Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

28.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача борг за розпискою від 07.08.2023 року в сумі 8200,00 (вісім тисяч двісті) доларів США, що еквівалентно 311600 (триста одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., три проценти річних з простроченої суми заборгованості в сумі 9348 (дев`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 00 коп. та 3209,48 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.08.2023 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою, за яким відповідач отримав в позику грошові кошти в сумі 8200,00 доларів США. Відповідно до розписки від 07.08.2023 року, відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути отримані в позику грошові кошти протягом 90 (дев`яноста) днів - до 08.10.2023 року. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] не виконав свого зобов`язання, грошові кошти не повернув, тому він звернувся до суду із вказаним позовом. Окрім цього, [PERSON] також просить стягнути з [PERSON] , згідно положення ст.625 ЦК України, в гривневому еквіваленті, три проценти річних від простроченої суми позики в розмірі 8200,00 доларів США, що за розрахунками позивача складає 9348 (дев`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 00 коп. Тобто, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] борг за розпискою від 07.08.2023 року в сумі 8200,00 доларів США, що еквівалентно 311600 (триста одинадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп., який розраховано позивачем за курсом 38,00 грн. за долар на день позики - 07.08.2023 року, та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 9348 (дев`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 00 коп. У судове засідання позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. 09.02.2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, з огляду на те, що він проходить військову службу в ЗСУ та не зможе з`явитися у судове засідання. 05.06.2024 року позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами, шляхом повідомлення телефонограмами та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади України, повторно не з`явився. 30.05.2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній зазначив, що він не зможе прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 13 год. 30 хв. 05.06.2024 року, оскільки навчається на денній формі навчання у Військовій академії в місті Одеса та не має можливості прибути до суду. [PERSON] в заяві просить визнати його причини неявки поважними та зазначає, що категорично проти винесення заочного рішення у справі. При цьому, жодного доказу на підтвердження його навчання у вказаному навчальному закладі до заяви не додано. Розглянувши клопотання [PERSON] про визнання причини неявки поважними та вирішення питання про відкладення розгляду справи, суд не вбачає правових підстав для його задоволення, з огляду на те, що доказів на підтвердження поважності причин неможливості прибуття у судове засідання [PERSON] не долучив, а зазначена ним причина неявки у судове засідання не може вважатися поважною, з огляду на наступне. Цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики надійшла до суду 28.11.2023 року. Після сплати позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви, на виконання ухвали суду про залишення позову без руху від 04.12.2023 року, ухвалою суду від 28.12.2023 року відкрито провадження у даній справі, судом ухвалено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання із викликом сторін. Виклик сторін здійснювався шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами. Конверт із примірником позовної заяви з додатками, копією ухвали суду про відкриття провадження у справі та судовою повісткою про підготовче судового засідання, призначене на 11 год. 00 хв. 17.01.2024 року, відправлення №0600074434328, адресований відповідачу [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання, повернуто поштовою службою до суду без вручення відповідачу з проставленням відмітки «Адресат відсутній за вказаною адресою». Судом повторно здійснювався виклик відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв. 05.03.2024 року, конверт із судовою повісткою, відправлення №0600083735420, адресований відповідачу [PERSON] , повернуто поштовою службою до суду без вручення відповідачу, з проставленням відмітки «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, про підготовче судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв. 05.03.2024 року, відповідач [PERSON] повідомлявся телефонограмою на власний номер мобільного телефону [NUMBER] , про що секретарем судового засідання оформлено телефонограму за вих.№565/2082/23/419/2024 від 31.01.2024 року. У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. Ухвалою суду від 05.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 13 год. 00 хв. 28.03.2024 року. У судове засідання, призначене на 13 год. 00 хв. 28.03.2024 року, відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки не повідомив, конверт із судовою повісткою, відправлення №0600096467963, адресований відповідачу [PERSON] , повернуто поштовою службою до суду без вручення відповідачу з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, про судове засідання, призначене на 13 год. 00 хв. 28.03.2024 року, відповідач [PERSON] повідомлявся телефонограмою на власний номер мобільного телефону [NUMBER] , про що секретарем судового засідання оформлено телефонограму за вих.№14/75/2024 від 07.03.2024 року. У зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] у вказане судове засідання, справа була відкладена на 13 год. 30 хв. 05.06.2024 року. У судове засідання, призначене на 13 год. 30 хв. 05.06.2024 року, відповідач [PERSON] повторно не з`явився, при цьому, 29.04.2024 року особисто отримав конверт із судовою повісткою, відправлення №0600990806973, та 30.05.2024 року подав до суду заяву про визнання причин його неявки у судове засідання поважними, не додавши до заяви доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві. Суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі відповідачем не вчинено будь-яких дій, спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав, зокрема, [PERSON] відзиву на позов не подавав, не клопотав про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в тому числі з використанням власних технічних засобів, тому суд розцінює неявку [PERSON] у судові засідання, як таку, що спрямована на безпідставне затягування судового розгляду справи. Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Тому, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, при цьому, позивач [PERSON] проти такого вирішення справи не заперечує (заява [PERSON] від 05.06.2024 року). Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Згідно наданої\~позивачем розписки\~від 07.08.2023\~року встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] взяв у борг в [PERSON] грошові кошти в сумі 8200,00 доларів США. Вказаною розпискою передбачено повернення грошових коштів, отриманих в позику, протягом 90 (дев`яноста) днів - до 08.10.2023 року. Дана розписка складена в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] , розписка містить підписи, паспортні дані, дати народження, адреси проживання сторін, зокрема: позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , а також свідків: [PERSON] та [PERSON] . Факт отримання в позику грошових коштів в сумі, зазначеній у розписці від 07.08.2023 року, та факт укладення договору позики, шляхом написання розписки, відповідачем не оспорюється, при цьому, зміст розписки підтверджує факт передачі позивачем коштів у борг відповідачу і обов`язок відповідача їх повернути у визначений строк. Доказів на спростування факту отримання в позику грошових коштів в сумі, зазначеній у розписці від 07.08.2023 року, в ході судового розгляду відповідачем не надано, при цьому, будь-яких аргументів з цього приводу не заявлено. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Окрім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, справа №6-1967цс15. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 16\~січня 2019\~року у\~справі №464/3790/16-ц\~(провадження\~№14-465цс18)\~викладено висновок,\~що за\~своїми правовими\~ознаками договір\~позики є\~реальним,\~одностороннім (оскільки,\~укладаючи договір,\~лише одна\~сторона -\~позичальник зобов`язується\~до здійснення\~дії (до\~повернення позики),\~а інша\~сторона -\~позикодавець стає\~кредитором,\~набуваючи тільки\~право вимоги),\~оплатним або\~безоплатним правочином,\~на підтвердження\~якого може\~бути надана\~розписка позичальника,\~яка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової\~суми позичальнику. За\~своєю суттю\~розписка про\~отримання в\~борг грошових\~коштів є\~документом,\~який боржник\~видає кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У судовому\~засіданні досліджено розписку від 07.08.2023 року, яка підтверджує факт укладення договору позики, у ній вказані умови договору, відомості про передачу позикодавцем [PERSON] у власність другій стороні (позичальнику) [PERSON] грошових коштів та зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у встановлений розпискою (договором) строк. Суд зазначає, що паспортні та анкетні дані відповідача, а також його зареєстроване місце проживання, зазначені в розписці від 07.08.2023 року, відповідають інформації, яка отримана судом з Єдиного демографічного реєстру за №344043 від 01.12.2023 року. Розпискою не визначено гривневий еквівалент отриманих в позику грошових коштів, суму позики визначено в іноземній валюті - доларах США. Надана позивачем розписка підтверджує, в розумінні положень ст.ст.1046,\~1047,\~1049 ЦК України,\~існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики. Відповідно до змісту ч.3 ст.12\~та ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження повернення, в тому числі часткового, грошових коштів позивачу [PERSON] за розпискою від 07.08.2023 року. Відповідно до частини першої\~статті 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій\~статті 625 ЦК України\~прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Разом з тим, суд враховує, що\~Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено\~Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Починаючи з 24 лютого 2022 року, дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту: «п.18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних, розрахунок яких позивачем проведено в національній валюті України - гривні, в розмірі 9348 (дев`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 00 коп. Суд зазначає, що договір позики між сторонами оформлений під час дії воєнного стану - 07.08.2023 року, за наслідком чого розрахунок трьох процентів річних також проведений позивачем [PERSON] в період дії в Україні воєнного стану, при цьому, позивачем не конкретизовано алгоритму проведеного ним такого розрахунку, а саме: не зазначено дату початку прострочення, не зазначено кількості днів прострочення, не конкретизовано підстав для проведення розрахунку в гривнях, не конкретизовано дату для визначення курсу гривні до долара США для визначення гривневого еквівалента взятих в позику коштів, на які позивачем нараховано три проценти річних. Відтак, з огляду на зазначене та положення п.18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України,\~відсутні підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки відповідач звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Суд також зазначає, що згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18 (провадження № 61-7786св21) зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.2 ст.524 ЦК України). Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,\~якщо інший порядок її визначення не встановлений договором\~або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний,\~якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України). Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення боргу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково, із стягненням суми основного боргу за розпискою від 07.08.2023 року в розмірі 8200,00 (вісім тисяч двісті) доларів США, оскільки договором позики (розпискою) не передбачено повернення боргу в гривневому еквіваленті. Частиною 1\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . Позивачем [PERSON] за позовну вимогу майнового характеру - стягнення боргу за договором позики сплачено 3209,48 грн. судового збору. Ставка судового збору становить 1% ціни позову та розрахована наступним чином: 311600,00 грн. (гривневий еквівалент 8200,00 доларів США, розрахований позивачем) + 9348,00 грн. (три відсотки річних, розрахованих позивачем) = 320948,00 грн. х 1% = 3209,48 грн. Оскільки позовна вимога про стягнення боргу задоволена частково на 97,09%, тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 3116,08 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом.

Outcome: partial