Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що в період перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем у них нородилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 13 червня 2023 року визначено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно. Однак, станом на сьогодні [PERSON] вказані платежі не сплачує, має заборгованість у розмірі 50800 грн. Як мати дітей остання самоусунулась від їх виховання та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи, не цікавиться їх особистим життям, здоров`ям та вихованням. Останній раз [PERSON] бачилась з дітьми 14 січня 2023 року, коли вчинила щодо них домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, внаслідок чого була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Діти перебувають на повному утриманні батька. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач до початку судового засідання подав до суду заяву про слухання справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористалась. Представник Виконавчого комітету Луцької міської ради подав заяву про розгляд справи без його участі з долученням до матеріалів справи висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. За період спільного проживання у сторін народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-10). На даний час діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні (а.с. 11-20). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2023 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно (а.с. 27-30). Відповідач вказані платежі належним чином не сплачує, заборгованість [PERSON] з квітня по грудень 2023 року становить 50800 грн. (а.с. 31). З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2023 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП по причині вчинення домашнього насильства фізичного та психологічного характеру відносно позивача та трьох дітей (а.с. 50-51). З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 109 від 02 квітня 2024 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню трьох неповнолітніх дітей з 2022 року (факт проведення профілактичних бесід Служби у справах дітей з відповідачем зафіксовано також у 2020 році). Відповідач на разі перебуває за кордоном, телефонує до дітей рідко (останній раз - 28 лютого 2024 року, у стані алкогольного сп`яніння). Діти не бажають спілкуватись з матір`ю. [PERSON] офіційно працевлаштований, має можливість самостійно утримувати синів. Враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір неповнолітніх дітей свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved