Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Сторони з 17 вересня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства. Кожна зі сторін має протилежні погляди на шлюб в цілому, що в кінцевому результаті призвело до того, що з початку 2021 року сімейні відносини між ними фактично припинені. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач відмовляється. Спір щодо поділу майна вирішено сторонами шляхом затвердження мирової угоди ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.02.2024 у справі №213/800/23. Процесуальні дії у справі. 04.04.2024 позовна заява надійшла до суду. 12.04.2024 судом отримано інформацію з Реєстру Криворізької міської територіальної громади про останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідача. 15.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі. Адвокат Мірошниченко М.В. також надала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст. 128 ЦПК України, дотримано, судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками надсилались судом за встановленим останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, але були повернуті до суду. На підставі цього відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223\~та ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Інгулецького районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №197. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спір про поділ майна вирішений у судовому порядку. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з волевиявленням дружини припинити шлюб шляхом його розірвання на підставі рішення суду. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами\~статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Висновок суду. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, шлюб між ними фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення позивача про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає її волевиявленню. Отже позов підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved