Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~3%\~річних та\~інфляційних втрат.\~В позовній\~заяві позивач\~зазначає,\~що ним\~було надано\~ [PERSON] ,\~позику -\~грошові кошти\~в розмірі\~ 5\~000\~(п`ять\~тисяч)\~доларів США,\~що станом\~на час\~надання позики\~за офіційним\~курсом НБУ\~України становило\~130000\~гривень (сто\~тридцять тисяч\~гривень)\~00\~копійок.\~Кошти були\~отримані відповідачем\~для здійснення\~підприємницької діяльності\~та задоволення\~власних потреб.\~Рішенням Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~від 16\~червня 2021\~року в\~справі №\~367/8007/20,\~провадження №2/367/3269/2021\~стягнуто з\~відповідача на\~його користь\~грошові кошти\~в розмірі\~130000,00грн.\~як повернення\~грошової позики.\~Відповідно до\~рішення суду\~було видано\~виконавчий лист\~та направлено\~до примусового\~виконання,\~приватним виконавцем\~було винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження,\~накладення арешту\~на майно\~боржника та\~оголошення заборони\~відчуження майна,\~здійснювались і\~інші виконавчі\~заходи щодо\~стягнення коштів,\~проте рішення\~суду залишається\~станом на\~час подання\~позову невиконаним.\~Таким чином,\~загальна сума\~заборгованості в\~зв`язку з\~невиконанням відповідачем\~рішення суду\~становить 130000,00грн.\~В добровільному\~порядку відповідач\~відмовляється від\~виконання судового\~рішення. Отже, оскільки його звернення до відповідача про повернення йому суми коштів виявились безрезультатними, так само як і виконавчі дії на виконання рішення суду, відповідачем не сплачено як і суму основного боргу, так і процентів за користування коштами, чи спричинено йому втрати від інфляції. Позивач вимушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 56 488 грн.98 коп., з яких 9713,00 грн. - 3% річних за період 16.06.2021 по 12.12.2023 , 46\~775,98 грн. - інфляційних втрат за період з липня 2021 року по листопад 2023 року та судові витрати віднести за рахунок відповідача. В судове засідання позивач не з`явився надав суду заяву в якій позов підтримує, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2021 року, задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] грошові кошти в розмірі 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень) як повернення грошової позики. В іншій частині задоволення позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] судовий збір в сумі 1 300,00 (одна тисяча триста гривень). Згідно копії виконавчого листа по справі № 367/8007/20 вбачається, що 05.08.2021 року Ірпінським міським судом Київської області видано виконавчий лист по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц, провадження N 14-16цс18. Згідно правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц - 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Позивачем у позові визначено час прострочення отримання сум передбачених статтею 625 ЦК України з 16.06.2021 року (дата винесення судом рішення щодо стягнення суми позики) по 12.12.2023 року (час подання позову до суду) з огляду на невиконання відповідачем рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2021 року, яким з відповідача було стягнуто грошові кошти в розмірі 130\~000,00 грн. як повернення грошової позики. Відповідно до ч. 1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За приписами ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд самостійно твердження позивача про не виконання відповідачем рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 червня 2021 року без підтвердження належними доказами не сприймає, оскільки до суду відповідно до статті 81 ЦПК України їх позивачем подано не було, що позбавляє суд можливості встановленню факту не виконання відповідачем грошового зобов`язання, наслідками якого є стягнення з останнього встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, на чому у позові наполягає позивач. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають з підстав їх недоведеності. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що в позові відмовлено, то сплачені позивачем суми судового збору та судових витрат не підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 509, 526, 611, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed