Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

В листопаді 2023 року в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надішла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про переведення прав та обов`язків покупця за договором, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справи між суддями вищевказаний позов було розподілено до провадження судді Бойка О.М. 22 листопада 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом та ухвалою суду від 30 листопада 2023 року було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 грудня 2023 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Кузякова Олександра Володимировича про вжиття заходів забезпечення позову та було заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб?єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133; заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб?єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В позовних вимогах просить суд: -Перевести на [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) права та обов?язки покупця за договором купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, від 06 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошено Ю.В., та зареєстровано за №4656 укладений між [PERSON] та [PERSON] . -Перевести на [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) права та обов?язки покупця за договором купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] , від 06 жовтня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстровано за №4654 укладений між [PERSON] та [PERSON] . -Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) садовий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, який був придбаний під час шлюбу та здійснити його поділ по 1/2 частці. -Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) земельну ділянку площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана під час шлюбу та здійснити її поділ по 1/2 частці. -Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133. -Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133. -Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0500 га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що був зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 26 жовтня 2012 року. В даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народженням другої дитини, з метою покращення своїх житлових умов, для забезпечення достатнього простору для сім?ї, подружжям було прийнято рішення про пошук та придбання житлового будинку та великої земельної ділянки для проживання своєї сім?ї. За відповідними характеристиками та побажаннями, було знайдено будинок [ADDRESS] , садівниче товариство «Колос», який розташовувався на невеликій земельній ділянці, проте поряд також продавались вільні від забудови земельні ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] , придбавши які, їх можна об?єднати в один великий двір. Тобто, подружжям було знайдено варіант, який відповідав потребам та побажанням позивача та його сім?ї. Так, було вирішено придбати будинок [ADDRESS] та сусідні земельні ділянки № [NUMBER] та №195. Позивач домовився з продавцями будинку та земельних ділянок про всі умови купівлі-продажу. З продавцем будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним, було погоджено ціну, строки укладення договорів та інше. Продавці земельних ділянок № [NUMBER] , [ADDRESS] почали готувати документи для можливості укладення та посвідчення договорів купівлі-продажу. Так, на підтвердження своїх намірів про придбання житлового будинку для сім?ї Позивача, Відповідачем 2 (дружиною Позивача) було сплачено Відповідачу 3 (продавцю будинку) аванс у розмірі 5000,00 доларів США, які отримані ним в повному обсязі. Суму що залишилась до сплати, Позивачем було сплачено Відповідачу в повному обсязі до моменту укладення договору, та з продавцем було погоджено дату укладення договорів. У призначений день укладення договору, Позивач не зміг самостійно з?явитись до нотаріуса через робочі справи, та до нотаріуса поїхала Відповідач 2 (дружина Позивача) самостійно для укладення договорів купівлі-продажу. Проте, у приватного нотаріуса було укладено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, за якими Покупцем виступила не дружина Позивача. [PERSON] самостійно прийняла рішення що Покупцем у договорі буде виступати її мати [PERSON] 06 жовтня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошено Ю.В., та зареєстровано за №4656. 06 жовтня 2017 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстровано за №4654. З моменту придбання житлового будинку Позивач із дружиною та дітьми переїхали до приданого будинку для проживання та розпочали його облаштування, планування двору, ремонтні роботи, встановлення сонячних панелей тощо. [PERSON] проживала як до моменту придбання будинку, так і після у м. Нікополі, за місцем своєї реєстрації. Позивач з дружиною дозволили [PERSON] та її чоловікові [PERSON] приїхати у будинок коли почалась війна росії проти України через те, що місто Нікополь перебуває під постійним обстрілом. Отже, позивач стверджує, що фактичним покупцем земельної ділянки та садового будинку [ADDRESS] - було подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке придбало будинок та земельну ділянку виключно у цілях сім?ї. Придбане майно фактично є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач не визнає право власності Позивача. Позивач вважає доказами того, що реальним покупцем за договорами виступав [PERSON] , та майно придбавалось для сім?ї, є наступні факти: -оригінали документів, договорів купівлі-продажу, та інші, що стосуються садового будинку та земельної ділянки, знаходяться у виключно у Позивача. -до моменту юридичного укладення договорів купівлі-продажу, проте після фактичної оплати придбаного будинку та земельної ділянки, Позивач із сім?єю мали бажання вселитись у придбаний будинок, що за погодженням із Продавцем і було зроблено. Для того, аби Позивач та його сім?я могли вселитись у будинок та не хвилювались з приводу відмови в майбутньому продавця від укладення договорів, 22 вересня 2017 року Продавцем будинку та земельної ділянки було видано довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. Довіреність було видано Позивачу [PERSON] з правом представлення інтересів власника та правом повного розпорядження садовим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою під ним. Даний факт свідчить що фактично, саме Позивач був покупцем будинку та земельної ділянки, оскільки видавати довіреність на розпорядження своєю власністю сторонній особі, є досить дивним. -з доданих до позову фотографій спірного об?єкту вбачається, що будинок та земельна ділянка № [NUMBER] з однієї сторони межує з ділянкою № [NUMBER] , та з іншої сторони ділянкою №195 відповідно. Так, 22 листопада 2017 року, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0142, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В, відповідно якого Позивач [PERSON] є покупцем зазначеної земельної ділянки. 20 листопада 2017 року було погоджено умови купівлі-продажу та 18 квітня 2018 року було укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0502 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0196, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сущенко О.В., відповідно якого Позивач [PERSON] є покупцем зазначеної земельної ділянки. Тобто, з метою створення великого двору житлового будинку, який би дозволив розміщення автомобілів Позивача та його дружини, облаштування допоміжних споруд, створення дитячого майданчику для розвитку дітей та облаштування зеленої зони, Позивачем було придбано три земельні ділянки для їх об?єднання в майбутньому в одну цілу. Позивач звертає увагу, що придбання всіх об?єктів відбулось в межах одного місця, що свідчить про те, що метою придбання всіх ділянок було саме створення Позивачем єдиного двору для приданого ним будинку. Земельні ділянки № [NUMBER] та №195 не межують між собою, а межують саме з №194, а тому позивач вважає, що не будучи власником ділянки по середині № [NUMBER] , не доцільно придбавати земельні ділянки, що не межують між собою, оскільки їх неможливо об?єднати в одну. Оскільки фактично покупцем будинку [ADDRESS] та ділянки під ним виступав саме Позивач, то ним і було придбано суміжні ділянки для цілей своєї сім?ї. З моменту придбання будинку за земельних ділянок, Позивачем було проведено ряд ремонтних та будівельних робіт, щодо облаштування двору. Так, Позивачем було об?єднано земельні ділянки № [NUMBER] та №193 в одну. Облаштовано дитячу зону - збудовано дитячий майданчик. Зроблено планування двору, відокремлено зелену зону у вигляді газону, облаштовано автоматичний полив газону, збудовано навіс для автомобілів та укладено бруківкою доріжки, місце для автомобілів та проведено інші роботи з ландшафтного дизайну. Всі ці роботи по об?єднанню та облаштовуванню було проведено за рахунок Позивача. Результатом таких дій, є створення фактично одного двору, однієї земельної ділянки, яка юридично складається зі №193 та №194, проте вбачається, що роботи проводились як на ділянці 193 так і ділянці 194. За ствердженнями позивача дане об?єднання ділянок стало можливе лише у зв?язку з тим, що реальним покупцем земельної ділянки та будинку [ADDRESS] - є саме сім?я Позивача. -Враховуючи те, що земельні ділянки та будинок юридично відносяться до садового товариства «Колос», то всі власники будинків, земельних ділянок на території даного товариства зобов?язані сплачувати щорічні членські внески. Так, саме Позивач сплачував всі роки членські внески за всі свої земельні ділянки № [NUMBER] , №195, та №194, про що надаються відповідні докази. -Враховуючи те, що будинок та земельні ділянки сім?єю Позивача було придбано для власного зручного та комфортного проживання, з метою автономії будинку, Позивачем було обладнано будинок системою сонячних панелей, для вироблення електричної енергії, її споживання та навіть продажу за програмою «Зелений тариф». Так, Позивачем [PERSON] було укладено договір з ПАТ «Дніпрополімермаш», щодо будівництва мережевої сонячної фотоелектричної станції потужністю 18,56 кВт та надання послуг з супроводження оформлення зеленого тарифу та узгодження потужності за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору, Позивачем загалом було сплачено за виготовлення та встановлення сонячних панелей 16\~150,00 доларів США. Позивач зауважує, що придбання такого вартісного обладнання та його дарування третім особам для можливості користування та збагачення за його рахунок - очевидно не відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджує саме позицію Позивача, що саме він цей будинок придбав, та є фактичним власником. Враховуючи, що юридично будинок оформлено було на Відповідача 1 [PERSON] , то після встановлення сонячної станції, було укладено договір з енергопостачальною організацією щодо приєднання станції до загальної мережі та самої програми «Зелений тариф». Так підписантом у договорі було зазначено [PERSON] . Проте, усі рахунки за підключення, налаштування, офіційні платежі та інше було сплачено саме Позивачем чи належним йому товариством, що свідчить про справжність намірів та дій певної особи яка є власником майна. Окрім того, усі документи, договори, квитанції про оплату, гарантійні талони та все що стосується сонячної електро станції перебуває саме у Позивача. З моменту придбання будинку, окрім робіт по облаштуванню двору, також проводились роботи і в самому будинку. Для належного проживання в будинку Позивачем за договором поставки меблів, було придбано меблі для дитячої спальні. Все викладене вище, на думку позивача, є підтвердженням того, що реальним покупцем за договорами купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки №194 від 06 жовтня 2017 року, - є саме [PERSON] . Зазначення покупцем [PERSON] у договорах, сталось через дії [PERSON] , яка була присутня при укладенні договорів та виставила Покупцем будинку та земельної ділянки свою матір, чим було порушено права Позивача та стало підставою для звернення до суду із відповідною позовною заявою. Відповідачка [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить залишити їх без задоволення. Обґрунтовує свою позицію тим, що весною 2017 року мати Відповідача-2, [PERSON] , та батько Відповідача-2, [PERSON] , вирішили здійснити переїзд на постійне місце проживання з м. Нікополь до м. Дніпро з метою надання допомоги по догляду за онуками та більш частішому спілкуванню з доньками та онуками, оскільки Відповідач-2 з дітьми та її рідна сестра з чоловіком проживають у м. Дніпро. Оскільки ані мати Відповідача-2, ані батько Відповідача-2, не мали ріелторів серед своїх знайомих у м. Дніпро, вони попросили допомогти їм у пошуку житлового будинку та земельної ділянки для їх подальшого придбання та переїзду. В літку 2017 року Відповідач-2 знайшла житловий будинок та земельну ділянку для придбання. У зв`язку з цим батько Відповідача-2 [PERSON] , оглянув житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташовано будинок, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133. Оскільки стан вищезазначеного будинку та земельної ділянки, був задовільний, батьки Відповідача-2 вирішили придбати це нерухоме майно. В серпні 2017 року Відповідач-2 повідомила своїх батьків що за наявності згоди на придбання вищезазначеного будинку необхідно сплатити аванс. Оскільки остаточна вартість продажу будинку та земельної ділянки влаштовувала батьків Відповідача, батько Відповідача-2 передав грошові кошти для сплату авансу [PERSON] . 21.08.2017 року [PERSON] отримав від Відповідача-2 грошові кошти у вигляді авансу за житловий будинок та земельну ділянку у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч доларів) США, про що складена розписка. Оскільки для підготовки документів необхідних для продажу будинку та земельної ділянки потребувався певний час було досягнуто домовленості оформити договір купівлі-продажу будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки орієнтовно у жовтні 2017 року. Оскільки батько Відповідача-2 вирішив, що стороною по договору купівлі-продажу як покупець буде [PERSON] , то 06.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу садового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки. До підписання договору купівлі-продажу садового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] отримав грошові кошти в повному обсязі. Отримання грошових коштів в повному обсязі та відсутність претензій з боку [PERSON] знайшло своє відображення в п.2.1 договору купівлі-продажу садового будинку та в п.2.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідачка стверджує, що оскільки для купівлі будинку та земельної ділянки використовувались грошові кошти, які належать батькам Відповідача-2 та рішення батька Відповідача-2 про реєстрацію права власності за матір`ю Відповідача-2, для укладання договорів з боку [PERSON] надана згода на укладання договору купівлі-продажу садового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідачка посилається на п.5.5 договору купівлі-продажу садового будинку, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору ним було роз`яснено, а також, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимого чи удаваного договору, продаж здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного. Відповідно до п.5.6 договору купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору ним було роз`яснено, а також що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру мнимого чи удаваного договору, продаж здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як морального так і фізичного. Оскільки укладені між [PERSON] та [PERSON] договори купівлі-продажу садового будинку від 06.10.2017 року та купівлі-продажу земельної ділянки від 06.10.2017 року відповідають вимогам законодавства, додержання яких є необхідним для чинності правочину, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., як суб`єктом державної реєстрації було зареєстровано права власності на садовий будинок, що знаходиться за адресою, [ADDRESS] та земельну ділянку на якій розташовано будинок, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133. Відповідачка зазначає, що право власності є непорушним. Таким чином факт проживання [PERSON] у м. Нікополі, а проживання Позивача разом з Відповідачем-2 та онуками в належному [PERSON] будинку жодним чином не впливають на право власності на садовий будинок та земельну ділянку. Отже, на думку відповідачки, посилання позивача на наявність підстав для переведення нього прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу садового будинку та купівлі-продажу земельної ділянки є такими що не відповідають обставинам справи та є необґрунтованими. Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею, 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, та здійснити його поділ по 1/2 частці та визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133 та поділу майна відповідачка зазначає наступне. Оскільки ані Відповідач-2, ані Позивач не є власниками садового будинку та земельної ділянки, отже й визнання спільною сумісною власністю подружжя майно, яке не набуто під час шлюбу є протиправним. Позивач не погодившись із ствердженнями відповідачки у відзиві на позовну заяву надав до суду відповідь на відзив в якому зазначив наступне. Вважає, що доводи, що викладенні у відзиві на позовну заяву, не підтвердженні жодними доказами, та є спотворенням фактичних обставин справи. Ствердження про те, що весною 2017 року сім`я [PERSON] вирішила здійснити переїзд з м. Нікополь до м. Дніпро, з метою надання допомоги по догляду за онуками та спілкуванню з доньками, оскільки вони проживали у м. Дніпро, сторона не зазначає, чому з моменту придбання будинку, до нього вселилась сім`я позивача та проживала там. Сім`я Кучеренків вселилась до будинку лише в 2022 році за запрошенням Позивача, оскільки з початком війни м. Нікополь постійно обстрілюється, через наближеність до лінії фронту. На думку позивача, позиція викладена у відзиві також спростовується тим, що 22 вересня 2017 року Продавцем будинку та земельної ділянки було видано довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. Довіреність було видано Позивачу [PERSON] з правом представлення інтересів власника та правом повного розпорядження садовим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою під ним. Окрім того, відзивом не спростовується той факт, що суміжні із спірною земельні ділянки було придбано Позивачем та за рахунок яких сформовано єдиний двір для будинку та двору. За ствердженнями позивача є очевидним, що не будучи власником придбаного будинку, придбавати суміжні ділянки для обслуговування цього будинку, вкладати свої кошти в його облаштування є дивним, та свідчить лише про те, що саме Позивач є реальним та фактичним покупцем будинку та земельної ділянки. Позивач зазначає, - що з відзиву у справі вбачається, що відповідачами не спростовано жодного конкретного факту що викладені в позовній заяві, та не спростовано жодного доказу наданих на підтвердження цих фактів. Що стосується вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя Сулими, то позивач вказує, що, оскільки, справжнім покупцем дому є [PERSON] , то й спірне майно має ознаки спільного майна подружжя та підлягає поділу. Відповідачка [PERSON] надала до суду додаткові письмові пояснення в яких про позовних вимог заперечувала, обґрунтовуючи тими самими обставинами, що й відповідачка [PERSON] у своєму відзиві. Проте, додатково зазначила, що наявність довіреності на ім`я [PERSON] від [PERSON] жодним чином не підтверджує право власності позивача на будинок. В судовому засіданні були викликанні та допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що не знає громадянина [PERSON] .. Свідок [PERSON] є головою Садівничого товариства «Колос» та на питання «Чи бачив він колись тещу позивача [PERSON] [PERSON] .?» надав відповідь, що ніколи її не бачив. Зазначив, що з [PERSON] вирішував усі питання щодо членських внесків та з питань земельних меж ділянок 193,194 та 195. Підтвердив, що [PERSON] є членом кооперативу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що позивач все будував за власні кошти, а [PERSON] ніколи не зустрічав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що [PERSON] бачив лише один раз. Встановлював сонячні панелі на будинку та розрахунки отримував від позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Кузяков О.В. підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх. Представник відповідача [PERSON] адвокат Галкін М.Г. заперечував позов та просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Біжко Ю.О. заперечувала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що був зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 26 жовтня 2012 року. В даному шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З народженням другої дитини, з метою покращення своїх житлових умов, для забезпечення достатнього простору для сім?ї, подружжям було прийнято рішення про пошук та придбання житлового будинку та великої земельної ділянки для проживання своєї сім?ї. За відповідними характеристиками та побажаннями, було знайдено будинок [ADDRESS] , садівниче товариство «Колос», який розташовувався на невеликій земельній ділянці, проте поряд також продавались вільні від забудови земельні ділянки № [NUMBER] та № [NUMBER] , придбавши які, їх можна об?єднати в один великий двір. Тобто, подружжям було знайдено варіант, який відповідав потребам та побажанням позивача та його сім?ї. Так, було вирішено придбати будинок [ADDRESS] та сусідні земельні ділянки № [NUMBER] та №195. Позивач домовився з продавцями будинку та земельних ділянок про всі умови купівлі-продажу. З продавцем будинку [ADDRESS] та земельної ділянки під ним, було погоджено ціну, строки укладення договорів та інше. Продавці земельних ділянок № [NUMBER] , [ADDRESS] почали готувати документи для можливості укладення та посвідчення договорів купівлі-продажу. Так, на підтвердження своїх намірів про придбання житлового будинку для сім?ї Позивача, Відповідачем 2 (дружиною Позивача) було сплачено Відповідачу 3 (продавцю будинку) аванс у розмірі 5000,00 доларів США, які отримані ним в повному обсязі. Суму що залишилась до сплати, Позивачем було сплачено Відповідачу в повному обсязі до моменту укладення договору, та з продавцем було погоджено дату укладення договорів. У призначений день укладення договору, Позивач не зміг самостійно з?явитись до нотаріуса через робочі справи, та до нотаріуса поїхала Відповідач 2 (дружина Позивача) самостійно для укладення договорів купівлі-продажу. Проте, у приватного нотаріуса було укладено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, за якими Покупцем виступила не дружина Позивача. [PERSON] самостійно прийняла рішення що Покупцем у договорі буде виступати її мати [PERSON] 06 жовтня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м., житловою 39,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошено Ю.В., та зареєстровано за №4656. 06 жовтня 2017 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0133, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. та зареєстровано за №4654. З моменту придбання житлового будинку Позивач із дружиною та дітьми переїхали до приданого будинку для проживання та розпочали його облаштування, планування двору, ремонтні роботи, встановлення сонячних панелей тощо. [PERSON] проживала як до моменту придбання будинку, так і після у м. Нікополі, за місцем своєї реєстрації. Позивач з дружиною дозволили [PERSON] та її чоловікові [PERSON] приїхати у будинок коли почалась війна росії проти України через те, що місто Нікополь перебуває під постійним артилерійським обстрілом. Отже, фактичним покупцем земельної ділянки та садового будинку [ADDRESS] - було подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке придбало будинок та земельну ділянку виключно у цілях сім?ї. Придбане майно фактично є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач не визнає право власності Позивача. Доказами того, що реальним покупцем за договорами виступав [PERSON] , та майно придбавалось для сім?ї, є наступні факти: -оригінали документів, договорів купівлі-продажу, та інші, що стосуються садового будинку та земельної ділянки, знаходяться у виключно у Позивача. -до моменту юридичного укладення договорів купівлі-продажу, проте після фактичної оплати придбаного будинку та земельної ділянки, Позивач із сім?єю мали бажання вселитись у придбаний будинок, що за погодженням із Продавцем і було зроблено. Для того, аби Позивач та його сім?я могли вселитись у будинок та не хвилювались з приводу відмови в майбутньому продавця від укладення договорів, 22 вересня 2017 року Продавцем будинку та земельної ділянки було видано довіреність, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. Довіреність було видано Позивачу [PERSON] з правом представлення інтересів власника та правом повного розпорядження садовим будинком [ADDRESS] та земельною ділянкою під ним. Даний факт свідчить що фактично, саме Позивач був покупцем будинку та земельної ділянки, оскільки видавати довіреність на розпорядження своєю власністю сторонній особі, є досить дивним. -з доданих до позову фотографій спірного об?єкту вбачається, що будинок та земельна ділянка № [NUMBER] з однієї сторони межує з ділянкою № [NUMBER] , та з іншої сторони ділянкою №195 відповідно. Також ділянки 193,194 та 195 утворюють один двір. Так, 22 листопада 2017 року, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0500 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0142, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В, відповідно якого Позивач [PERSON] є покупцем зазначеної земельної ділянки. 20 листопада 2017 року було погоджено умови купівлі-продажу та 18 квітня 2018 року було укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки № [NUMBER] , площею 0,0502 Га, кадастровий номер 1221455800:01:088:0196, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сущенко О.В., відповідно якого Позивач [PERSON] є покупцем зазначеної земельної ділянки. Тобто, з метою створення великого двору житлового будинку, який би дозволив розміщення автомобілів Позивача та його дружини, облаштування допоміжних споруд, створення дитячого майданчику для розвитку дітей та облаштування зеленої зони, Позивачем було придбано три земельні ділянки для їх об?єднання в майбутньому в одну цілу. Придбання всіх об?єктів відбулось в межах одного місця, що свідчить про те, що метою придбання всіх ділянок було саме створення Позивачем єдиного двору для приданого ним будинку. Земельні ділянки № [NUMBER] та №195 не межують між собою, а межують саме з №194, а тому не будучи власником ділянки по середині № [NUMBER] , не доцільно придбавати земельні ділянки, що не межують між собою, оскільки їх неможливо об?єднати в одну. Оскільки фактично покупцем будинку [ADDRESS] та ділянки під ним виступав саме Позивач, то ним і було придбано суміжні ділянки для цілей своєї сім?ї. З моменту придбання будинку за земельних ділянок, Позивачем було проведено ряд ремонтних та будівельних робіт, щодо облаштування двору. Так, Позивачем було об?єднано земельні ділянки № [NUMBER] та №193 в одну. Облаштовано дитячу зону - збудовано дитячий майданчик. Зроблено планування двору, відокремлено зелену зону у вигляді газону, облаштовано автоматичний полив газону, збудовано навіс для автомобілів та укладено бруківкою доріжки, місце для автомобілів та проведено інші роботи з ландшафтного дизайну. Всі ці роботи по об?єднанню та облаштовуванню було проведено за рахунок Позивача. Результатом таких дій, є створення фактично одного двору, однієї земельної ділянки, яка юридично складається зі №193 та №194, проте вбачається, що роботи проводились як на ділянці 193 так і ділянці 194. Дане об?єднання ділянок стало можливе лише у зв?язку з тим, що реальним покупцем земельної ділянки та будинку [ADDRESS] - є саме сім?я Позивача. Враховуючи те, що земельні ділянки та будинок юридично відносяться до садового товариства «Колос», то всі власники будинків, земельних ділянок на території даного товариства зобов?язані сплачувати щорічні членські внески. Так, судом встановлено, що саме Позивач сплачував всі роки членські внески за всі свої земельні ділянки № [NUMBER] , №195, та №194, про що свідчать відповідні докази наявні в матеріалах справи. Враховуючи те, що будинок та земельні ділянки сім?єю Позивача було придбано для власного зручного та комфортного проживання, з метою автономії будинку, Позивачем було обладнано будинок системою сонячних панелей, для вироблення електричної енергії, її споживання та навіть продажу за програмою «Зелений тариф». Так, Позивачем [PERSON] було укладено договір з ПАТ «Дніпрополімермаш», щодо будівництва мережевої сонячної фотоелектричної станції потужністю 18,56 кВт та надання послуг з супроводження оформлення зеленого тарифу та узгодження потужності за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов договору, Позивачем загалом було сплачено за виготовлення та встановлення сонячних панелей 16\~150,00 доларів США. Придбання такого вартісного обладнання та його дарування третім особам для можливості користування та збагачення за його рахунок - очевидно не відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджує саме позицію Позивача, що саме він цей будинок придбав, та є фактичним власником. Враховуючи, що юридично будинок оформлено було на Відповідача 1 [PERSON] , то після встановлення сонячної станції, було укладено договір з енергопостачальною організацією щодо приєднання станції до загальної мережі та самої програми «Зелений тариф». Так підписантом у договорі було зазначено [PERSON] . Проте, усі рахунки за підключення, налаштування, офіційні платежі та інше було сплачено саме Позивачем чи належним йому товариством, що свідчить про справжність намірів та дій певної особи яка є власником майна. Окрім того, усі документи, договори, квитанції про оплату, гарантійні талони та все що стосується сонячної станції перебуває саме у Позивача. З моменту придбання будинку, окрім робіт по облаштуванню двору, також проводились роботи і в самому будинку. Для належного проживання в будинку Позивачем за договором поставки меблів, було придбано меблі для дитячої спальні. Також треба зазначити, що будинок площею 125 м.кв., що є новобудовою. Позивач, який є фізичною особою-підприємцем, має фінансові можливості на відбудову зазначеного домоволодіння, аніж відповідачка [PERSON] , яка є пенсіонеркою, а також дружина позивача також не працювала, самостійних доходів не мала. Доказів наявності доходів відповідача, суду не було надано. В той же час, судом встановлено, що впродовж всього 2017 року позивачем було знято зі свого карткового рахунку ФОП 1 143\~940,00 грн., що підтверджується банківською випискою. Частина коштів у подружжя [PERSON] було готівкою у заощадженнях. Частину коштів довелось позичати у друзів. Після придбання будинку, та переїзду до нього, з метою повернення боргів за придбане майно, позивачем було продано квартиру [ADDRESS] . Квартиру було продано за 31\~000,00 доларів США, які, як зазначає позивач пішли повністю на повернення боргів. Все викладене вище, є підтвердженням того, що реальним покупцем за договорами купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки №194 від 06 жовтня 2017 року, - є саме [PERSON] . Зазначення покупцем [PERSON] у договорах, сталось через дії [PERSON] , яка була присутня при укладенні договорів та виставила Покупцем будинку та земельної ділянки свою матір, чим було порушено права Позивача та стало підставою для звернення до суду із відповідною позовною заявою. Щодо тверджень відповідачки [PERSON] , що 21.08.2017 року [PERSON] отримав від відповідача [PERSON] грошові кошти у вигляді авансу за житловий будинок та земельну ділянку у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч доларів) США, про що складена розписка, слід зазначити наступне. До суду не було надано жодного підтвердження, що кошти, які були наданні були саме особисто [PERSON] . Ці кошти вона отримала від свого чоловіка, оскільки на той час не працювала. Ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя, що також не було спростовано відповідачами по справі. Відповідно до ч. 1, ст. 81 ЦПК України, - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». ... Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Як наведено вище та підтверджується відповідними доказами, - Позивач мав кошти на придбання об?єкта на відміну від Відповідача 1. Придбав три земельні ділянки підряд для створення єдиного домоволодіння. Реалізував право власника на вселення та проживання, шляхом вселення у будинок своєї сім?ї. Облаштував земельні ділянки в один двір. Зробив оздоблювальні роботи двору та домоволодіння. Позивач має всі документи в оригіналах, усі рахунки на оплату, та квитанції про їх оплату. З моменту придбання будинку та земельних ділянок, саме сім?я Позивача вселилась у будинок та проживала весь час. Відповідач 1 в свою чергу вселилась у будинок лише у 2022 році через війну та виключно за запрошення Позивача, оскільки місто Нікополь, де фактично мешкає Відповідач 1 з чоловіком, перебуває під постійними обстрілами. Враховуючи викладене вище, з урахуванням сукупністю доказів сторони Позивача, за принципом балансу вірогідностей є всі підстави стверджувати, що саме позиція Позивача є правдивою, та саме він виступав фактичним покупцем садового будинку та земельної ділянки під ним. Статтею 15 ЦК України встановлено, - Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, ст. 16 того ж ЦК України, - Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК у країни визначено способи захисту порушеного права, серед яких визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов?язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Останнім абзацом частини 2, ст. 16 ЦК України визначено, - Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, будь-яке порушено право заявника повинно бути захищено. Спосіб захисту такого права має відповідати всім обставинам справи у сукупності з поданими заявником доказами. Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов?язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов?язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов?язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов?язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Як встановлено вище, саме Позивачем було погоджено з продавцем усі істотні умови договорів купівлі-пролажу садового будинку та земельної ділянки під ним. Саме Позивачем було повністю сплачено продавцю обумовлену сторонами вартість покупки. Отже саме Позивач і є фактичним покупцем будинку та земельної ділянки. З аналізу чинного цивільного законодавства з урахуванням фактичних обставин справи, та реального порушення прав Позивача як фактичного покупця будинку та земельної ділянки, є очевидним, що такі права мають бути захищені та відновлені. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року. залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2 статті 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов?язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно 13 законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. На противагу цьому слід зазначити, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Є очевидним, що за Договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, вони укладались в інтересах сім?ї. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім?ї, створює обов?язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім?ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об?єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім?ї, а не власні, не пов?язані із сім?єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім?ї, то цивільні права та обов?язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Отже, з викладеного вище вбачається, що оскільки будинок та земельну ділянку Позивачем було придбано для сім?ї та в інтересах сім?ї, та під час перебування у шлюбі з [PERSON] , вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.ч 1 та 2, ст. 372 ЦК України, - Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За приписами ч.1 ст.69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частики майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У сторін не було шлюбного договору і ніякий інший порядок поділу майна не визначався. Про право спільної власності на майно також вказано і в Цивільному кодексі України, зокрема, згідно з вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Натомість відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16; від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16; від 07.12.2016 року у справі №6-1568цс16). Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанови ВС від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №264/2232/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17). Співвідношення положень п.3 ч.1 ст.57 та ст.60 СК дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Будь-яких доказів того, що кошти на придбання майна були особистими коштами сторін по справі, суду не надано. За таких обставин, суд доходить висновку, що спірне нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved