Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

03 січня 2024 року позивач звернувся до Корюківського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів у якому просить: зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення суду від 04 липня 2017 року (справа №732/689/17) на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] . [INFO] з частини до 1/6 частини із усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначив,\~що з часу стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] змінився його сімейний стан. 21 січня 2023 року він уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. У них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Таким чином, станом на сьогодні до складу його сім`ї входить дружина та малолітній син [PERSON] . Дружина перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З доходів дружина отримує лише щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, яка складає 860,00 гривень. Таким чином, дружина і син [PERSON] повністю знаходяться на його утриманні і його заробітна плата фактично є єдиним джерелом існування сім`ї. Отже, зміна сімейного стану після присудження аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , є підставою для зменшення розміру аліментів на його утримання. Тому він звернувся до суду з даною позовною заявою. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила і просила відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебував у шлюбі, який рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області було розірвано. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2017 року, з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 червня 2017 року і до повноліття дитини. \~ \~ \~ \~ На виконання вищевказаного рішення суду Корюківським районним судом Чернігівської області був виданий виконавчий лист, який у подальшому відповідачем пред`явлено до органів ДВС до примусового виконання. Позивач зазначає, що з часу стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] змінився його сімейний стан. 21 січня 2023 року він уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Таким чином, станом на сьогодні до складу його сім`ї входить дружина та малолітній син [PERSON] . Дружина перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З доходів дружина отримує лише щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, яка складає 860,00 гривень. Таким чином, дружина і син [PERSON] повністю знаходяться на його утриманні і його заробітна плата фактично є єдиним джерелом існування сім`ї. Отже, зміна сімейного стану після присудження аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , на думку позивача є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступних норм чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи; інші обставини, що мають істотне значення тощо. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, відповідно до якої розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Як встановлено у ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не подано суду жодного доказу, який свідчить про погіршення його майнового становища або про покращення майнового становища отримувача аліментів. Оскільки позивачем заявлено вимогу про зменшення розміру аліментів, з урахуванням підстав позову та доказів, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, в зв`язку з безпідставністю та недоведеністю. Судовий збір сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду, слід залишити за ним, так як позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed