Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.12.2023 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ТОВ «Українські фінансові операції» про зміну пункту кредитного договору, визнання недійсним пунктів договору. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.10.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 18/10/2021, згідно з яким права грошової вимоги за кредитним договором отримав відповідач ТОВ «Українські фінансові операції». Зазначав, що в січня 2021 року побачив в мережі Інтернет рекламний банер про надання кредитів, заповнив заяву на отримання кредиту в безготівковій формі в розмірі 15000 грн, ознайомився з інформацією, отримав кошти. Вказував, що 12.01.2021 між ним та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 3490506 про надання кредиту, загальний розмір якого складає 20985 грн. Але перед підписанням договору його текст не був наданий для ознайомлення. В поданій до суду позовній заяві просив змінити пункт 1.5.1. кредитного договору, змінивши розмір відсоткової ставки по кредиту з 1,9 % в день до 1 % в день. Просив визнати недійсним пункт 3.1. в частині права кредитора нараховувати відсотки включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації, та пункти 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору № 3490506 від 12.01.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна». Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження. Третя особа Національний банк України 16.01.2024 надав свої письмові пояснення на позовну заяву. Відповідачем відзив на позовну заяву не подавався, надані письмові пояснення. Від учасників справи надходили заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 12.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений електронний договір про надання споживчого кредиту № 3490506, згідно якого позивач отримав кредит в розмірі 15000 грн, прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом, здійснювати повернення кредиту та відсотків щомісячними платежами згідно умов договору, що підтверджується вказаним вище кредитним договором споживчого кредиту з графіком платежів. Дослідженими судом доказами також встановлено, що позивач погодився з умовами надання позики при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору. ТОВ умови договору виконав, надавши позивачу грошові кошти шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позивача. Відповідно до договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за його користування протягом 30 днів, за зниженою процентною ставкою 1,33 % від суми кредиту, а вразі продовження кредиту або невиконанні умов для застосування зниженої процентної ставки - застосовується стандартна процентна ставка 1,90 % від суми кредиту. Позивач в поданій до суду позовній заяві не оспорює факт укладення договору та підтверджує отримання грошових коштів за ним. Також встановлено, що [PERSON] під час укладення договору був ознайомлений з фінансовими умовами користування кредитом та нарахуванням відсотків, підписавши електронну копію договору та паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором з зазначенням часу М710619 12.01.2021 14:14:11. 18 жовтня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», як фактором, укладено договір факторингу № 18/10/2021, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Натомість, як встановлено судом, [PERSON] умови укладеного договору порушував, у зв`язку з чим заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 в справі №552/311/22, провадження № 2/552/810/22, позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість по кредитному договору № 3490506 про надання споживчого кредиту в розмірі 49 200 грн., судові витрати у розмірі 2481 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., а всього 57681 грн. 00 коп. (п`ятдесят сім тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок.) Частинами 1-3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1-2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір від 12.01.2021 № 3490506 укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. Посилання позивача на те, що не було надано текст договору на ознайомлення спростовано дослідженими в справі доказами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно з статтею 627 ЦК України відповідно до статті б цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним. Дослідженими в справі доказами не встановлені підстави для визнання певних пунктів договору недійсними, для зміну умов договору в судовому порядку, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався. Суд приходить до висновку, що судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави. Понесені позивачем судові витрати, в тому числі і на правову допомогу, не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed