Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] спадщину прийняв у встановленому законом порядку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не взмозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 09.05.2024 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не з`явився, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутності (а.с.46). Відповідач копію ухвали від 09.05.2024 та доданих до неї матеріалів отримав, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.45). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 45414 гривень. Факт належності будинку садибного типу спадкодавцю, його вартість та належний технічний стан підтверджується виписками від 19.01.2024 із погосподарських книг за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2016-2020 роки (а.с36), технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с.9-13), довідкою про проведення інвентаризації житлового будинку від 17 січня 2024 року № 41 (а.с.16), витягом із реєстру будівельної діяльності № 11 від 27 грудня 2023 року (а.с.17-21) та звітом про незалежну оцінку житлового будинку (а.с.23-28). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини 15.11.2017), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.32), витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі №74351613 від 16 жовтня 2023 року (а.с.33), свідоцтвом про народження (а.с.8) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який має право та оформив право власності на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку площею 1,1577 га. Однак, 13 лютого 2024 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Доля Т.І. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с.34). Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається\~з характеристики\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~(а.с.\~14)\~будинок садибного\~типу,\~господарські будівлі\~та споруди,\~які є\~предметом розгляду\~у даній\~справі,\~були побудовані\~з 1917\~по 1982\~рік. Згідно відмітки про проведене технічне обстеження від 27.12.2023 та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 27.12.2023 року, житловий будинок по [ADDRESS] можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с.15, 17-21). Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із виписок із погосподарських книг за 1991-2020 роки (а.с.36) виданої старостою Жванського старостинського округу від 19.01.2024 слідує, що головою двору за адресою [ADDRESS] був [PERSON] . Рішенням виконавчого\~комітету Мурованокуриловецької\~районної ради\~народних депутатів\~№ 108\~від 16.06.1988\~року «Про\~оформлення права\~особистої власності\~на будинки,\~що належать\~окремим громадянам\~в селах\~Мурованокуриловецького району»\~вирішено оформити\~право особистої\~власності на\~житлові будинки,\~що розташовані,\~в тому\~числі,\~в с.Жван\~Жванської сільської\~ради,\~а виконкому\~сільської ради\~видати громадянам\~свідоцтва згідно\~цього рішення\~(а.с.\~47).Однак, згідно довідки КП «Могилів-Подільське МБТІ» №13 від 17.01.2024 право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано (а.с.22). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком перебувала у власності [PERSON] , що доводиться витягом з рішення № 17 Виконавчого комітету Жванської сільської ради від 17.02.1994 (а.с.35) та роз`ясненням селищного голови Мурованокуриловецької селищної ради від 12 березня 2024 року № 02-12/М-132. Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved