Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення інфляційних нарахувань та неустойки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.02.2023 стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 140 000 грн. Під час примусового виконання даного рішення із [PERSON] приватним виконавцем у межах виконавчого провадження [NUMBER] стягнута сума боргу у повному обсязі та перерахована на рахунок позивача трьома платежами: 06.03.2023 в розмірі 59 963,05 грн.; 18.03.2023 в розмірі 22 049,28 грн. та 20.03.2023 в розмірі 58 028,57 грн. Оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати боргу, тому за період з 05.10.2018 по березень 2024 року у позивача виникло право на стягнення інфляційних нарахувань та неустойки за договором позики. У зв`язку із чим позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 150 457,94 грн, з яких: 94 331,76 грн. - інфляційні нарахування та 56 126,18 грн. - неустойка. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 08.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.05.2024 постановлено здійснювати заочний розгляд справи. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 05.10.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 140 000 грн., які останній зобов`язувався повернути до 05.10.2018 (а.с.7). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.12.2023 стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 140 000 грн. та судовий збір у розмірі 1400 грн. (а.с.8-11). Із листа приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. від 25.03.2024 №13997 слідує, що за виконавчим листом Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.02.2024 у справі №158/3143/23 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто в повному обсязі суму боргу в розмірі 141 400 грн., що також підтверджується платіжними інструкціями від 06.03.2024 [NUMBER], 18.03.2024 [NUMBER] та від 20.03.2024 [NUMBER] (а.с.12-14). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Частиною першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, так як виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до п. 5. договору позики від 05.10.2017 у випадку прострочення повернення суми позики у строк, вказаний у п.1 договору, на суму позики нараховуються проценти у розмірі 40 (сорок) відсотків річних за весь час користування коштами, починаючи з моменту передачі коштів по день фактичної сплати суми позики (чи її частини) (а.с.7). В позовній заяві представником позивача проведено розрахунок неустойки за період з 06.03.2023 по 05.03.2024 в розмірі 56 126,18 грн., а саме: з 06.03.2023 по 31.12.2023 розмір неустойки становить 46 180,82 грн. за 301 день прострочення (140 000 х 40% х 301 : 365 : 100); з 01.01.2024 по 05.03.2024 розмір неустойки становить 9945,36 грн. за 65 днів прострочення (140 000 х 40% х 65 : 365 : 100). Також представником позивача у позовній заяві наведено розрахунок інфляційних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 05.10.2018 по 29.02.2024 відповідно до якого інфляційні нарахування становлять 94 331,76 грн. Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З наведеної норми слідує, що законодавець звільнив позичальника за договором позики від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, за період з 24.02.2022 та у тридцятиденний строк після припинення дії в Україні воєнного стану, тобто від зобов`язання сплачувати кредитору суму боргу за кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) у вказаний період. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача неустойки за період з 06.03.2023 по 05.03.2024 у розмірі 56 126,18 грн. задоволенню не підлягають. Разом з тим, оскільки наведений позивачем розрахунок суми інфляційних нарахувань здійснено неправильно, оскільки в ньому врахований період із 24.02.2022 по 29.02.2024, тому суд не приймає його до уваги та проводить свій розрахунок за період з 05.10.2018 по 23.02.2022, що становить 40 019,29 грн. Індекс інфляції за період з жовтня 2018 року - лютий 2022 року становить: жовтень 2018 - 101,70, листопад 2018 - 101,40, грудень 2018 - 100,80, січень 2019 - 101,00, лютий 2019 - 100,50, березень 2019 - 100,90, квітень 2019 - 101,00, травень 2019 - 100,70, червень 2019 - 99,50, липень 2019 - 99,40, серпень 2019 - 99,70, вересень 2019 - 100,70, жовтень 2019 - 100,70, листопад 2019 - 100,10, грудень 2019 - 99,80, січень 2020 - 100,20, лютий 2020 - 99,70, березень 2020 - 100,80, квітень 2020 - 100,80, травень 2020 - 100,30, червень 2020 - 100,20, липень 2020 - 99,40, серпень 2020 - 99,80, вересень 2020 - 100,50, жовтень 2020 - 101,00, листопад 2020 - 101,30, грудень 2020 - 100,90, січень 2021 - 101,30, лютий 2021 - 101,00, березень 2021 - 101,70, квітень 2021 - 100,70, травень 2021 - 101,30, червень 2021 - 100,20, липень 2021 - 100,10, серпень 2021 - 99,80, вересень 2021 - 101,20, жовтень 2021 - 100,90, листопад 2021 - 100,80, грудень 2021 - 100,60, січень 2022 - 101,30, лютий 2022 - 101,60. Сукупний індекс інфляції (за період з жовтня 2018 року по лютий 2022 року) = 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 128,585%. Відтак, інфляційні нарахування (з жовтня 2018 року - лютий 2024 року) = 140 000,00 грн. (сума боргу) ? 128,585% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 140 000,00 грн. (сума боргу) = 40 019,29 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 40 019,29 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (40 019,29 грн. х 100 : 150 457,94 грн. = 26,60%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 400,22 грн. (1504,58 грн. х 26,60 : 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial