Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,\~мотивуючи позов\~тим,\~що [PERSON] являється співвласником 1/3 частини будинковолодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.1986 року. Ця частина незакінченого будівництвом будинку належала попередньому власнику [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку та договору про порядок користування частинами будинку від 21.11.1986 року. [PERSON] також є співвласником 1/3 частини вказаного вище будинку на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у справі №127/17458/13-ц. Іншим співвласником будинковолодіння являється [PERSON] . Отже, зазначена земельна ділянка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Вказаними вище договорами було домовлено про користування позивачами по 1/3 частці будинковолодіння. На даний час, між сторонами існують розбіжності щодо порядку користування спільною земельною ділянкою, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Позивачі мають намір скористатися своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, а інший співвласник будинковолодіння не бажає здійснювати приватизацію, що спонукає позивачів звернутись до суду. Враховуючи викладене позивачі просили встановити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою суду\~від 17.04.2023\~року заяву\~представника позивачів\~було задоволено,\~призначено у\~даній цивільній\~справі судову земельно-технічну\~експертизу, проведення якої\~доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз». До отримання висновку експертизи провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 21.07.2023 року провадження у справі було поновлено для вирішення клопотання експерта. Ухвалою суду\~від 01.08.2023 року клопотання експерта вирішено та повторно направлено ухвалу суду\~від 17.04.2023\~року для продовження проведення призначено експертизи. Ухвалою суду від 22.11.2023 року провадження у справі було поновлено. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності та задовольнити їх позовні вимоги згідно з варіантом №1 проведеної експертизи. В судове\~засідання представник позивачів\~не з`явився, проте подав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності та позивачів, проти ухвалення заочного рішення не заперечив, позов підтримав та витрати на експертизу просив залишити за позивачами. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначила, що сторони по справі намагаються вирішити питання щодо порядку користування земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння з метою подальшого звернення до органу місцевого самоврядування із заявою щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки необхідної їм для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, у справі питання приватизації присадибної земельної ділянки наразі не вирішується, а вирішується лише питання порядку користування земельною ділянкою, тому жодний інтерес територіальної громади на даний час не порушений. За результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 20.11.2023 року судовим експертом запропоновано варіанти №1 та №2 встановлення порядку користування земельною ділянкою. Враховуючи викладене, просила розгляд справи провести без участі третьої особи за наявними у справі матеріалами для обрання найбільш прийнятного варіанту користування земельною ділянкою з метою не порушення балансу інтересів співвласників та сприянню взаємній реалізації їхніх прав щодо цільового використання земельної ділянки та обслуговування нерухомого майна. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №127/17458/13-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 02.12.1986 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено державним нотаріусом та зареєстрований КП«ВООБТІ» 09.12.1986 року за № 15150 (а.с. 11-12). Згідно з умовами договору [PERSON] продав [PERSON] 1/3 частину незакінченого будівництвом житлового будинку, технічною готовністю 20%, що знаходиться в [ADDRESS] . У постійне користування покупця відійшли: хліви, означені на плані літерами «Ж», «б», вбиральня «З», времянка «Б» з прибудовою, 1/2 частина паркану «№І». Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформованого 30.10.2013 року, [PERSON] є власником 1/3 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 223,1 кв.м. та житловою площею 140,3 кв.м. Право власності на вказане будинковолодіння виникло на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2013 року у справі №127/17458/13-ц (а.с. 10). Разом з тим, під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи №127/17458/13-ц судом було встановлено, що вказане вище рішення суду було скасовано, а після неодноразових переглядів рішень судів позов [PERSON] було залишено без розгляду (ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2014 року). Слід відзначити, що в ухвалі від 09.07.2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що згідно з договором про надання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку з кількістю кімнат від однієї до п`яти по [ADDRESS] від 16.07.1965 року, укладеного між міським відділом комунального господарства м. Вінниці та забудовниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (мати [PERSON] ), забудовники зобов`язалися побудувати одноповерховий, саманний трьохквартирний будинок, житловою площею 98,27 м2, з кількістю кімнат 6, будівництво слід здійснити до весни 1968 року. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 03.01.2013 року, виготовленого комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», загальна площа приміщень спірного будинку 223,1 м2, житлова площа 140,3 м2, допоміжна 82,8 м2. Також судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини указаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.2000 року, виданого Другою державною нотаріальною конторою м. Вінниці. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що право власності позивача [PERSON] на 1/3 частку спірного будинковолодіння підтверджено Інформацією з реєстру нерухомості сформованого 13.05.2024 року. Також в повідомленні КП «ВМБТІ» від 30.06.2021 року, в якому вказано, що [PERSON] володіє 1/3 часткою спірного будинковолодіння (а.с. 20). Щодо технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого вже 19.04.2017 року та долученого до позовної заяви, то суд зазначає, що частки [PERSON] та [PERSON] визначені 1/3 (а.с. 22-28). 21.11.1986 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір про порядок користування частинами будинку, посвідчений нотаріусом, згідно з яким, кожний із них користується 1/3 часткою житлового будинку (а.с. 30). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України). Згідно ч.ч.\~1-3\~ст.\~358\~ЦК України\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України). За правилами ч. 1 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 318 ЦК Україн кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду\~України від\~16.04.2004\~року №7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» роз`яснено, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою,на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Відповідно до\~висновку експерта\~за результатами\~проведеної у\~справі судової земельно-технічної експертизи № 711\~від 20.11.2023 року (а.с. 99-130), суд вважає можливим для вирішення спору між сторонами обрати 1-й варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, на обранні\~якого наполягали\~позивачі,яким враховано можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливістю проходу з вулиці на подвір`я тощо. Крім того, суд враховує те, що при такому варіанті користування земельною ділянкою кожна із сторін матиме змогу користуватися та обслуговувати свою частину будинку та господарських споруд, не порушуючи права інших осіб. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі\~викладеного та

Outcome: approved