Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2017 року він уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено відповідний актовий запис № 841. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з відповідачем. Вказує, що подружнє життя у них не склалося, оскільки, вони мають різні погляди на життя, постійно між ними виникають непорозуміння та сварки, що унеможливлює подальше їхнє спільне життя. На даний час сім`я існує формально, тому, подальше сумісне життя, примирення між сторонами та збереження сім`ї є неможливим. Просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 841. 07 вересня 2023 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін. 09 жовтня 2023 року [PERSON] через канцелярію суду звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що було видано Свідоцтво про шлюб. В шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з [PERSON] вони проживають окремо. Щодо місця проживання їхньої неповнолітньої доньки вони дійшли згоди. Донька на даний час і після розлучення буде проживати з нею, а [PERSON] буде сплачувати аліменти на її утримання встановлені за судовим наказом. Проте, вказує, що вони не дійшли згоди щодо поділу їхнього спільного майна, придбаного за час шлюбу, а саме, автомобіля Subaru Legacy з номерним знаком [NUMBER] . На сьогодні автомобілем користується [PERSON] і документ на право власності на автомобіль також знаходиться у нього. Вважає, що оскільки автомобілем користується [PERSON] то доцільно було поділити автомобіль наступним чином: Передати у власність [PERSON] автомобіль Subaru Legacy з номерним знаком [NUMBER] і стягнути з нього на його користь грошову компенсацію в розмірі 50% вартості автомобіля. Вказує, що на сьогодні ринкова вартість автомобіля Subaru Legacy, 2014 р.в., складає 11900 доларів США, що еквівалентно за курсом валют НБУ на момент подачі заяви до суду, 435166 грн. 34 коп. Таким чином, вважає, що підлягає стягненню на її користь грошова компенсація в розмірі 217583 грн. 17 коп. Просить визнати\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~легковий автомобіль\~Subaru\~Legacy\~з номерним\~знаком [NUMBER] ;\~передати у\~власність [PERSON] \~легковий автомобіль\~Subaru\~Legacy з номерним знаком [NUMBER] ; стягнути на її користь грошову компенсацію в розмірі 50% вартості легкового Subaru Legacy з номерним знаком [NUMBER] , а саме, 217583 грн. 17 коп. 07 грудня 2023 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху, надавши позивачу термін для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 21 грудня 2023 року адвокат Кучер Юлія Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] , через канцелярію суду надала уточнену зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки Subaru, модель Legacy, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в сумі 260350 грн. 00 коп., що становить 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на автомобіль марки Subaru, модель Legacy, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. Також, в зустрічній позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач за зустрічним позовом поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи становить 18603 грн. 50 коп., які складаються з 2603 грн. 50 коп. судового збору, 1000 грн. 00 коп. консультація щодо ринкової вартості автомобіля; 15000грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу адвоката. 22 грудня 2023 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання. 01 лютого 2024 року ухвалою суду зобов`язано Територіальний сервісний центр МВС № 7141 в Черкаській області надати копію облікової картки та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Subary Legacy, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 14 лютого 2024 року ухвалою суду призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 25 квітня 2024 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. 03 травня 2024 року адвокат Кучер Юлія Володимирівна, яка діє в інтересах [PERSON] , через канцелярію суду надала заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що відповідно до Висновку експерта № СЕ-19/124-24/3756-АВ від 18.04.2024 року, ринкова вартість станом на 16.04.2024 року транспортного засобу «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , 2014 р.в., складала 344538 грн. 46 коп. Таким чином, 1/2 частина вартості вказаного вище транспортного засобу становить 172269 грн. 23 коп. Також, вказує, що під час звернення до суду з зустрічною позовної заявою про поділ майна подружжя позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір в сумі 2603 грн. 50 коп. Крім того, в зустрічній позовній заяві позивачем було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом даної справи, який на момент подачі зустрічного позову становив 18603 грн. 50 коп., які складаються з 2603 грн. 50 коп. судового збору; 1000 грн. 00 коп. консультація щодо ринкової вартості автомобіля; 15000 грн. 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу адвоката. 02 квітня 2024 року позивачем за зустрічним позовом було сплачено 4998 грн. 08 коп. за проведення судової автотоварознавчої експертизи, відповідно судові витрати позивача збільшились на вказану суму. Таким чином, на даний час попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, становить 23601 грн. 55 коп. Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки Subaru, модель Legacy, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в сумі 172269 грн. 23 коп., що становить 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на автомобіль марки Subaru, модель Legacy, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] ; судові витрати покласти на відповідача за зустрічним позовом. 03 травня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позов про розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі та просить його задоволити. Відносно зустрічного позову зазначив, що коштів виплачувати компенсацію у нього немає. Також, зазначив, що відносно стягнення з нього витрат на правову допомогу заперечує в повному обсязі. Адвокат Кучер Юлія Володимирівна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] ,в судовому засіданні зазначила, що не заперечує про розірвання шлюбу. Відносно зустрічного позову зазначила, що підтримує його в повному обсязі та просить задоволити. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Відносно позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , 22 липня 2017 року сторони зареєстрували шлюб в Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 841. Відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Придніпровським районним у місті Черкаси відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [INFO] народилася [PERSON] . Батьком вказаний « [PERSON] ». При прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON] , яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами про розірвання шлюбу та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають як подружжя. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому, підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відносно зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Реєстраційної картки ТЗ, [PERSON] є власником автомобіля Subaru Legacy, 2014 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Підставою реєстрації зазначено ВМД № UA500030/2021/035647 від 22.04.2021; посв. Митниці (мито 100%) № OD1113180 від 22.04.2021. Згідно зі змістом ст. 60 СК України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , що не заперечувалося сторонами у справі. В судовому засіданні встановлено, що сторони не можуть спільно користуватися автомобілем, тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в розмірі однієї другої частки ринкової вартості автомобіля. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч.1 та 2 ст. 71 СК України). Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Позивач посилається на правовідносини, які регулюються ст.. 364 ЦК України, а саме на своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь. Частинами 1 та 2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. [PERSON] погоджується на отримання грошової компенсації, тобто, її метою є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме, неподільної речі, а саме, автомобіля. Тобто, вона не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі. [PERSON] заперечує права [PERSON] на її частку у спільному сумісному майні Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні [PERSON] , а [PERSON] просить матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення [PERSON] спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з нього на користь [PERSON] 1/2 частини його вартості. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16. На думку суду, стягнення компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль не становитиме для [PERSON] надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачу, не є обов`язковою. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той з подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Аналогічний припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України. Аналогічна правова позиція вказана, також, в Постанові Верховного суду від 08 лютого 2022 року по справі № 209/3085/20. Відповідно до Висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/124-24/3756-АВ від 18.04.2024, ринкова вартість станом на 16.04.2024 транспортного засобу «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , 2014 р.в., складала 344538 грн. 46 коп. Сторони погоджуються з такою вартістю автомобіля. А тому, суд на підтвердження вартості спірного автомобіля приймає наданий відповідачем Висновок експерта № СЕ-19/124-24/3756-АВ від 18.04.2024. При поділі спільного майна подружжя, судом приймається до уваги не ціна майна, за якою воно було придбане, а його дійсна вартість на час поділу. Таким чином, вартість 1/2 частки спірного автомобіля становить 172269 грн. 23 коп. і дану грошову суму належить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] як грошову компенсацію права на належну їй частку автомобіля «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] , VIN [NUMBER] , 2014 р.в.. Відносно судових витрат суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 16 грудня 2023 року, укладеного між адвокатом Кучер Юлією Вікторівною та [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси в справі № 711/5573/23 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідно до п. 3 Договору, гонорар винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правничої допомоги на умовах і в порядку визначених даним Договором. За правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 15000 грн. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Клієнт може здійснити адвокатові оплату за послуги, які будуть надані у безготівковому порядку на рахунок адвоката або готівкою. Остаточний розрахунок між сторонами має бути здійснений не пізніше ухвалення рішення по справі № 711/5573/23 або затвердженням Мирової угоди. Ордер Серії СА № 1072607 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] у Придніпровському районному суді м. Черкаси адвокатом Кучер Юлією Вікторівною на підставі Договору про надання правової/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 386 від 16 грудня 2023 рок. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та статті 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Отже ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. При цьому суд зазначає про те, що Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Правила адвокатської етики надають визначення поняття "гонорар" без поділу цього поняття на види. Зокрема норми зазначених закону та Правил не передбачають такі різновиди винагороди (гонорару) як основний, додатковий чи "гонорар успіху", що свідчить про те, що поняття "гонорар", яке міститься у зазначених нормативно-правових актах, є загальним, під яким розуміється як основна, так і додаткова винагороди. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З огляду на викладене суд зазначає про те, що погоджений сторонами у пункті 3 Договору про надання правової допомоги№ 386 від 16 грудня 2023 року розмір гонорару є за своєю суттю погодженою сторонами ціною договору, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства гонорар безвідносно до його виду (основний, додатковий (гонорар успіху)) є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, тобто є платою за виконану роботу / надані послуги. Таким чином, з огляду на викладене вище, заявлена позивачем сума витрат у розмірі 15000, 00 грн. підлягає відшкодуванню [PERSON] за рахунок [PERSON] . До того ж, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач [PERSON] , відповідно до копії Пенсійного посвідчення № [NUMBER] , є інвалідом 2 групи, а тому, від сплати судового збору, при зверненні до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, був звільнений. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Також, відповідно до матеріалів справи, [PERSON] при зверненні до суду з зустрічною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 2603 грн. 50 коп. (Платіжна інструкція 0.0.3372714845.1 від 20.12.2023), з врахуванням ціни позову 260350 грн. 00 коп.. В подальшому,\~ [PERSON] було\~зменшено позовні\~вимоги на\~суму 172269\~грн.\~23\~коп. та вартість автомобіля судом визначалася з вартості, яка зазначена в Висновку експерта, а тому, суд приходить до висновку про можливість компенсування [PERSON] за рахунок державних асигнувань судового збору в розмірі 1722 грн.69 коп. Також, [PERSON] було сплачено 4998 грн. 05 коп. за проведення транспортно-товарознавчої експертизи (квитанція № 3368-2498-0970-7697 від 03.04.2024). Суд не приймає до уваги доводи позивача про недоцільність відшкодування послуг за експертне дослідження. А тому, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на оплату експертизи в розмірі 4998 грн. 05 коп.

Outcome: approved