Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

06.05.2024 року до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом звернувся виконувач обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Національної Служби Здоров`я України, Вінницької обласної ради до [PERSON] , третя особа: КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» про стягнення витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позов мотивовано тим, що ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.09.2023 [PERSON] , [INFO] , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілим. Зазначене рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.09.2023 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 05.10.2023. [PERSON] обвинувачувався в тому, що він близько 14.20 год. 22 серпня 2023 року відповідно до Розділу 12 «Швидкість руху» ПДР України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, рухався ділянкою автодороги Т-02-22 за межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області в напрямку м. Тульчин Вінницької області на автомобілі марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , та допустивши порушення правил дорожнього руху, скоїв дорожньо - транспортну пригоду за наступних обставин. Так, [PERSON] , нехтуючи вимогами ПДР України, зокрема, п. 12.1 згідно якого «у разі під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», останній не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її можливої зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, тим самим поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, проявивши злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, в зв`язку із чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, тим самим допустив втрату контролю над керуванням транспортним засобом, внаслідок чого, автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , виїхавши за межі проїзної частини дороги допустив перекидання, хоча [PERSON] мав технічну можливість його попередити. Внаслідок злочинних дій [PERSON] , пасажир автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , - малолітній [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та був госпіталізований до лікувального закладу. Відповідно до висновку експерта судово - медичної експертизи у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі значним зміщенням та заходженням уламків. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), можливо в термін та за обставин, викладених у постанові, тобто 22.08.2023 та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи в діях водія автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням події дорожньо - транспортної пригоди, тобто обвинувачувався у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної Ради» (далі - Вінницька ОДКЛ) з 22.08.2023 по 29.08.2023. Згідно з інформацією Вінницької ОДКЛ від 06.10.2023 та розрахунків вартості 1 ліжко/дня на утримання лікарні, складених відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] здійснювалися за рахунок коштів місцевого (обласного) бюджету та коштів державного бюджету (коштів Національної служби здоров`я України (далі -НСЗУ). Загальна вартість лікування останнього (7 ліжко-днів) становить 11866,33 грн. (вартість 1 ліжко-дня - 1695,19 грн.), з них: Вінницька ОДКЛ затрачено на лікування 424,08 грн., Вінницька обласна рада - 422,06 грн., НСЗУ-11020,19 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах даного кримінального провадження не заявлявся. В умовах воєнного стану, забезпечення належного фінансування системи охорони здоров`я, її матеріальне забезпечення набуває першочергового значення для належного виконання закладами охорони здоров`я своїх функцій. Водночас, невідшкодування витрат на лікування потерпілих від злочинів суперечить зазначеній меті. Невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного та місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , негативно виливає на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів та інтересів територіальної громади. Оскільки, лікування потерпілого здійснювалося за кошти державного бюджету, отримані закладом від НСЗУ за договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та за кошти місцевого бюджету, відповідно, контролювати питання ефективності їх використання та повернення є органи, що є розпорядниками вказаних коштів. Враховуючи викладене, окружною прокуратурою проводилося листування з метою з`ясування повноти вжитих заходів, спрямованих на відшкодування коштів до державного та місцевого бюджетів. Вінницькою ОДКЛ надано відповідь на запит щодо розрахунків на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , та зазначено, що заходи претензійно-позовного характеру не вживалися. Про виявлені порушення інтересів Вінницької обласної ради щодо невідшкодування коштів місцевого бюджету повідомлено Вінницьку обласну раду, запитано про вжиті заходи, зокрема, шляхом звернення до суду з позовом. Листом Вінницькою обласною радою повідомлено про те, що Вінницькою обласною радою не вживалися заходи судово-претензійного характеру щодо стягнення з [PERSON] витрат на лікування [PERSON] , який потерпілий від злочину. Також, повідомлено про відсутність заперечень щодо представництва окружною прокуратурою інтересів держави шляхом подання позову про стягнення зазначених коштів. Листом повідомлено НСЗУ про виявлені порушення інтересів держави щодо витрат бюджетних коштів за програмою медичних гарантій, необхідність їх відшкодування, та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави. У листі НЗСУ зазначено, що на їх погляд, Службу не наділено повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду Тульчинською окружною прокуратурою Вінницької області стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення та готове до співпраці з вказаних питань, в межах повноважень. Грошові кошти, які витрачено КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» на лікування неповнолітнього потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] є комунальною власністю Вінницької міської ради, а КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» є їх розпорядником відповідно до своєї діяльності. Таким чином, у даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Вінницька міська рада, як засновник та власник лікарні, а також представник інтересів територіальної громади. Виходячи із вищенаведеного, грошові кошти, які витрачено Вінницькою ОДКЛ на лікування потерпілого від злочину, є власністю територіальних громад Вінницької області, в особі Вінницької обласної ради, а Вінницька ОДКЛ є їх розпорядником відповідно до своєї діяльності. Таким чином, у даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає також Вінницька обласна рада як власник, управитель та розпорядник лікарні, що понесла відповідні витрати на лікування потерпілої особи від злочину. Зважаючи на те, що уповноваженими органами: НСЗУ та Вінницькою обласною радою, не вживаються заходи, спрямовані на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, внаслідок чого не надходять кошти до місцевого та державного бюджетів, в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування інших хворих, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Єдиною можливістю захистити ці інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів та інтересів територіальної громади, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора функцію представництва в суді. Враховуючи викладене просить суд стягнути з [PERSON] кошти, витрачені на лікування потерпілого внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення - [PERSON] в сумі 11866,33 грн., з яких: на користь держави в особі Національної служби здоров`я України - 11 020,19 грн.; на користь держави в особі Вінницької обласної ради - 422,06 грн.; на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» - 424,08 грн. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.05.2024 року відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд їх задовольнити. Представник Вінницької обласної ради в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника обласної ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Представник Національної Служби Здоров`я України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належний чином. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив, що дитина перебувала в лікарні з 22.08.2023 по 23.08.2023, йому зробили тільки УЗД діагностику та рентгенівські знімки. Представник третьої особи КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради», не заперечує щодо задоволення позовної заяви. Суд, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень прокурора та відповідача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.09.2023 за результатами розгляду кримінального провадження №12023020180000328 від 22.08.2023 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі\~ст. 46 КК України. Кримінальне провадження №12023020180000328 від 22.08.2023, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито (а.с. 72-73). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] близько 14.20 год. 22.08.2023 відповідно до Розділу «Швидкість руху» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами доповненнями (далі ПДР України) рухався ділянкою автодороги Т-02-22 межами населеного пункту с. Копіївка Тульчинського району Вінницької області в напрямку м. Тульчин Вінницької області на автомобілі марки «ВАЗ 21093» реєстраційний номер [NUMBER] та допустивши порушення ПДР України скоїв дорожньо-транспортну пригоду. Згідно ряду вимог ПДР України встановлено: п. 1.3- згідно якого «учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»; п. 1.5. згідно якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3 б) згідно якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 згідно якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним». [PERSON] , нехтуючи вимогами ПДР України, зокрема п. 12.1, Яким визначено, що у разі під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, і також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», останній не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її можливої зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, тим самим поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників руху, проявивши злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, в зв`язку із чим позбавив себе можливості безпечно керувати транспортним засобом, тим самим допустив втрату контролю над керуванням транспортним засобом, внаслідок чого, автомобіль «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , виїхавши за межі проїзної частини дороги допустив перекидання, хоча [PERSON] мав технічну можливість його попередити. Внаслідок злочинних дій [PERSON] , пасажир автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , малолітній [PERSON] , [INFO] , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та був госпіталізований до лікувального закладу. Відповідно до висновку експерта судово - медичної експертизи у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі значним зміщенням та заходженням уламків. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмету (предметів), можливо в термін та за обставин, викладених у постанові, тобто, 22.08.2023 та по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я. Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи в діях водія автомобіля «ВАЗ 21093», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням події дорожньо - транспортної пригоди. Згідно листа КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» від 06.10.2023 року № 01/2068 та додатків до нього, [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні з 22.08.2023 року по 29.08.2023 року. Вартість одного ліжко-дня становить 1695 грн. 19 коп. Загальна вартість лікування (7 ліжко-днів) становить 11866 грн. 33 коп. (а.с. 16-21). Згідно копії листів НСЗУ № 2578/2-16-24 від 26.01.2024 року та № 4849/2-16-24 від 16.02.2024 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» з 22.08.2023 по 29.08.2023, вартість його лікування склала 11866,33 грн. В листі також зазначено, що НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення та готове до співпраці з вказаних питань, в межах повноважень (а.с. 58-60, 62-64). З листа КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» (далі КНП «ВОДКЛ ВОР») від 19.02.2024 року № 01/309 вбачається, що на рахунок КНП «ВОДКЛ ВОР» коштів від [PERSON] не надходило, також не надходило жодних коштів на лікування потерпілого [PERSON] . КНП «ВОДКЛ ВОР» не вживало заходів щодо відшкодування зазначених коштів (а.с. 69). Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. Пунктом 2 указаного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідно до п.п.а п. 3 ч.1 ст. 89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать, зокрема видатки на первинну медико-санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки). Висновки суду за результатами розгляду позову. Враховуючи, що між протиправними діями відповідача [PERSON] , та спричиненням тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , та перебуванням потерпілого на стаціонарному лікуванні існує причинний зв`язок, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати понесені закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідач добровільно не відшкодував. У зв`язку з цим, неповернення затрачених бюджетних коштів на лікування потерпілого від кримінального правопорушення порушує інтереси держави та суспільний інтерес відповідної територіальної громади. Оскільки розрахунок витрат на стаціонарне лікування [PERSON] у сумі 11866,33 грн. проведено у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх виконання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 868 (868-2012-п) від 19.09.2012, такі витрати слід стягнути з відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки витрати підтверджуються наявними доказами. Щодо судових витрат. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід зауважити, що позивач, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України звільнений від сплати судового збору. Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який би підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Outcome: approved