Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 2018 року по 28.02.2023 року проживала однієї сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] . За час спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] , батьком якого згідно зі свідоцтвом про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану є [PERSON] , відомості про батька внесені на підставі ст. 135 СК України. 28.02.2023 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , а [INFO] останній помер. Від першого шлюбу у [PERSON] є діти, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Встановлення факту батьківства необхідно для оформлення спадщини. Доказами, які підтверджують даний факт є звіт ДНК, згідно з яким спорідненість [PERSON] та [PERSON] , дочки [PERSON] , становить 97,54 %. Тому позивач просить встановити батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилась, 12.06.2024 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, від допиту свідків відмовляється, просить долучити до матеріалів справи оригінал звіту ДНК про встановлення спорідненості, а розгляд справи проводити в її та представника відсутності ( а.с. 107 ). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, а саме за зареєстрованим їхнім місцем проживання, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ними судових повісток-викликів. Причин своїх неявок відповідачі суду не повідомили, не звернулися із заявою про розгляд справи в їх відсутності та не подали відзив на позов. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). За таких обставин, з урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.06.2018 року, Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, [INFO] народився [PERSON] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1386 від 26.06.2018 року (а. с. 5). Відповідно до даних витягу № 00042274775 від 14.11.2023 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька, [INFO] народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 1386 від 26.06.2018 року; його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 7 ). Судом також встановлено, що 28.02.2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.02.2023 року, актовий запис № 369 від 28.02.2023 року (а. с. 4). Згідно з повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00043499535, № 00043500162 та №00043499872 від 08.02.2024 року, [INFO] народився [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] , їхніми батьками вказані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ( а. с. 59-64 ). Даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 22.07.2023 року, стверджується, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 1794 (а. с. 6). Відповідно до даних звіту тесту ДНК на встановлення спорідненості від 16.08.2023 року, проведеного лабораторією «Endeavor DNA Laboratories» між дитиною [PERSON] та [PERSON] ймовірність збігу спорідненості становить 97,54 %, перевірений зв`язок підтверджений (а. с. 108 ). Відповідно до статті 51 Конституції України, ч. 2 та 3 ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 зазначеного Кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У пунктах 7, 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3 визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Як встановлено судом, державна реєстрація народження [PERSON] органом державної реєстрації проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Особа, факт батьківства якої заявлено встановити, помер, а позивач є матір`ю дитини. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року №96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч. 1 ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України, яка передбачає принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищенаведеного, враховуючи результати звіту ДНК, суд приходить до висновку, що факт батьківства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. При цьому вимог щодо необхідності внесення змін до актового запису про народження дитини позивачем не заявлено, а суд, з огляду на приписи ч.2 ст.264 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 121, 125, 128, 134 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.06.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved