Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Представник позивача адвокат Пороло М.М., звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс-Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк», про визнання виконавчих написів №24844 від 17.10.2019 року, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі угоди про надання кредиту позики №501099267 від 08.01.2019 року, №5558 від 12.02.2020 року, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі угоди про надання кредиту позики №630009353 від 25.07.2013 року, №18012 від 21.05.2020 року, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі угоди про надання кредиту позики №491007619 від 12.07.2019 року такими, що не підлягають виконанню та стягнути з АТ «Сенс-Банк» на користь позивача судові витрати. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що у серпні 2023 року позивач дізнався про те, що на його рахунки в банках накладено арешт. В подальшому позивачу стало відомо про наявність трьох виконавчих проваджень № 60647500 від 19 листопада 2019 року, № 61721475 від 03 квітня 2020 року, № 62400437 від 23 червня 2020 року, у рамках яких виконавець наклав арешт на рахунки позивача та здійснює примусове стягнення коштів. Вказані виконавчі провадження відкриті на підставі виконавчих написів № 24844 від 17 жовтня 2019 року, № 5558 від 12 лютого 2020 року, № 18012 від 21 травня 2020 року, що вчинені приватним нотаріусом Хара Н.С., про стягнення з позивача заборгованості на користь АТ «Альфа-Банк». Позивач зазначає, що виконавчі написи вчинені нотаріусом без достатніх на те правових підстав та з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки заборгованість яка вказана у виконавчих написах не є безспірною, відсутні докази, що підтверджують безспірність вимоги. Вчинення нотаріусами виконавчих написів можливе тільки на підставі нотаріально посвідчених договорів, але такий договір між позивачем та відповідачем не укладався. Ухвалою від 11 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії виконавчого напису від 17 жовтня 2019 за № 24844, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вбачається, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 501099267 від 08 січня 2019 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 28 травня 2019 року по 22 серпня 2019 року на загальну суму 28 505 грн. 15 коп.(а.с.15) 19 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження № 60647500 з примусового виконання виконавчого напису № 24844 від 17 жовтня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 28 505 грн. 15 коп.(а.с.9) Згідно копії виконавчого напису від 12 лютого 2020 за № 5558, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вбачається, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 630009353 від 25 липня 2013 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 27 травня 2019 року по 22 листопада 2019 року на загальну суму 37 929 грн. 63 коп.(а.с.18) 03 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження № 61721475 з примусового виконання виконавчого напису № 5558 від 12 лютого 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 37 929 грн. 63 коп.(а.с.16) Згідно копії виконавчого напису від 21 травня 2020 за № 18012, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вбачається, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 491007619 від 12 липня 2019 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 25 жовтня 2019 року по 16 січня 2020 року на загальну суму 53 921 грн. 04 коп.(а.с.23) 23 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т.В. відкрито виконавче провадження № 62400437 з примусового виконання виконавчого напису № 18012 від 21 травня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 53 921 грн. 04 коп.(а.с.16) Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються:-оригінал кредитного\~договору;\~ -засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання\~виконавчих написів\~нотаріуса такими,\~що не\~підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині стягнення з АТ «Сенс-Банк» на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача в своїх вимогах просить суд стягнути 6 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у зв`язку із підготовкою та поданням позову. Представником позивача - адвокатом Пороло М.М., на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката додано Договір про надання правової допомоги № 10/03/24 від 10 березня 2024 року, протокол погодження вартості послуг від 10 березня 2024 року. Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи, що представником позивача надано докази понесення витрат, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають повному задоволенню. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, має бути стягнутий судовий збір в сумі 3633 грн. 60 коп.

Outcome: approved