Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У жовтні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] через свого представника із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04 червня 2005 року вони із [PERSON] уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя 01.07.2022 року було придбано автомобіль CHEVROLET AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] та на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано даний транспортний засіб у ТСЦ 8041 на ім`я відповідача. Позивач стверджує, що не дивлячись на неодноразові перемовини, домовленості щодо належного та справедливого розподілу спільного набутого майна між сторонами досягнуто не було. Окрім того, позивач зазначає, що підставою звернення до суду є протиправна поведінка відповідача, яка проявляється в його ухиленні від передачі належної позивачеві грошової компенсації вартості частки у спільному майні подружжя. Між сторонами не було укладено шлюбного договору, а домовленість між сторонами про поділ майна подружжя відсутня. Автомобіль CHEVROLET AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] за твердженням позивача належить сторонам на праві спільної сумісної власності та в силу положень Сімейного кодексу України повинно бути порівну розділене між ними. Вважає, що єдиним належним і ефективним способом захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] є стягнення грошової компенсації у загальному розмірі 117 810 гривень 52 копійки, яка визначена виходячи до курсу НБУ гривні до долара США на день звернення із позовною заявою до суду. Оскільки автомобіль та реєстраційні документи знаходяться у відповідача, наразі неможливо встановити його дійсну ринкову вартість, тому визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. На підставі викладеного просила суд стягнути із відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] , у розмірі 117 810 гривень 52 копійки. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 20 жовтня 2023 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від відповідача 07 листопада 2023 року надійшов відзив на позовну заяву, по суті позовних вимог вказав, що 27 лютого 2022 року довіз свою родину до кордону між Україною та Республікою Польща та більше дітей та позивачку не бачив. Вказує, що із 28 лютого 2022 року проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем фактично припинилося. За твердженням відповідача, 28.06.2022 року його батько уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №8041/2022/3244382 та продав належний йому автомобіль PEUGEOT 307, номерний знак [NUMBER] за 115 000 гривень. Відповідач звернувся до своїх батьків із проханням надати гроші у борг для придбання ще одного автомобіля на своє ім`я. Батько відповідача наполіг щоб останній написав розписку на його ім`я, після чого [PERSON] отримав 200 000 гривень строком на 3 календарних роки, до 30 червня 2025 року. 01.07.2022 року відповідач уклав Договір Купівлі-Продажу транспортного засобу за №8041/2022/3250067 та придбав автомобіль CHEVROLET AVEO, 2012 року випуску за 190 000 гривень. Станом на 01 листопада 2023 року борг відповідача перед батьком - [PERSON] , становить 194 000 гривень. На підстави викладеного відповідач вважає, що теза позивача, що саме сумісними зусиллями за період шлюбу було набуте майно, не відповідають дійсним обставинам справи. Вказав, що поділу спільного майна подружжя підлягають не тільки активи (автомобіль CHEVROLET AVEO, 2012 року, номерний знак [NUMBER] ), а і пасиви (майнові обов`язки, борг в розмірі 194 000 гривень). Просив відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року змінено порядок розгляду цивільної справи із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 13 грудня 2023 року ухвалою суду витребувано інформацію з Державної прикордонної служби України інформацію про час перетину громадянкою України [PERSON] , [INFO] , державного кордону України в прямому (виїзд) та зворотному (приїзд) напряму за період з 27 лютого 2022 року по 30 жовтня 2023 року. На вказану ухвалу від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України отримана відповідь 26 грудня 2023 року. 29 січня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відмовлено в прийнятті позовної заяви третьої особи, [PERSON] , яка заявляє самостійні вимоги шляхом подання позову до [PERSON] , [PERSON] про стягнення дебіторської заборгованості у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному подружжя. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили щодо вимог позовної заяви, просили відмовити у її задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні учасниками справи не подавалися. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Як вбачається із відповіді на адвокатський запит Головного сервісного центру МВС, ні ім`я [PERSON] , [INFO] , 01.07.2022 року у ТСЦ 8041 зареєстровано транспортний засіб CHEVROLET AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] , на підставі договору - купівлі продажу №8041/2022/3250067 від 01.07.2022 року (а.с. 14). В матеріалах справи також наявна належним чином засвідчена копія Договору Купівлі - Продажу транспортного засобу №8041/2022/32500067 від 01.07.2022 року з якого встановлено, що [PERSON] придбав автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] за ціною 190 000 гривень (а.с. 52). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] підтверджується, що відповідач є власником легкового автомобіля CHEVROLET AVEO, загальний легковий седан, номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 01.07.2022 року (а.с. 53). Таким чином, суд робить висновок, що спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Крім того, вказане не заперечувала жодна із сторін. Обґрунтовуючи ціну позову, позивачка зазначила, що оскільки автомобіль та реєстраційні документи знаходяться у відповідача, наразі неможливо встановити його дійсну ринкову вартість, тому визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, вказавши, що вартість 1/2 частки автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] , складає 117 810 гривень 52 копійки. Як було встановлено із Договору Купівлі - Продажу транспортного засобу №8041/2022/32500067 від 01.07.2022 року, вартість спірного автомобілю склала 190 000 гривень, тобто 1/2 частка складає 95 000 гривень. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17. Відповідач стверджував, що майно набуте не спільними сумісними зусиллями подружжя. Крім того, вказував, що із 28 лютого 2022 року проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем фактично припинилось. В конкретній справі тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на відповідача, оскільки він заперечує, що автомобіль CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] є спільним сумісним майном подружжя. Дослідивши усі наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували презумпцію спільності права власності подружжя на спірний автомобіль. Факт перебування позивачки закордоном разом із дітьми у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України не є достатнім для спростування презумпції спільності майна подружжя. Позивач виїхала закордон для забезпечення безпеки спільних із відповідачем дітей, про що зазначає і сам [PERSON] у поданому відзиві. Те, що кошти для придбання спірного автомобіля взяті у борг також не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя на спірний автомобіль, оскільки воно придбане під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Однак, відповідач не позбавлений права подати окремий позов до [PERSON] про відшкодування частини витрат на придбання спільного майна. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В конкретних правовідносинах суд вважає доведеним, що транспортний засіб марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів зворотному суду не надано. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України , згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Зокрема, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України . Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справа № 662/1069/17 (провадження № 61-22889св19). Таким чином, звернувшись до суду із позовною заявою про компенсацію вартості автомобіля, позивачка надала згоду на отримання відповідної компенсації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Саме таку правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 3 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Ринкова вартість 1/2 частки автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] , за твердженням позивача, становить 117 810 гривень 52 копійки. У відповідності до Договору Купівлі - Продажу транспортного засобу №8041/2022/32500067 від 01.07.2022 року, який був наданий відповідачем, вартість спірного автомобілю склала 190 000 гривень, тобто 1/2 частка складає 95 000 гривень. Тобто, обидві сторони надали суду докази, у відповідності до котрих зазначено різну ринкову вартість автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] . Жодна із сторін не зверталась із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля. Звіти про оцінку майна суду надані також не були. Суд на підставі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про доцільність взяти до уваги вартість автомобіля, визначену у Договорі Купівлі - Продажу транспортного засобу №8041/2022/32500067 від 01.07.2022 року, зважаючи на те, що при укладенні договору ціна транспортного засобу була визначена, зважаючи на стан автомобіля, його технічних характеристик та інших обставин. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, 1598 см. куб., 2012 року випуску, № кузова [NUMBER] придбаний під час перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] , вказаний автомобіль був зареєстрований на ім`я чоловіка - [PERSON] , презумпція спільності майна подружжя [PERSON] не спростована, тому суд робить висновок, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного автомобіля. Зокрема, загальна вартість майна становить 190 000 гривень з відповідача підлягає стягненню половина його вартості в сумі 95 000 гривень 00 копійок. Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції від 12 жовтня 2023 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 178 гривень 11 копійок. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із Відповідача у розмірі 950 гривень (95 000 / 117 810,52 * 1 178,11 = 950).

Outcome: partial