Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

28.03.2024 представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку [ADDRESS] в сумі 10290,27 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 3028,00 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначила, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №368490209 від 05.03.2024 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №1721 від 12.02.2019. КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок № [NUMBER] П. За період з жовтня 2022 року по червень 2023 року відповідач не сплачувала за надані послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 10290,27 грн. та яку просить стягнути з відповідача 11.04.2024 ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного з повідомленням сторін. Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за наявними у справі доказами , позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити Відповідач та її представник до суду не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки квартира відповідача відключена від послуг опалення . Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч. 1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [PERSON] [INFO] документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 21.05.2016 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , має картку платника податків - [NUMBER] (а.с.22-24) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №368490209 від 05.03.2024 квартира загальною площею 44,24 кв.м. [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (розмір частки 1/1) на підставі договору купівлі-продажу №1721 від 12.02.2019 (а.с. 17-20). 10.07.2019 [PERSON] звернулася до директора Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з заявою про те, що її квартиру [ADDRESS] переобладнано під офісне приміщення та просила укласти догові на постачання ТЕ, як з юридичним споживачем (а.с.21) 15.07.2019 року між сторонами укладено договір на постачання теплової енергії квартирі [ADDRESS] загальною площею,44.22 кв.м. на площу - 2,5 м з тепловим навантаженням 0,0041 Гкал/год та 1351,14 грн за оду Гкал. З жовтня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] нараховно позивачем 10290,27 грн за користування послугами з розрахунку 6456,73 грн (а.с.7-15), що відповідає рішенню Житомирської міської ради від 04.11.2021 №1288 (а.с.17) та наказу №103/аг від 03.10.2022 (а.с.25) згідно якого нарахування при відсутності вузлів комерційного обліку теплової енергії в розмірі -16,23 грн на місяць. За період з жовтня 2022 року по червень 2023 року відповідач не сплачувала за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 10290,27 грн. (а.с. 8-16). Таким чином між сторонами існує спір з приводу оплати за послуги з централізованого опалення місць загального користування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються законами України «Про теплопостачання», «;Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359, якою встановлено порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (втратила чинність 25 січня 2019 року) та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Положеннями частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартира загальною площею 44,24 кв.м. [ADDRESS] (розмір частки 1/1) на підставі договору купівлі-продажу №1721 від 12.02.2019 (а.с. 17-20). 10.07.2019 [PERSON] звернулася до директора Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради з заявою про те, що її квартиру [ADDRESS] переобладнано під офісне приміщення та просила укласти догові на постачання ТЕ, як з юридичним споживачем (а.с.21) 15.07.2019 року між сторонами укладено договір на постачання теплової енергії квартирі [ADDRESS] загальною площею,44.22 кв.м. на площу - 2,5 м з тепловим навантаженням 0,0041 Гкал/год та 1351,14 грн за оду Гкал. З жовтня 2022 року по червень 2023 року [PERSON] нараховно позивачем 10290,27 грн за користування послугами з розрахунку 6456,73 грн (а.с.7-15), що відповідає рішенню Житомирської міської ради від 04.11.2021 №1288 (а.с.17) та наказу №103/аг від 03.10.2022 (а.с.25) згідно якого нарахування при відсутності вузлів комерційного обліку теплової енергії в розмірі -16,23 грн на місяць. За період з жовтня 2022 року по червень 2023 року відповідач не сплачувала за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить - 10290,27 грн. (а.с. 8-16). З 01.03.2019 по 01.01.2023 [PERSON] жодного разу не сплачував за послуги централізованого опалення місць загального користування в зв`язку з чим має заборгованність за вказані послуги в сумі - 8507,56 грн (а.с6-7). При цьому посилання представника відповідача на те, що в договорі від 15.07.2019 вказана ціна за 1 Гкал - 1351,14 спростовується рішенням Житомирської міської ради від 04.11.2021 №1288 знідно п.3.2.1 якого з 01.11.2021 збільшено тарифи на послуги постачання теплової енергії дляпотреб інших (крім населення) споживачів - 6456,73 грн/Гкал (з ПДВ). Отже, договір укладено 15.07.2019, а зміни відбулися з листопада 2021 року відтак позивач правомірно нараховува відповідачу за надані послуги виходячи з 6456,73 грн/Гкал (з ПДВ). Також правильні нарахування послуг (абонплати) з розрвхунк 16,26 грн на місяць, оскільки цн відповідає наказу №103/аг від 03.10.2022 (а.с.25) згідно якого нарахування при відсутності вузлів комерційного обліку теплової енергії в розмірі -16,23 грн на місяць. При цьому відповідач жожного разу не сплатив позивачу в період з жовтня 2022 року по червень 2023 року за надані послуги. Отже позовні вимоги представника позивача суд вважає обгрунтованими та такими, що не спростовані відповідачем чи його представником, а тому вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн., що підтверджені платіжною інструкцією №28960 від 19.03.2024 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved