Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником транспортного засобу «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] , який було передано ним відповідачу разом із свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу для особистого використання у червні 2023 року. 22.11.2023 сталася ДТП, винуватцем якої постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2023 у справі № 127/37119/23 було визнано відповідача. Внаслідок даної ДТП позивачу було завдано збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем позивачу. Задля повернення належного позивачу транспортного засобу, позивач вимушений був здійснити наступні проплати: за вчинення адміністративного правопорушення відповідачем 850, 00 гривень; за послуги евакуатора 2\~000, 00 гривень; за зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу внаслідок ДТП 1\~368, 00 гривень. Крім того, позивачем було виявлено відсутність у належному йому транспортному засобі оригіналу свідоцтва про реєстрацію цього ТЗ. Задля отримання нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивачу довелось звернутись до ТСЦ № 0541 РСЦ ГСМ МВС у Вінницькій області, у зв`язку із чим було витрачено 650, 00 гривень. Також позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності задля визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, за послуги якого було сплачено 4\~200, 00 гривень. Крім того, задля доставки пошкодженого ТЗ для огляду, позивач вимушений був скористатись послугами евакуатора, за які сплатив 2\~000, 00 гривень. Згідно звіту № 23/863 від 28.01.2024 матеріальний збиток, заподіяний позивачу, станом на дату дослідження становить 86\~048, 91 гривень. 01.03.2024 на адресу відповідача позивачем було надіслано лист про компенсацію заподіяної шкоди. Однак, станом на день звернення до суду із даним позовом, відповідачем не компенсовано заподіяні збитки. Відповідач не виявив бажання вирішити спір в досудовому порядку, на зв`язок не виходить, а листи ігнорує. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 106\~716, 91 гривень. Також позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача судовий збір. Ухвалою суду від 25.03.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із судовими повістками, ухвалою суду від 25.03.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с. 82-83, 87, 89-90, 94-96) Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 25.03.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. У судове засіданні учасники справи не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Від відповідача на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи та/або розгляд справи у його відсутність не надходили. Таким чином, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Водночас, від позивача 23.04.2024 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про підтримання ним позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. (а.с. 88) Враховуючи вищевикладене, заяву позивача та положення ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність учасників справи та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, постановою Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/37119/23 від 11.12.2023, яка набрала законної сили 22.12.2023, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 850, 00 гривень. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] , 22.11.2023 о 19:40 год. в м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 82, проявив неуважність, не дотримався безпечної швидкості та дистанції і допустив зіткнення з автомобілем марки «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 12.1. і\~п. 13.1 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Судом встановлено, що на час скоєння 22.11.2023 ДТП [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом марки «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП вищевказаний транспортний засіб, який належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного ТЗ (а.с. 15-16), був пошкоджений. Відповідно до звіту № 23/863 про оцінку КТЗ Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , від 28.01.2024 складеного СОД ФОП [PERSON] за заяваю [PERSON] , матеріальний збиток, заподіяний власнику даного ТЗ в результаті ДТП, станом на дату дослідження складає 86\~048, 91 гривень. (а.с. 31-68) Відповідачем не спростовано визначений суб`єктом оціночної діяльності у вищевказаному звіті розмір матеріального збитку. Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. У відповідності\~до п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~11\~ЦК України,\~підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно із ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З матеріалів справи не вбачається, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України\~розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався. Відповідачем не оспорювався факт заподіяння шкоди позивачу та не спростовано розмір шкоди, заявлений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Учасниками справи не повідомлено суду, що транспортний засіб марки «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] , був предметом договору добровільного страхування. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із досудовою вимогою про відшкодування завданої йому шкоди внаслідок ДТП. (а.с. 21, 69) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачем без належного реагування. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку, завданого [PERSON] позивачу як власнику транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номерний знак [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 22.11.2023 з вини відповідача, в розмірі 86\~048, 91 гривень. Крім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог послався на спричинення йому відповідачем шкоди, яка полягає, зокрема, у вимушених, на його думку, витратах, а саме: -в розмірі 850, 00 гривень, сплачених позивачем за вчинення відповідачем адміністративного правопорушення; (а.с. 28) -в розмірі 4\~000, 00 гривень, сплачених позивачем за послуги евакуатора (1) зі штрафмайданчику; 2) для огляду СОД); (а.с. 25, 27) -в розмірі 1\~368, 00 гривень, сплачених позивачем за зберігання тимчасово затриманого ТЗ після ДТП; (а.с. 22, 26) -в розмірі 650, 00 гривень, сплачених позивачем за відновлення свідоцтва про реєстрацію ТЗ; (а.с. 29) -в розмірі 4 200, 00 гривень, сплачених позивачем СОД за оцінку КТЗ. (а.с. 18-20, 30) Як вже суд зазначав вище, для стягнення збитків потрібна наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками. Судом не встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і витратами, здійсненими позивачем на сплату штрафу в сумі 850, 00 гривень за вчинення відповідачем адміністративного правопорушення. (а.с. 28) При цьому судом прийнято до уваги, що адміністративне стягнення накладається саме на особу, яка визнана винною у вчиненні правопорушення, і обов`язок виконання такого рішення виникає саме у цієї особи, а не будь-якої іншої. Також судом не встановлено й причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і витратами, здійсненими позивачем на відновлення свідоцтва про реєстрацію ТЗ, адже будь-яких належних й допустимих доказів того, що у таких діях була необхідність і, що таке свідоцтво було саме втрачено, суду не надано. Крім того, позивач безпідставно посилається на понесення ним витрат на таку дію в сумі 650, 00 гривень, адже згідно наданої ним квитанції № 209553 від 12.12.2023, вартість послуги становила 605, 00 гривень. (а.с. 29) Також із загального розміру матеріальної шкоди, заявленого позивачем до відшкодування в сумі 106\~716, 912 гривень, вбачається включення, як встановлено судом арифметичним способом, й витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9\~600, 00 гривень. Судом прийнято до уваги, що позивач вимагає стягнення з відповідача на його користь саме збитків, поняття яких чітко визначено положеннями ст. 22 ЦК України - реальні збитки та упущена вигода. В розумінні даної норми, кошти в сумі 11\~055, 00 гривень (850, 00 гривень, сплачені позивачем за вчинення відповідачем правопорушення + 605, 00 гривень, сплачені позивачем за відновлення свідоцтва про реєстрацію ТЗ (605, 00 гривень, а не 650, 00 гривень, як заявлено позивачем) + 9\~600, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу (в разі їх сплати, оскільки докази таких витрат суду не надано)) не є ні втратами, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням ТЗ, ні витратами, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат і підлягають розподілу під час ухвалення судового рішення. Тому, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача шкоди в сумі 11\~100, 00 гривень (850, 00 гривень + 650, 00 гривень + 9\~600, 00 гривень) - задоволенню не підлягають. Водночас, суд погоджується із тим, що витрати, здійснені позивачем в розмірі 4\~000, 00 гривень за послуги евакуатора, в розмірі 1\~368, 00 гривень за зберігання тимчасово затриманого ТЗ на штрафмайданчику та в розмірі 4 200, 00 гривень за проведення СОД оцінки матеріального збитку КТЗ внаслідок ДТП - є збитками, в розумінні положень ст. 22 ЦК України, адже такі витрати позивач вимушений був зробити для відновлення свого порушеного відповідачем права. (а.с. 18-20, 22, 25-27) Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 25.03.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, в даному випадку позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з [PERSON] майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 95\~616, 91 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 11\~100, 00 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1\~211, 20 гривень, що підтверджується квитанцією від 21.03.2024. (а.с. 14) Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~085, 24 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (89, 60 %). Решту судового забору в сумі 125, 96 гривень слід залишити за позивачем. При цьому суд зауважує, приймаючи до уваги визначений позивачем розмір судового збору до стягнення, що сплата комісійної винагороди банку (21, 80 гривень) не відноситься до судових витрат, а тому не підлягає розподілу між сторонами. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. До ухвалення рішення у справі учасники справи не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених інших судових витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial