Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Зміст позовних вимог У березні 2024 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Деснянський відділ державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 102 977,77 грн у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що дочка [PERSON] проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі № 754/2256/22 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 12 серпня 2022 року старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко Аллою Олегівною відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідач тривалий час будь-якої матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON] не надає. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.02.2024, що виданий Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сплачено боржником/стягнуто виконавцем були лише наступні надходження: 1) у травні 2022 р. - 4522,61 грн; 2) у березні 2023 р. - 1182,00 грн; 3) у вересні 2023 р. - 4000,00 грн. Внаслідок невиконання відповідачем судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі №754/2256/22 утворилася заборгованість з виплати аліментів на утримання дочки за період з 15 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року в розмірі 103 713,64 грн. За проведеними позивачкою розрахунками згідно з детальним розрахунком пені за прострочення сплати аліментів станом на 28.02.2024 неустойка за несвоєчасну сплату аліментів [PERSON] на утримання дочки [PERSON] становить 102977,77 грн. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.06.2024 від позивачки надійшли додаткові пояснення, до яких додано уточнений розрахунок пені на загальну суму 93 796,27 грн. У судовому засіданні 10.06.2024 позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету його представника. При цьому, відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі з 07 серпня 2013 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 травня 2022 року у справі № 754/19530/21. Сторони у справі мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі № 754/2256/22 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття. 12 серпня 2022 року старшим державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко Аллою Олегівною відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання судового наказу від 16.02.2022 у справі № 754/2256/22. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 28.02.2024, що виданий Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) сплачено боржником/стягнуто виконавцем були такі суми: 1) у травні 2022 р. - 4522,61 грн; 2) у березні 2023 р. - 1182,00 грн; 3) у вересні 2023 р. - 4000,00 грн. Внаслідок невиконання відповідачем судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі №754/2256/22 утворилася заборгованість з виплати аліментів на утримання дочки за період з 15 лютого 2022 року по 28 лютого 2024 року в розмірі 103 713,64 грн. Доказів того, що вказана заборгованість погашена відповідачем в повному обсязі матеріали справи не містять. Норми права та мотиви суду Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Розглядаючи відповідальність за несплату аліментів, слід зауважити, що в законодавстві передбачена спеціальна норма, яка встановлює умови та розміри санкцій за порушення зобов`язання із сплати аліментів (ст. 196 СК України). Тобто, дана норма спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Зокрема, згідно з абз. 1 ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2022 у справі № 754/2256/22 має сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дочки. Судом встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за несплату аліментів за період з 15.02.2022 по 28.02.2024 у розмірі 102977,77 грн. Водночас, згідно з уточненим розрахунком сума пені складає 93 796,27 грн. Судом перевірено розрахунки позивачки та встановлено, що уточнений розрахунок здійснено правильно, з урахуванням вимог чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду. Так, загальна сума пені за несплату (несвоєчасну) сплату аліментів з 15.02.2022 по 28.02.2024 становить 343 398,12 грн, що перевищує 100% заборгованості, а тому підлягає зменшенню до 93 796,27 грн та стягненню з відповідача на користь позивачки. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Деснянський відділ державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 93796,27 грн. Щодо судових витрат Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial