Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Вказаний позов обгрунтований тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився спільний син - [PERSON] , [INFO] . Так, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними та різними поглядами на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення сімейного господарства. Станом на день звернення з даним позовом до суду позивач та відповідач проживають окремо один від одного, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Малолітній син подружжя проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , де дитина має належні умови для життя. Отже, позивач наміру зберегти сім`ю немає, у зв`язку із чим просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також прохає визначити місце проживання малолітнього сина разом матір`ю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Одночасно, даною ухвалою суду, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та зобов`язано надати до суду висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини. 26.02.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Галатенком Є.Є. через електронну пошту суду надіслано клопотання про роз`єднання позовних вимог, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 04.04.2024 відмовлено. 21.03.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Галатенком Є.Є. через загальну канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження у справі, у якій останній зазначає, що відповідач є військовослужбовцем за контрактом [INFO] , перебуває на посаді старшого офіцера служби підготовки підрозділів [INFO] , а відтак враховуючи, що відповідач забезпечує стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, провадження у справі підлягає зупиненню до припинення перебування останнього у складі Національної гвардії України. На підтвердження своїх доводів до клопотання долучив довідку №86 від 29.02.2024, яка видана начальником відділу кадрів секції персоналу [INFO] підполковником [PERSON] , та, у якій зазначено, що підполковник [PERSON] дійсно є військовослужбовцем за контрактом [INFO] , з 16.08.2021 по теперішній час перебуває на посаді старшого офіцера служби підготовки підрозділів [INFO] . В підготовче судове засідання, яке відбулося 04.04.2024, з`явились позивач [PERSON] та її представник [PERSON] . Відповідач та його представник в підготовче судове засідання не з`явились. Так, в підготовчому судовому засіданні судом оголошено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Галатенка Є.Є про зупинення провадження у даній справі, проти задоволення якого представник позивача [PERSON] - адвокат Числовська І.В. заперечувала та вказала, що відповідач не перебуває в зоні бойових дій, а здійснює несення служби на території м. Києва, у зв`язку із чим прохала суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання в повному обсязі. Суд, розглянувши вищевказане клопотання, заслухавши думку учасників процесу, відмовив у його задоволенні. Окрім того, 01.04.2024, на виконання вимог ухвали суду від 25.01.2024, представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації через загальну канцелярію суду подано висновок про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 04.04.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті спору. Судове засідання, яке відбулося 14.05.2024, за клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Галатенка Є.Є. було відкладено. В судове засідання, яке відбулося 06.06.2024, з`явились позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , які заявлені позовні вимоги підтримали та прохали суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема шляхом направлення судової повістки смс-повідомленням за вказаними ними у процесуальних документах номерами мобільних телефонів, а саме відповідача: [NUMBER] , представника відповідача: [NUMBER] , яка була успішно доставленою, що підтверджується довідками Дарницького районного суду м. Києва про доставку електронного повідомлення у додаток «Viber». Крім того, судова повістка про виклик до суду скеровувалась на електронну пошту представника відповідача « [INFO] », яка була також успішно доставленою, що підтверджується довідкою Дарницького районного суду м. Києва про доставку електронного листа. Також судова повістка про виклик до суду направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а саме за адресою: [ADDRESS] , яка повернулась на адресу суду з вказівкою у довідці про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, враховуючи викладене вище, відповідач та його представник вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, будь-яких клопотань чи заяв з процесуальних питань ними на адресу суду направлено не було. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без участі представника. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач був належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, який був належним чином повідомленим про день та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши думку позивача та її представника, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 31 липня 2020 року, який було зареєстровано Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №778. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбні стосунки, оскільки втратили почуття любові та поваги один до одного. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оцінюючи в сукупності надані до суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, суд вважає за необхідне відновити [PERSON] її прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього сина разом з матір`ю, суд зазначає наступне. З матеріалів справи та викладених у позовній заяві доводів вбачається, що станом на день звернення позивача до суду сторони проживають окремо один від одного. Малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за зареєстрованою адресою місця проживання останньої: [ADDRESS] . Так, згідно наданого Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації висновку про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , вбачається наступне. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , народилася під час зареєстрованого шлюбу батьків [PERSON] та [PERSON] . Стосунки між батьками не склалися, батьки проживають окремо. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де для проживання, розвитку та навчання дитини створено належні умови. Мати дитини є працевлаштованою, має самостійний дохід для утримання та забезпечення дитини. Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] двічі розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, на яких була присутня мати дитини [PERSON] , яка зазначила, що вона самостійно піклується про стан здоров`я дитини, а також самостійно займається вихованням, розвитком та навчанням дитини. Також зазначила, що батько дитини [PERSON] життям сина не цікавиться, не бере участі у розвитку, вихованні та утриманні сина, у зв`язку із чим остання зверталася з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, яку Голосіївським районним судом м. Києва було задоволено та видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь матері дитини аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку/доходу. Окрім того, [PERSON] вказала, що вона не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні з сином, однак, останній сам не виявляє бажання у такому спілкуванні. В подальшому, під час бесіди зі спеціалістом служби батько дитини [PERSON] зазначив, що заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Так, з метою всебічного дослідження питання щодо визначення місця проживання дитини працівником служби за допомогою засобів зв`язку було повідомлено [PERSON] про день та час розгляду вищевказаного питання на засіданні комісії, але останній на жодне засідання не з`явився. Враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, а також враховуючи рекомендації комісії (протокол від 21.03.2024 №6), з метою забезпечення прав та інтересів дитини, райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія судового наказу, виданого Голосіївським районним судом м. Києва від 29.07.2021 в рамках розгляду справи №752/13981/21, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття, який було пред`явлено до виконання до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] від 04.01.2024, копія якого наявна в матеріалах справи. Вказані документи підтверджують доводи позивача, які були надані на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації. Окрім того, суд зауважує, що відповідачем будь-яких доказів того, що він приймає участь у вихованні, розвитку та спілкуванні з дитиною суду надано не було. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Зважаючи на зазначені вимоги законодавства, матеріали справи, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини, виходячи з інтересів [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітнього сина разом з матір`ю. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved