Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила: визнати її право на приватизацію державної квартири [ADDRESS] , яка знаходиться у господарському віданні АТ «Укрзалізниця», зобов`язати відділ приватизації Солом`янської в місті Києві районної державної адміністрації здійснити дії по приватизації квартири [ADDRESS] на ім`я позивача, яка знаходиться у її користуванні, без погодження її заяви про це керівником підприємства по обслуговуванню житла. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] на законних підставах з 2003 року. Протягом вказаного часу позивач своєчасно і в повному обсязі сплачує комунальні та інші платежі, здійснює ремонт та інші обов`язки квартиронаймача. Квартира на підставі рішення адміністрації та Дорпрофсожу Південно-Західної залізниці у 2003 році була передана Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації за цільовим призначенням - для надання співробітнику Київської транспортної прокуратури міста Києва. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 квітня 2003 року №422 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Київської транспортної прокуратури міста Києва про надання даної квартири житловою площею 28,8 кв.м. сім`ї оперативного працівника прокуратури [PERSON] 06.05.2003 Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією позивачу видано ордер №1371 серії Б для заселення в надане жиле приміщення. Наразі будинок обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд», є державною власністю, яка не увійшла до статутного капіталу АТ «Українська залізниця» і закріплена за Товариством на праві господарського відання. З початку 2021 року позивач з метою приватизації зібрала необхідний пакет документів, передбачених п.18 Положення та інформаційної картки адміністративної послуги. Позивач направила заяву про приватизацію квартири керівництву ВСП «Київське територіальне управління» філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця», але листом від 08 вересня 2021 року №7/2234 отримала відмову, оскільки не створювались органи по приватизації житла, аналогічну відмову отримала від керівництва АТ «Укрзалізниця» листом від 09 вересня 2021 року. На думку позивача, з часу реєстрації АТ «Українська залізниця» як суб`єкта господарювання з 21 жовтня 2012 року та початку господарської діяльності з 01 грудня 2015 року, Товариство самостійно визначає свою організаційну структуру. Таким чином, своїми діяннями АТ «Укрзалізниця» порушує передбачене законом право на приватизацію державного житла. Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією відповіддю від 16 лютого 2023 року відмовлено позивачу в приватизації житла. У той же час, нормативними актами не передбачено особливостей у порядку приватизації державного житла у випадку відсутності в структурі державного підприємства органу приватизації. Відтак, відмова у приватизації не відповідає вимогам законодавства, з цих підстав позивач просить позов задовольнити (т.1 а.с.2-65). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні (т.1 а.с.66-67). 12.06.2023 до суду надійшов відзив представника управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що 23 січня 2003 року представник [PERSON] звернувся до солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про опрацювання питання щодо приватизації квартири [ADDRESS] . За результатами розгляду заяви листом від 16 лютого 2023 року повідомлено, що АТ «Українська залізниця», на праві господарського відання якого знаходиться будинок, має можливість передати квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Києва, після чого відповідним органом приватизації можуть бути вчинені дії для подальшої приватизації житлового приміщення (т.1 а.с.76-151). 05.07.2023 до суду надійшов відзив представника АТ «Українська залізниця», у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, для того, щоб громадянин України набув право на приватизацію житла, він повинен проживати в такому приміщенні або перебувати на обліку потребуючих потребуючих поліпшення житлових умов. Виходячи з позовної заяви, факт проживання позивача у вказаній квартирі. Крім того, позивач вже реалізувала своє право на приватизацію державного житлового фонду. Позивач не довела наявність права на приватизацію, а отже вимога задоволена не може бути (т.1 а.с.152-170). 11.07.2023 до суду надійшов відзив представника третьої особи Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, у якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що позивач використала право безоплатної приватизації в обсязі 14,65 кв.м. при нормі 26,0 кв.м. При цьому, позивачем не надано доказів щодо передачі майна до права комунальної власності. Крім того, ордер на житло підтверджує наявність у позивача права користування житловим приміщенням, а не права власності на це житло (т.1 а.с.171-188). 17.07.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив АТ «Українська залізниця», у якому зазначає, що відповідач заперечує постійне проживання позивача у вказаній квартирі, а тому на ньому лежить обов`язок довести цю обставину шляхом надання відповідних доказів. Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Солом`янської РДА від 22 грудня 2020 року, місце проживання позивача з 03 червня 2003 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , такі ж відомості зазначені і в паспорті. Також відповідач не звернув увагу на довідку Ощадбанку, з якої вбачається, що позивач не використала всіх житлових чеків (т.1 а.с.189-196). 25.07.2023 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому зазначає, що дискусія про дискреційні повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування не є предметом розгляду даної справи (т.1 а.с.211-217). 31.07.2023 до суду надійшли заперечення представника АТ «Українська залізниця», у яких зазначає, що позиція представника позивача жодним чином не спростовує позицію представника відповідача, а обставини «особистої інтерпретації» у відзиві відсутні, всупереч надуманим твердженням представника позивача. Сторона позивача не довела обставини, на які посилається і при цьому вимагає від сторони відповідача спростувати не доведені обставини, тим самим порушуючи принцип змагальності (т.1 а.с.218-233). Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті (т.2 а.с.65-66). У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, визнати право позивача на приватизацію та вчинити дії по приватизації. Представники відповідачів кожна окремо у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у визнанні права позивачів на приватизацію. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії витягу з розпорядження №422 від 23 квітня 2003 року Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкових комітетів підприємств, організацій та установ Голосіївського району про надання житлових приміщень працівникам Київської транспортної прокуратури, надано [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю 3 особи. З квартирного обліку знято з урахуванням приватизованого житла (т.1 а.с.32). 06.05.2003 видано ордер №1371 серії Б на жиле приміщення [PERSON] з сім`єю з 3 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 28,8 кв.м., яке складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на підставі розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 23 квітня 2003 року №422 (т.1 а.с.33). Довідкою філії ГУ по м. Києві та Київській області філія-Святошинське відділення №8069 ВАТ Державний ощадний банк України від 07 вересня 2007 року №131 зазначено, що [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , право приватизації по житловому чеку та земельному бону в Святошинському відділенні №8069 ОБУ частково використали (т.1 а.с.38). Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22 грудня 2020 року №56152848 Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 06 червня 2003 року (т.1 а.с.29). Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 24 грудня 2020 року №62303-005442420-787-06 Відділу з питань реєстрації місця проживання Дніпровської РДА, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток з 17 січня 1986 року по 24 лютого 1995 року (т.1 а.с.30). Відповідно до довідки від 04 січня 2021 року №540/20 УЖКГ Дніпровської РДА, [PERSON] участі в приватизації житла не приймала і своє право на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток, не використала (т.1 а.с.31). Представник [PERSON] - Мазуркевич М.А. звернувся із заявою від 23 січня 2023 року до голови Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якій просив доручити державному органу приватизації РДА розглянути питання та прийняти рішення про приватизацію кв. [ADDRESS] , яка знаходиться у законному користуванні [PERSON] більше 20 років (т.1 а.с.47-50). Представник [PERSON] - Мазуркевич М.А. звернувся із заявою від 04 липня 2021 року до відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, у якій просив оформити передачу в приватну власність квартиру, що займає [PERSON] на умовах найму без інших членів сім`ї (т.1 а.с.22-24). Представник [PERSON] - адвокат Мазуркевич М.А. звернувся із заявою від 15 липня 2021 року до головного інженера ВСП «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця», у якій просив погодити приватизацію кв. [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.12-13). Листом від 08 вересня 2021 року головний інженер виробничого структурного підрозділу «Київське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» повідомив [PERSON] та її представника, що орган по приватизації у філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» та її підрозділах не створювався, тому ВСП не має повноважень погоджувати приватизацію та видавати документи за відсутності відповідних повноважень щодо приватизації житла (т.1 а.с.14). Листом від 09 вересня 2021 року №Ц-6-88/4573-21 АТ «Укрзалізниця» повідомило адвоката Мазуркевича М.А., що задля вирішення питання надання громадянам можливості використати своє право на приватизацію житла філія БМЕС звернулась до Київської міської ради з проханням прийняти у комунальну власність територіальної громади житлові будинку, які закріплені за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання, у т.ч. і житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наразі, згода від Виконавчого органу Київської міської ради щодо прийняття житлового фонду до комунальної власності не отримана (т.1 а.с.15-16). Листом від 04 липня 2022 року №4025/16/10-22 Міністерство інфраструктури України повідомило Мазуркевича М. , що за інформацією АТ «Укрзалізниця» станом на 24 червня 2022 року рішення про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади зазначених житлових об`єктів до філії БМЕС не надходило (т.1 а.с.17-18). Листом від 16 лютого 2023 року №108-108/ОП/М-164-619 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила Мазуркевича М. , що АТ «Українська залізниця», на праві господарського відання якого знаходиться будинок [ADDRESS] , у разі відсутності органу приватизації, має можливість передати квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Києва для здійснення її приватизації в подальшому органом приватизації Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (т.1 а.с.19). Так, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч.3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з ч.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17. У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №296/4642/19 (провадження №61-2708св20) вказано, що «у частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18)». Згідно з п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла; копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла; форму первинної облікової документації № 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста" з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз. За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3. Поряд з цим, до заяви про приватизацію заявник має подати документи, перелік яких визначений пунктом 18 вищевказаного Положення. У п.36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п.63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №750/2176/17. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Законність проживання позивача у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії, суд зазначає наступне. Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17.12.2004 р., завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою органи владних повноважень, відповідно до якої суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Разом з тим, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво. Норми вказаних нормативних актів передбачають, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються в установлений термін після одержання заяви громадянина. Разом з тим, суд погоджується із доводами представника позивача, що вимоги полягають не у зобов`язанні судом конкретний орган здійснити приватизацію квартири, а позивачі просять зобов`язати конкретний орган вчинити певні дії по приватизації. З урахуванням наведеного, зокрема, висновків суду, викладених вище, суд вважає, що зазначена вимога також підлягає задоволенню, але в наступній редакції, а саме - зобов`язанні відповідача повторно розглянути відповідне питання з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved