Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

26 грудня 2016 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом, який уточнив 01.02.2021 року, 20.10.2021 року, 06.02.2023 року (том 1 а.с. 177, 196; том 2 а.с.15), до АТ «Українська залізниця» в особі філії «Відомча воєнізована охорона» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи і проходження періодичного медичного огляду та стягнення моральної шкоди. Свої вимогі [PERSON] обґрунтовує тим, що наказом №336/НОР-1 від 23.12.2011 року його було безпідставно відсторонено від роботи, з мотивів непроходження ним періодичного медичного огляду. 24.12.2011 року, вийшовши на роботу, начальником СК-2 [PERSON] [PERSON] було доведено до відома цей наказ, відсторонено його від роботи. Отримати направлення для проходження медогляду позивач зміг 26.12.2011 року у відділі кадрів 1-го ВОХОР. 27.12.2011 року [PERSON] за висновком комісії визнаний придатним до роботи, але знову допущений не був. Відсторонення від роботи тривало з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року, тобто 8 днів. Загальна сума умисно заборгованої та затриманої заробітної плати, за весь період її затримки з 24.12.2011 року по 11.11.2021 року складає 3787, 28 грн.х119,5 міс.= 452 579 грн. 96 коп. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. ст. 123, 169, 191, 233 КЗпП, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час відсторонення від роботи в період з 24.12.2011 року по 31.12.2011 року; стягнути з відповідача умисно заборговану заробітну плату за весь час її умисної затримки з 24.12.2011 року по 11.11.2021 року, в тому числі за проходження чергового медичного огляду в період з 26-27.12.2011 року, в сумі 452 579 грн. 96 коп.; відшкодувати моральну шкоду у сумі 1000 грн. та 500000 грн., а також судові витрати. 19.01.2016 року відповідачем надано письмове заперечення проти позову, в якому посилався на те, що [PERSON] був відсторонений від роботи за наявності відповідних підстав та з дотриманням вимог чинного законодавства; наказ від 24.12.2011 року №336/НОР-1 виданий на законних підставах та не оскаржувався у встановленому законом порядку, тому підстави для виплати заробітної плати за час його відсторонення відсутні. Просив відмовити у позові в повному обсязі (а.с.7-9 том 1). 22 червня 2021 року, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, цивільну справу №191/5753/16-ц передано судді Твердохліб А.В. (а.с.189 том 1). Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2021 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 500000 грн., залишено без розгляду, у зв`язку із неусуненням недоліків (а.с. 204 том 1). Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29лютого 2024 року, замінено у цивільній справі №191/5753/16-ц неналежного відповідача АТ «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», належним відповідачем АТ «Українська залізниця» в особі філії «Відомча воєнізована охорона», акціонерного товариства «Українська залізниця» (том 2 а.с.202). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити, але до закінчення проведення судового засідання, без поважних причин покинув залу судового засідання. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки [PERSON] не порушував питання про скасування самого наказу на підставі якого його було відсторонено від роботи. Вважає, що позивач є обізнаним про те, що строки оскарження наказу сплили, тому він і не заявляв такої вимоги. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] працював в АТ «Українська залізниця», та був відсторонений ним на підставі наказу, дату якого не пам`ятає, за минуванням великого проміжку часу, від роботи у зв`язку із відмовою від проходження медичного огляду. Не заперечував, що в даті видачі наказу ним могла була допущена помилка. Підтвердив, що за проходження медогляду здійснюється нарахування заробітної плати, відповідно до рапорта начальника підрозділу. Крім того, зазначив, що [PERSON] був присутнім під час складання акту 19.12.2011 року, яким зафіксовано відмову від отримання направлення для проходження медичного огляду та на час ухвалення наказу №336/НОР-1 не надав документів, які б підтвердили його допуск до роботи. Після проходження медичного огляду [PERSON] був допущений до роботи, але коли саме, не пам`ятає. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що дійсно 19.12.2011 року [PERSON] відмовився від отримання направлення для проходження медичного огляду, про що було складено акт від 19.12.2011 року, в якому він поставив свій підпис (том 1 а.с.10). Потім позивач був відсторонений на підставі наказу, коли саме не пам`ятає. Суд, заслухавши позивача, який вчергове залишив залу судового засідання до його закінчення, без поважних причин, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, зазначає наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 233 ЦПК України, передбачено, що наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. В свою чергу, за ч. 3 ст. 233 ЦПК України, визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.\~ Тобто, з огляду на систематичне, постійне залишення позивачем [PERSON] зали судового засідання, без поважних причин, наявність повноти матеріалів справи, забезпечення допиту свідків, суд дійшов до переконання про можливість розгляду справи по суті заявлених [PERSON] позовних вимог. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, станом на дату відсторонення позивача), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В матеріалах справи наявний наказ №336/НОР-1 від 23 грудня 2011 року, виданий на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», п.2.22. Наказу №240 від 29.04.2010 року «Про проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України» в.о. начальника відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] , про відсторонення з 24 грудня 2011 року від роботи стрільця СК-2 ст. Дніпропетровськ [PERSON] , у зв`язку з тим, що він відмовився від проходження періодичного медичного огляду та не надав керівництву загону документи, передбачені наказом №240 від 29.04.2010 року «Про проведення медичних оглядів працівників певних категорій залізничного транспорту, метрополітенів та підприємств міжгалузевого промислового залізничного транспорту України», що підтверджують медичні висновки про його придатність до виконання покладених на нього службових обов`язків. Зобов`язано стрільця СК-2 [PERSON] надати висновки медичної комісії до 03.01.2012 року; попереджено , що ухилення від проходження медичного огляду його буде звільнено з лав воєнізованої охорони, згідно чинного законодавства (том 1 а.с.2). У наданому для огляду в судовому засіданні журналі реєстрації наказів начальника загону з основної діяльності за 2011 рік «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» ДП «Придніпровська залізниця» зроблено запис про те, що відсторонення [PERSON] відбулося на підставі наказу від 24 грудня 2011 року за №336. Під час розгляду справи позивачем надано частину копії табелю обліку робочого часу (том 1 а.с.28), з якого неможливо встановити в повній мірі кількість відпрацьованих годин та днів у грудні 2011 року. В свою чергу, представником відповідача було зазначено, що строк зберігання графіків виробничих процесів і робочого часу (змінність, безперервне виробництво тощо) становить три роки, відповідно до п. 391 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій. Відповідно до п. 408 Переліку, строк зберігання табелів обліку використання робочого часу становить 1 рік; за п. 408 Переліку зберігання платіжних доручень становить 5 років; за п. 318 Переліку відомості про виплату грошей зберігаються три роки. Тобто, встановити обґрунтованість позиції позивача не надалось можливим, за відсутності належних, достовірних, достатніх доказів, в розумінні ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України. Але, суд звертає увагу на те, що спір у справі стосується виплати заробітної плати [PERSON] в період його відсторонення на підставі наказу від 2011 року, про скасування якого позивачем не порушувалось питання при зверненні до суду з 2016 року. Посилання позивача саме на невідповідність дат наказу відсторонення його від роботи не є предметом даного судового розгляду. Наказом від 28 грудня 2011 року №339/НОР-1 в.о. начальника відокремленого структурного підрозділу «Перший загін воєнізованої охорони» ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] , стрільця стрілецької команди №2 станції Дніпропетровськ Паливоду А.Ф. допущено до роботи 29 грудня 2011 року (том 1 а.с.74), з яким позивач ознайомлений 29.12.2011 року, що підтверджується підписом про ознайомлення позивача з наказом 29.12.2011 року. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 185/676/18 (провадження № 61-8219св19) зазначено, що «відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Таким чином, відсторонення особи від роботи можливе за наявності передбачених законодавством обставин». Відповідно до частини першої статті 46\~КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті\~263\~ЦПК\~України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 (провадження № 61-13444св19) вказано, що «відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений.\~Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом статті\~46\~КЗпП\~України\~допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.». З огляду на викладені обставини, суд зазначає про те, що відсторонення позивача від роботи відбулося на підставі наказу вповноваженої особи, який в судовому порядку [PERSON] не оскаржувався та не скасовувався, тому заявлені вимоги про стягнення заробітної плати за час відсторонення від роботи і проходження періодичного медичного огляду та стягнення моральної шкоди, будучи похідними, задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed