Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом в інтересах [PERSON] , посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] , з 03.10.2015 року перебувала у шлюбі із [PERSON] , у яких під час шлюбу народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом із позивачкою. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 06.03.2022 року позивачка разом із донькою виїхала за межі України, де донька проживає з матір`ю в м. Потсдам, Німеччина, де позивачка працює, а дитини навчається, знаходячись на утриманні матері. Так судовим наказом від 06.02.2023 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття на користь матері дитини, а рішенням суду від 07.02.2023 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не спілкується з дитиною, не підтримує з нею зв`язок, не телефонує, не виявляє жодних бажань підтримувати стосунки батька та доньки. Позивачка у свою чергу належним чином займається вихованням дитини, створивши належні умови для навчання та розвитку доньки. Оскільки добровільно вирішити питання про визначення місця проживання дитини відповідач не бажає, то просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері. Від [PERSON] надійшла заява про визнання позову [PERSON] , за якою відповідач не заперечував проти визначення місця проживання доньки, [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою, [PERSON] , за місцем проживання останньої. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Щербань В. С., на задоволенні позову наполяґав, який просив суд задовольнити повністю. Відповідач, [PERSON] , у судовому засідання визнав пред`явлений до нього позов та не заперечував проти ухвалення рішення про визначення місця проживання спільної для сторін доньки разом із матір`ю, позивачкою. Представник Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради до судового засідання не з`явився, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи. За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову відповідачем, вважає заявлені позовні вимоги до нього такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 796 від 03.10.2015 року, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 7 лютого 2023 року, що підтверджується копією вказаного рішення суду по справі № 212/7144/22. Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 29 вересня 2017 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 739 від 06.07.2016 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані сторони по справі, [PERSON] та [PERSON] . За судовим наказом від 6 лютого 2023 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд зазначає, що за ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК), зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За загальним правилом розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На підставі ч. 1 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні було встановлено, що спільна для сторін дитина постійно мешкає разом із позивачкою в орендованій [PERSON] квартирі в м. Потсдам, де мати працює, а дитина навчається. Судом не було виявлено фактів зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами матір`ю малолітньої дитини, або фактів того, що своїми діями позивачка може зашкодити розвитку доньки. Також відповідач, батько дитини, не заперечує проти проживання доньки, [PERSON] , разом із [PERSON] надалі. Таким чином, зважаючи на наведені обставини справи, суд виходить із доцільності залишення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю дитини, [PERSON] . За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так до початку розгляду справи по суті відповідачем було подано заяву про визнання позову. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% понесених витрат позивачкою з оплати судового збору, що становить 605,60 грн., а решта сплаченого нею судового збору, що становить 605,60 грн., підлягає поверненню їй з державного бюджету.

Outcome: approved