Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

30.11.2023р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 20210326/01 від 26.03.2021р., що складає 3 045 251 грн. 92 коп., з яких: 2 895 573 грн. 14 коп. - сума боргу та 149 678 грн. 78 коп. - 3% річних. Позов обґрунтований тим, що 26.03.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 2021032601, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти у розмірі 79 950 доларів США, що у гривневому еквіваленті на дату укладення договору складало 2 235 402 грн. 00 коп., виходячи із курсу долара США до української гривні за даними НБУ, як 27,96грн./1долар США. Відповідач зобов`язався повертати позику у наступному порядку та розмірах: 1) до 26.09.2021р. включно в розмірі 7 475 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день виплати; 2) до 26.03.2022р. включно у розмірі 72 475 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день виплати. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою про підтвердження факту передачі грошових коштів за договором позики від 26.03.2021р. та квитанцією про перерахування коштів у розмірі 1 817 400 грн. на картковий рахунок відповідача. Вказував, що на теперішній час відповідач не повернув суму позики у розмірі 79 950 доларів США 00 центів, в зв`язку з чим, його заборгованість перед позивачем за договором позики, виходячи із курсу долара США до української гривні, за курсом НБУ станом на 28.11.2023р., як 36,2173 грн./1долар США, становить у гривневому еквіваленті 2 895 573 грн. 14 коп. Вказував, що відповідач своєчасно не повернув суму позики, а тому зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних від заборгованості, у наступних розмірах: - по сумі позики 7 475 доларів США, яка у гривневому еквіваленті, виходячи із курсу долара США до української гривні, за курсом НБУ станом на 28.11.2023р., як 36,2173 грн./1долар США, становить 270 724 грн. 32 коп., та періоду прострочення з 27.09.2021р. по 28.11.2023р., 3% річних становить 17 645 грн. 29 коп.; - по сумі позики 72 475 доларів США, яка у гривневому еквіваленті, виходячи із курсу долара США до української гривні, за курсом НБУ станом на 28.11.2023р., як 36,2173 грн./1долар США, становить 2 624 848 грн. 82 коп., та періоду прострочення з 27.03.2022р. по 28.11.2023р., 3% річних становить 132 033 грн. 49 коп. Позивач в судові засідання 24.04.2024р. та 28.05.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, з заявами на адресу суду не звертався. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 24.04.2024р. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судові засідання 24.04.2024р. та 28.05.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом: направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке. Так як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позивальник) було укладено договір позики № 20210326/01, відповідно до п.п. 1, 1.2, 1.3, 1.4 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 79 950 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 27,96 грн./1 долар США на момент укладення договору складає 2 235 402 грн. 00 коп. Повернення позики здійснюється в наступні строки та розмірах: до 26.09.2021р. (включно) у розмірі 7 475 доларів США 00 центів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день виплати та до 26.03.2022р. (включно) у розмірі 72 475 доларів США 00 центів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день виплати. Позичальник отримав від позикодавця суму позики під час укладення цього договору, що підтверджується підписами сторін. Позика надається без сплати процентів позичальником. 26.03.2021р. відповідачем було надано позивачеві власноручно підписану розписку про підтвердження факту отримання ним, [PERSON] ( [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий 18.05.2007р. Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області, РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) (позичальник за договором), у позику грошових коштів у сумі 79 950 доларів США 00 центів. В ній же позичальник зазначив, що грошові були отримані шляхом переводу на карту Монобанк в сумі 1 817 400 грн., що в доларовому еквіваленті становить 65 000 доларів США. 14 950 доларів США були передані в готівковій формі. Термін позики - 12 місяців. В ній же позичальник зобов`язався сплатити 7 475 доларів США до 26.09.2021р. та 72 475 долари США - до 26.03.2022р. В матеріалах справи також міститься квитанція № 4С6Т-5К0Х-С831-Е67М від 26.03.2021р., згідно якої позивач перерахував " [PERSON] " кошти в сумі 1 817 400 грн. 00 коп., що відповідає сумі, які відповідач отримав від позивача та які зазначені в розписці від 26.03.2021р. Згідно офіційного курсу валют з сайту Національного банку України, курс долара США до української гривні станом на 28.11.2023р. (дата визначена позивачем для розрахунку заборгованості по договору, за офіційним курсом долара до української гривні) становить 1 долар США/36,2173грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих за договором позики коштів не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, за ним рахується заборгованість, виходячи із офіційного курсу долара США до української гривні станом на 28.11.2023р., як 1долар США/36,2173грн., у розмірі 2 895 573 грн. 14 коп. (сума основного боргу). При цьому прострочена сума основного боргу за період з 27.09.2021р. до 28.11.2023р. становить 270 724 грн. 32 коп. та за період з 27.03.2022р. до 28.11.2023р. у розмірі 2 624 848 грн. 82 коп. За розрахунком позивача сума 3% річних, розрахована ним за формулою "сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С- сума заборгованості, Д- кількість днів прострочення", становить 149 678 грн. 78 коп., а саме: - за період з 27.09.2021р. до 28.11.2023р. - 17 645 грн. 29 коп. (270 724 грн. 32 коп. х 3 х 793 : 365 : 100); - за період з 27.03.2022р. до 28.11.2023р. - 132 033 грн. 49 коп. (2 624 848 грн. 82 коп. х 3 х 612 : 365 : 100); Доказів які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання відповідачем боргових зобов`язань останнім суду не надано. 13.11.2023р. відповідачем рекомендованим поштовим відправленням зі штрих-кодом № 0303515890001 направлена досудова вимога про повернення грошових коштів. 17.11.2023р. між адвокатським об`єднанням "ВЕРІТІ ГРУП" та позивачем (клієнт) укладено договір № 17-11 про надання правничої допомоги, в якому адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу щодо захисту інтересів останнього у судових процесах. 17.11.2023р. між адвокатським об`єднанням "ВЕРІТІ ГРУП" та позивачем (клієнт) укладено додаткову угоду № 1, у якій визначено вид послуг який надається клієнту згідно договору № 17-11 про надання правничої допомоги, та їх вартість. Зокрема до таких входить: комплексне юридичне супроводження судового процесу в суді І інстанції про стягнення заборгованості за договором позики від 26.03.2021р.; аналіз матеріалів справи та формування правової позиції; підготовка та подання до суду позову; контроль розгляду справи; підготовки необхідних процесуальних документів; підготовка та подання відзиву на позов; підготовка та подання відзиву про відшкодування витрат на правову допомогу; участь у судових засіданнях в режимі відео конференції. Загальна вартість послуг 33 930 грн. 00 коп., що сплачуються двома платежами, а саме: 16 965 грн. 00 коп. оплачується клієнтом протягом трьох днів з дня отримання рахунку та 16 965 грн. 00 коп. - оплачується протягом трьох днів з дня відкриття провадження у справі. 17.11.2023р. Адвокатським об`єднанням "Веріті Груп" видано клієнту рахунок-фактуру № 17-11, зміст господарської операції - юридичні послуги згідно додаткової угоди № 1 до договору №17-11 від 17.11.2023р. Сума платежу -16 965 грн. 00 коп. Згідно з квитанцією № С52А-75СК-Н4МН-А5Т2 від 21.11.2023р. платником [PERSON] вчинено платіж на користь отримувача АО "Веріті Груп" у сумі 16 965 грн. 00 коп., призначення платежу - оплата рахунку №17-11 від 17.11.2023р. згідно додаткової угоди № 1 до договору № 17-11. 05.12.2023р. Адвокатським об`єднанням "Веріті Груп" видано клієнту рахунок-фактуру № 06-12, зміст господарської операції - юридичні послуги згідно додаткової угоди № 1 до договору №17-11 від 17.11.2023р. Сума платежу -16 965 грн. 00 коп. Згідно з квитанцією АТ "Універсал Банк" від 06.12.2023р. платником [PERSON] вчинено платіж на користь отримувача АО "Веріті Груп" у сумі 16 965 грн. 00 коп., призначення платежу - оплата рахунку № 06-12 від 05.12.2023р. згідно додаткової угоди № 1 до договору №17-11. Представник позивача [PERSON] брав участь у судових засіданнях у справі в режимі відео конференції, що мали місце 13.03.2024р., 28.03.2024р., 11.04.2024р., 24.04.2024р. та 28.05.2024р. Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. У ч. 2 ст. 640 ЦК України визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого, як і складена позичальником розписка, підтверджують факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, ЗУ "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991р., ЗУ "Про валюту і валютні операції" № 2473-VIII від 01.04.2023р.(далі - № 2473-VIII). Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2019р. в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022р. у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Про стягнення заборгованості у валюті позики та (або) в гривневому еквіваленті за курсом НБУ України на час ухвалення судом рішення, позивач не заявляв. Враховуючи обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості за договором позики №20210326/01 саме у гривні, виходячи із курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ станом на 28.11.2023р. (дата визначена позивачем) як 36,2173 грн./1 долар США, у розмірі 2 895 573 грн. 14 коп., що еквівалентно 79 950 доларів США 00 центів. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних за період з 27.09.2021р. до 28.11.2023р. у розмірі 17 645 грн. 29 коп., та за період з 27.03.2022р. до 28.11.2023р. у розмірі 132 033 грн. 49 коп., то слід зазначити наступне. Так, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За період з 27.09.2021р. до 28.11.2023р. сума 3% річних склала 17 645 грн. 29 коп. (270 724 грн. 32 коп. (прострочена сума боргу яка мала бути повернута до 26.09.2021р.) х 3 х 793 : 365 : 100). За період з 27.03.2022р. до 28.11.2023р. сума 3% річних склала 132 033 грн. 49 коп. (2 624 848 грн. 82 коп. (прострочена сума боргу яка мала бути повернута до 26.03.2022р.) х 3 х 612 : 365 : 100). Всього разом 149 678 грн. 78 коп. З огляду на вищевикладене та з урахуванням позиції викладеної у постанові Верховного Суду у справі 289/875/16-ц від 16.11.2023р., суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 149 678 грн. 78 коп. як 3% річних, підлягає задоволенню. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33 930 грн. 00 коп. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-УІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-УІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-УІ). У постанові від 15.06.2022р. Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved