Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. було вчинено виконавчий напис № 24362, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Кей-колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11148328000 від 04 травня 2007 року у розмірі 448 489,83 грн. Оскільки виконавчий напис був вчинений з порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» позивач подала позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. та зареєстрований в реєстрі № 24362 визнано таким, що не підлягає виконанню. В той же час, у порядку примусового виконання виконавчого напису № 24362 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. було безпідставно стягнуто з позивача грошові кошти в сумі 94 525 грн., з яких: - витрати на проведення виконавчих дій - 369 грн. - борг у сумі - 84 840,60 грн. - основна винагорода приватного виконавця у сумі - 9 315,60 грн. Ураховуючи те, що вказані кошти на користь відповідачів були перераховані безпідставно, позивач просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект» на її користь безпідставно отримані відповідачем кошти в сумі 84 840,60 грн., та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни витрати на проведення виконавчих дій - 369 грн., основна винагорода приватного виконавця у сумі - 9 315,60 грн., вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 20 травня 2024 року від відповідача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. надійшов відзив по справі, в якому остання зазначає, що стягнення з позивача на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. коштів у розмірі 9 684,60 грн. пов`язане зі здійсненням приватним виконавцем примусового виконання виконавчого документа та відповідає нормам ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження». Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати вищевказаних витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого виконавець виконує обов`язки, покладені на нього ЗУ «Про виконавче провадження». Позивачем не надано до суду жодних підтверджень, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час здійснення виконавчого провадження №68101449 позивачем оскаржувались та були визнані незаконними. Водночас виконавче провадження було відкрито, після цього проводились виконавчі дії по виконанню виконавчого напису нотаріуса, що виключає факт абсолютної безпідставності набуття грошових коштів відповідачем - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. 03 червня 2024 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі на підставі п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-колект», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Діни Петрівни про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовлено. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Кей-колект» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належними чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належними чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. було вчинено виконавчий напис № 24362, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Кей-колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11148328000 від 04 травня 2007 року у розмірі 448 489,83 грн. На виконання вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Під час примусового виконання було вилучено автомобіль SKODA OKTAVIA, який належав [PERSON] і продано його на аукціоні за 99 500 грн., що підтверджується актом про проведення електронного аукціону від 02 червня 2022 року. Відповідно до мeмоpiaльного ордеру № @2PL123710 від 02 червня 2022 року приватному виконавцю Мойсеєнко Д.П. за придбання на СETАM було перераховано 94 525 грн. Відповідно до платіжного доручення № 2805 від 02 червня 2022 року приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. було перераховано ТOB «Кей-колект» 83 840,60грн. часткової сплати заборгованості від реалізації майна. Відповідно до платіжного доручення № 2807 від 02 червня 2022 року приватним виконавцем Мойсеєнко Д.П. було перераховано ТОВ «Кей-колект» 1 000 грн. як повернення авансового внеску стягувачу. Відповідно до платіжного доручення № 2806 від 02 червня 2022 року. приватному виконавцю Мойсеєнко Д.П. було перераховано 9 315,60 грн. часткової сплати основної винагороди від реалізації майна. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О. Ф. та зареєстрований в реєстрі № 24362 визнано таким, що не підлягає виконанню. Частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до частини другої статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: - повернення виконаного за недійсним правочином; - витребування майна власником із чужого незаконного володіння; - повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; - відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем ТОВ «Кей-колект» був виконавчий напис від 16 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 23432, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання відповідачем коштів у сумі 84 840,60 грн., стягнутих з позивача у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. При цьому, суд наголошує, що поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України підлягає саме та сума коштів, яка була перерахована на рахунок ТОВ «Кей-колект», що підтверджується платіжними дорученнями № 2805 від 02 червня 2022 року та № 2807 від 02 червня 2022 року. Також суд вважає за необхідне зазначити, що питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед ТОВ «Кей-колект» за кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. Щодо стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369 грн. та основної винагороди в сумі 9 315, 60 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. ч.1, 2, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»). Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»). Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Оскільки вказана основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій не можуть вважатись безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження, то кошти в розмірі 9 684,60 грн. стягненню не підлягають. Ураховуючи те, що відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, слід дійти висновку про часткове задоволення позову [PERSON] в межах заявлених ним вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн. До задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 84 840,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1087,05 грн., що становить приблизно 89,75 % від задоволених позовних вимог.

Outcome: partial