Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

у квітні 2023 року позивачка звернулась до Татарбунарського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить позбавити останнього батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, в якому мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано. Після розлучення діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну дитини до їх повноліття. 17.09.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції відкрито два виконавчі провадження щодо стягнення аліментів на утримання дітей. Однак відповідачем кошти не сплачуються, в нього наявна заборгованість по сплаті аліментів. З моменту розірвання шлюбу діти проживають з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач життям дітей не цікавиться, не телефонує, не виявляє ніякого бажання спілкуватись з дітьми та не приймає участі у їх вихованні, навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не надає доступу до культурного, фізичного і духовного розвитку, матеріальної допомоги добровільно не надає, аліменти не сплачує. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем батьківських прав та обов`язків позивачка не чинить. Проте за весь час відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 травня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с.34). 16 травня 2023 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому він позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні (а.с. 54). Відзив обґрунтував тим, що вимоги позивачки не визнає з наступних причин: з дітьми він спілкується за допомогою соціальних мереж, оскільки позивачка тривалий час не дає дозволу на особисте спілкування з дітьми і не повідомляє місце свого фактичного місця проживання; по причині відсутності роботи за місцем його проживання допомогу дітям він надає по мірі можливостей, перераховуючи на картку сина, та може надати копії чеків. Також просив врахувати, що він є опікуном своєї матері похилого віку, яка є особою з інвалідністю 3 групи. Стверджує, що син проживає окремо від матері і сестри в чужій сім`ї. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року замінено третю особу Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на Подільську районну у місті Києві державну адміністрацію як орган опіки та піклування, яку суд зобов`язав надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення відповідача батьківських прав та матеріали, на підставі якого висновок прийнятий. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 жовтня 2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті, долучено до справи докази (а.с. 123). Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 08 грудня 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2024 головуючою суддею визначено суддю Бучацьку А.І. Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 17 січня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено повторно до підготовчого засідання, направлено до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації до виконання ухвалу Татарбунарського районного суду від 17 травня 2023 року в частині витребування матеріалів на підставі яких складено висновок (а.с.136). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 березня 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.156). Позивачка [PERSON] у суді позов підтримала та просила його задовольнити. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають з мамою та вітчимом [PERSON] , який добре до них ставиться та до якого вони відносяться як до батька. Відповідач їм не телефонує, не вітає з днем народження, не спілкується з ними, вони його давно не бачили. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про розгляд справи до суду не з`явився, не повідомив суд про поважні причини неявки. Представники органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та органу опіки та піклування Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились. Заслухавши позивачку, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці 4 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Ст.51 Конституції України та ст. ст.151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 23 травня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11, 12). Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Рішення набрало законної сили 18.05.2015 року (а.с. 21-22). За заявою позивачки державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Татарбунарського районного управління юстиції постановами від 17.09.2015 року відкриті виконавчі провадження № [NUMBER] та № [NUMBER] щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину починаючи з 25.02.2015 року до досягнення ними повноліття (а.с. 23, 24). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № [NUMBER] щодо стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] вбачається, що станом на 13.04.2023 року заборгованість [PERSON] становить 94050,57 гривень. За період з липня 2022 року по березень 2023 року боржником не здійснено жодного платежу (а.с. 57). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № [NUMBER] щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] вбачається, що станом на 13.04.2023 року заборгованість [PERSON] становить 94050,57 гривень. За період з липня 2022 року по березень 2023 року боржником не здійснено жодного платежу (а.с. 56). Відповідно до інформації від 04.04.2023 року щодо задекларованого/зареєстрованого місця проживання позивачки [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-20). Згідно письмовому висновку Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 22 від 16.11.2017 р.) (а.с. 25-27). Під час складання висновку службою у справах дітей направлено лист за місцем проживання батька до служби у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації з проханням відібрати пояснення у [PERSON] стосовно належного виконання ним батьківських обов`язків. 01.11.2017 року [PERSON] надав пояснення в яких він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно дітей. Службою також встановлено, що згідно довідок з загальноосвітньої школи І-ІП ступенів № 218 де навчається Дар`я та дошкільного навчального закладу № 597, який відвідує [PERSON] , вихованням дітей займається мама, [PERSON] , яка забезпечує різнобічне виховання та розумовий розвиток дітей. 25 квітня 2023 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу обрала прізвище [PERSON] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києв) (а.с. 168). Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, не забезпечує їх матеріально, має заборгованість зі сплати аліментів, що негативно впливає на фізичний розвиток дітей, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дітей, є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 ВС та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Суд, при розгляді даної справи, не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Подільської в місті Києві державної адміністрації № 106-8890 від 06.09.2023 року щодо не доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , так як в основу висновку покладено відзив відповідача , який є матеріалах справи. Суд вважає, що орган опіки та піклування не обґрунтував свій висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав жодними доказами. Суд неодноразово направляв ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 травня 2023 року в частині витребування матеріалів, на підставі яких прийнятий висновок Подільської районної у місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 06.09.2023 щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Проте відповідь до суду не надійшла. На думку суду, вказаний висновок не враховує інтереси дітей, які повідомили в судовому засідання що з батьком не спілкуються, останній раз бачились більше трьох років назад. У них добрі стосунки з вітчимом, якого вважать батьком. Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. Судом встановлено, що відповідач не піклується про дітей, не цікавиться їх долею, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому з метою дотримання найкращих інтересів дітей відповідача слід позбавити батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved