Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У червні 2020 рок3у АТ «Альфа-Банк» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якій просило суд: -Визнати відповідачів такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] ; -Зняти відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що АТ «Альфа-Банк» було оформлено право власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Підставою для реєстрації права власності є відповідне застереження в п. п. 4.5.3 Договору іпотеки від 12.01.2007, що передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва, у квартирі [ADDRESS] , власником якої є АТ «Альфа-Банк», зареєстровані відповідачі. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в квартирі після укладення договору іпотеки. Позивач звертався до відповідачів із вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання у досудовому порядку. Проте колишній власник та члени його родини продовжують користуватися квартирою та відмовляються добровільно виселятися. Подальше проживання відповідачів у квартирі, перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси позивача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 03.07.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 04.08.2020 представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Степанчук О.С., подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволення позовних вимог. Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог, представник відповідачів зазначив про те, що позивач застосував неналежний спосіб захисту, не надав доказів надіслання обов`язкової досудової письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення, вимоги позивача ґрунтуються на протиправному рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, оскільки відповідачем у судовому порядку оскаржується набуття позивачем права власності на квартиру. 07.08.2020 до суду відповідач [PERSON] подав заяву про забезпечення доказів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2020 заяву відповідача про забезпечення доказів залишено без задоволення. 04.09.2020 представник відповідачів подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.10.2020 зупинено провадження у цивільній справі 753/9522/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , 2007 р.н., неповнолітнього [PERSON] , 2003 р.н., третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування майном до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №753/10183/20 за позовом [PERSON] до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, скасування державної реєстрації щодо нерухомого майна. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.02.2023 поновлено провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2003 р.н., третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування майном. Замінено позивача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на правонаступника Акціонерне товариство «Сенс Банк». Залучено [PERSON] до участі в справі в якості відповідача. 20.03.2023 представник відповідача подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2023 зупинено провадження у цивільній справі 753/9522/20 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 2007 р.н., третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування майном до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №753/7559/21 за позовом [PERSON] до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання незаконним та скасування акту та свідоцтва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2024 поновлено провадження по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , 2007 р.н., третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування майном. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 23.04.2024 представник відповідача подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання. Протокольними ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2024 відмовлено у задоволення клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та про зупинення провадження у справі. Від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо розв`язання спору, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав недоцільним визнавати малолітніх дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, та знімати їх з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації просив провести розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 12.01.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателем), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] (іпотекодавцем) було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 028/15-07, відповідно до умов якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 12.01.2007. Згідно з умовами цього договору предмет іпотеки виступає забезпеченням виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за договором кредиту № 028/25-6 від 12.01.2007, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту у розмірі 120 000 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5% річних. Відповідно до пункту 4.5.3 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження 03.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк», індексний номер рішення 50942578 від 03.02.2020, номер запису про право власності: 35307930. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2022 у справі № 753/10183/20 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, скасування державної реєстрації щодо нерухомого майна. Згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Києва у спірній квартирі 13.02.2007 зареєстроване місце проживання [PERSON] , а 25.09.2007 - [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] . Рекомендованим листом від 25.05.2020 банк направив позичальнику [PERSON] та відповідачам вимогу про добровільне виселення зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою спірного житлового приміщення. Відповідачі вимогу щодо добровільного виселення з житла не виконали, що і послугувало підставою для звернення банку до суду з цим позовом. Правовою підставою заявлених банком вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням права власності. Так, згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Відповідно до статті 383 цього Кодексу, яка регламентує основні права власників житлового будинку або квартири, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (тут і в подальшому - у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За положеннями статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина друга статті 40 Закону № 898-IV). Одним з основних конституційних прав людини є право на житло, невід`ємною складовою якого є заборона на примусове позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України). Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у статті 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За приписами частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з частиною другою цієї статті громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз змісту наведених законодавчих положень в їх сукупності дає підстави для висновку, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки - житлове приміщення, у тому числі у позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням процедури, передбаченої у частині другій статті 40 Закону № 898-IV та у частині третій статті 109 ЖК України. У разі, якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення, а мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, їх виселення здійснюється примусово, на підставі рішення суду, із застосуванням загального правила про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Отже порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Аналогічні правові позиції неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постановах Великої Палати від 31.10.2018 у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), від 13.09.2019 у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19), від 12.06.2019 у справі № 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19), від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22), у яких ураховані вимоги вітчизняного законодавства, положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентна практика Європейського суду з прав людини. За обставинами справи установлено, що спірне житло було придбане за рахунок кредитних коштів. Також судом установлено, що відповідач [PERSON] та їхні на період вселення, малолітні діти, вселилися до квартири, яка є предметом іпотеки, після укладення іпотечного договору без дозволу іпотекодержателя. За умовами пункту 2.1.4. іпотечного договору на іпотекодавця покладено обов`язок не відчужувати предмет іпотеки, а також не передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування та інше без письмової згоди іпотекодержателя. Вказана умова договору відповідає положенням частини третьої статті 9 Закону № 898-IV, згідно яких іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Отже реєстрація місця проживання [PERSON] та двох малолітніх дітей у спірну квартиру відбулося всупереч умов іпотечного договору та прямій забороні, що міститься у Законі № 898-IV. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22), реєстрація місця проживання особи з порушеннями вимог закону та договору іпотеки у житлі, яке є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу, що є підставою для виселення такої особи. З 01.12.2021 набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі -Закон № 1871-IX), який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання. За змістом статті 18 цього Закону умовою зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років в адміністративному порядку (за заявою власника житла) є згода її батьків та подання заявником свідоцтва про народження. У даному випадку відсутня згода батьків малолітнього [PERSON] (2007 р.н.) на зняття його із зареєстрованого місця проживання за адресою спірного житла та у розпорядженні позивача немає його свідоцтва про народження. За приписами пункту 6 частини першої статті 24 Закону № 1871-IX та пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом, що, в свою чергу, є підставою для внесення відповідних змін до реєстру територіальної громади. З урахуванням викладеного наявні обґрунтовані підстави для ухвалення рішення про позбавлення відповідачів права користування спірним житлом, що буде підставою для зняття їх із зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 4 204,00 грн., тобто по 1 401,33 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial