яке не набрало законної сили відповідно до вимог ч.1,2 ст. 273 ЦПК України, під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою останнього, здійснив відчуження спірної квартири на користь третьої особи. В короткий проміжок часу на п`ятий день, новий власник ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» здійснило відчуження квартири на користь [PERSON] , та як встановлено судом, продаж здійснювався без попереднього огляду квартири та встановлення всіх обставин, які суперечать умовам договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада\~2023 року у справі № 206/4841/20 визначено правовий висновок: «9.10.\~Відповідно до частини першої\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 9.11.\~Статтею 41 Конституції України\~та частиною першою\~статті 321 ЦК України\~встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 9.12.\~Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція)). 9.13.\~Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: (1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; (2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; (3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168). 9.14.\~Критеріями сумісності заходу втручання у право власності із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному\~законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній метівтручання у право: \~\~\~\~\~\~\~\~втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. \~\~\~\~\~\~\~\~якщо можливість втручання у право власності передбачена\~законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. \~\~\~\~\~\~\~\~втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із\~законом\~і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). 9.15.\~Порушення статті\~1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. 9.16.\~Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 9.17.\~Отже, можливість витребування майна власником, який не виявляв волі на вибуття цього майна з його володіння, передбачена\~законом\~як у випадку, коли кінцевий набувач є недобросовісним, так і у випадку, коли такий набувач є добросовісним. 9.18.\~Однак для того, щоб захід втручання у право мирного володіння майном узгоджувався з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, мало встановити лише те, що набуття майна не відповідало певним вимогам закону. У кожному такому випадку слід також встановити, чи є легітимна мета відповідного втручання, яка\~випливає, зокрема, зі змісту абзацу другого вказаної статті, а також, чи є втручання у право мирного володіння майном за обставин конкретної справи пропорційним відповідній меті. 9.19.\~У цій справі спір щодо майна є між приватними особами. З позовом про витребування квартири звернулися її власники. З огляду на гарантії захисту, які\~Конституція України\~й інші нормативні акти надають власникові майна, Велика Палата Верховного Суду вважає, що легітимна мета у втручанні суду у право кінцевого набувача на мирне володіння квартирою існує. 9.20.\~Ураховуючи те, що у [PERSON] не виникло права власності на спірну квартиру (предмет іпотеки), він не мав законних підстав відчужувати цю квартиру [PERSON] . Відтак, позовна вимога щодо витребування цього майна з володіння кінцевого набувача на користь усіх співвласників квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 9.21.\~Таке задоволення є пропорційним меті захисту прав власників, враховуючи, зокрема, те, що вимоги\~закону\~до відчуження іпотечного майна та прав вимоги за кредитним й іпотечними договорами були або мали бути відомими [PERSON] . Ці вимоги є чіткими та доступними, а їхня дія - передбачуваною. Судова практика Верховного Суду щодо неможливості відчуження таких прав вимоги на користь фізичних осіб є сталою впродовж тривалого часу та відкритою для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Крім того, перед придбанням квартири кінцевий набувач міг ознайомитися з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щоби встановити історію вибуття квартири з володіння її власників. Отже, проявивши обачність, він мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права дізнатися про те, що [PERSON] не міг набути право власності на квартиру, а тому і не мав права її відчужувати. 9.22.\~Придбавши квартиру у такої особи, [PERSON] як її покупець теж не набув право власності на неї. Зареєструвавши це право за собою, він став її володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження квартирою надалі належать позивачам як її власникам. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за\~законом\~не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик нестання негативних наслідків придбання квартири у її незаконного володільця. 9.23.\~З огляду на вказане за обставин цієї справи витребування з володіння [PERSON] квартири на користь позивачів як співвласників є пропорційним меті захисту права приватної власності останніх. При цьому Велика Палата Верховного Суду враховує відсутність встановлених судами попередніх інстанцій фактів, які би могли впливати на право на повагу до приватного та сімейного життя кінцевого набувача квартири. 9.24.\~Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку витребування квартири з володіння кінцевого набувача законодавство України надає йому додаткові ефективні засоби юридичного захисту. Такий набувач не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до [PERSON] , в якого він придбав квартиру, зокрема, про стягнення сплаченої її вартості. 9.25.\~За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій\~статті 16 ЦК України\~не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або\~законом\~чи судом у визначених\~законом\~випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). За змістом частини першої\~статті 2 ЦПК України\~метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. 9.26.\~Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)). Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23\~\~листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86)). 9.27.\~Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у\~законі\~випадках (частина перша\~статті 388 ЦК України). 9.28.\~Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 95, 98, 121, 123), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114-116, 142-144), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 12 лютого 2020 року у справі № П/811/1640/17 (пункт 42), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц,від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 94)). 9.29.\~Позивач із дотриманням правил статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99-100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 71, 76), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункти 55-57), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункти 120-121, 123-124), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 101, 103), від 5 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.33, 9.38), від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 86-87), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153-154, 167-168), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)).» Оцінюючи доводи представника [PERSON] щодо добросовісності набуття права власності на майно з урахуванням відсутності в реєстрі обтяжень та доводи представника [PERSON] про протилежне, а саме протиправну поведінку, як іпотеко держателя так і наступним власників, які мали були попередити про існування обтяжень, здійснювати перевірку майна, суд зазначає наступне. Згідно ч.3 статті 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч.5, 6 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей, про припинення. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Таким чином, разом з припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, так як всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Згідно правого висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові\~від 06\~липня 2022\~року у\~справі \~N\~914/2618/16 щодо оцінки добросовісності сторін правочину , що добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно (див. близькі за змістом висновки у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі N 688/2908/16-ц\~(пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі N 923/196/20 (пункт 40)). Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів\~ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 922/3537/17\~(пункти 37), від 2 листопада 2021 року у справі N 925/1351/19 (пункт 6.45)). Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див. близькі за змістом висновки у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 922/3537/17\~(пункт 38), від 15 червня 2021 року у справі N 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 2 листопада 2021 року у справі N 925/1351/19 (пункт 6.46)). Як зазначено позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) та його представником, при купівлі квартири, від покладався на відсутність в реєстрі обтяжень на квартиру. При цьому встановлено, що іпотеко держатель здійснив примусове стягнення на предмет іпотеки та зареєстрував за собою право власності, що в силу вимог законодавства є підставою про стягування обтяжень. При оцінці добросовісності відчуження та набуття права сласності на квартиру, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц в якій звертає увагу, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо. Здійснюючи відчуження квартири, іпотекодержатель АТ «Альфа-Банк» повинен був повідомити нового покупця про існування судового спору щодо квартири, відповідно до п.3.1.2 Договору купівлі продажу квартири, укладеного з ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», а тому останній міг знати про існуючи права третіх осіб та свою чергу повідомити про уе останього набувача. Обставини щодо відчуження іпотекодержателем Обов`язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на товар визначено ст..659 УК України, відповідно до якої продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар. В постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 752/7895/19 визначено, що набуття спірного майна, тобто майна, щодо якого тривають судові спори та вирішуються судові справи, не може набуватися правомірно набувачем від особи, яка не мала права його відчужувати. Перепродаж майна під час триваючого судового провадження щодо вирішення правових претензій на нього та до моменту виконання постановленого у такій судовій справі рішення суду, вочевидь, має на меті унеможливити повернення майна правомірному власникові, а отже, не може свідчити про правомірність такого відчуження та добросовісність подібного набуття прав на майно. Як встановлено, [PERSON] було знято з реєстрації 02.08.2018, та як зазначено останнім, про це йому не було відомо, тобто його зняття з реєстрації здійснено в супереч його волі. Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 109 Житлового кодексу України,\~ виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. В силу ч. 3 статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З аналізу вищезазначених норм законодавства, виселення з житлового приміщення, що було передано в іпотеку здійснюється виключно в добровільному порядку або за рішенням суду. Доказів , що іпотекодавець [PERSON] знявся з реєстрації місця проживання в добровільному порядку матеріали справи не містять. Перед придбанням квартири кінцевий набувач міг ознайомитися з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щоби встановити історію вибуття квартири з володіння її власників. Отже, проявивши обачність, він мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права дізнатися про те, що [PERSON] не міг набути право власності на квартиру, а тому і не мав права її відчужувати пункт 9.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада\~2023 року у справі № 206/4841/20. Таким чином, набувачі квартири були обізнані, що майно є іпотечним, про що свідчить обставини викладені в їх заявах по суті, мали можливість перевірити всю інформацію про відстність прав третіх осіб на майно, чи здійснено зняття з реєстрації в квартирі іпотекодавця у законний спосіб. Тобто в даному випадку відсутність прав третіх осіб на спірну квартиру може бути підтверджене лише рішенняя суду про виселення особи. Третя особа АТ «Сенс Банк» пояснень щодо спору не надало. На підставі чого, суд відхиляє доводи сторони [PERSON] щодо добросовісності набуття квартири. Також суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, оскільки квартира вибула у власника [PERSON] 15 травня 2018 року на підставі іпотечного договору, порушене право захищено судом у справі № 639/4991/18. Наступні відчуження квартири відбувалися 03 липня 2020 року та 08 липня 2020 року,з зустрічним позовом звернувся 01 лютого 2022 року. При цьому п.12 Прикінцевих та перехідних положень, визначені підставі продовження строків позовної давності. За змістом статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На підставі зазначеного, суд частково задовольняє зустрічний позов а саме в частині витребування квартиру у [PERSON] на користь [PERSON] , що є належним способом захисту та підставою для державної реєстрації прав. В інщій частині позов задоволенню не підлягає як неефективний спосіб захисту. Задоволення зустрічного позову виключає повністю задоволення первісного позову. Суд відхиляє заперечення представника ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти» викладені у відзиві на зустрічний позов. Посилання щодо відсутності порушень вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд не приймає до уваги, скільки це питання вирішено у справі № 639/4991/18, в якій остаточним рішенням Верховного Суду встановлено незаконність стягнення на квартиру. Щодо заперечень визнання недійсним договору купівлі продажу з посилання на вимоги законодавства, суд також не відхиляє, оскільки в ції частині відмовляє як неналежний спосіб захисту. В частині заперечень проти витребування майна, судом вище визначено свій висновок. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] частково, суд стягує з [PERSON] на корсить держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., та з [PERSON] на корсить держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплата якого відстрочена ухвалою суду від 17.02.2022 до ухвалення судого рішення у справі. Враховуючи викладене,

Outcome: partial