Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Яременко І.О. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] в с. Жирова Жидачівського району Львівської області, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 23.05.1997, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 21.05.1997 №313 та зареєстрованого на ім`я « [PERSON] »; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] від 23.05.1997; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] від 23.05 1997. Обґрунтування позовних вимог. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [INFO] померла бабуся позивача по батьковій лінії [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] від 23.05.1997. Згідно довідки Ходорівської міської ради №94 від 11.03.2024, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Від [PERSON] у Жирівській сільській раді посвідчено заповіт від 15.01.1999 за реєстровим № 2 в користь [PERSON] та [PERSON] . До дня смерті та на день смерті [PERSON] разом із нею проживали і були зареєстровані: син [PERSON] , який помер [INFO] , невістка [PERSON] , 1946 року народження та онук [PERSON] ,1978 року народження, які і надалі продовжують проживати у даному житловому будинку. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Відповідно до заповіту від 15.01.1999, [PERSON] заповіла новий житловий будинок в [ADDRESS] , [PERSON] , а старий будинок за цією ж адресою - [PERSON] .. Оскільки заповітом [PERSON] від 15.01.1999 не охоплено все спадкове майно, то таке майно спадкувалося за законом. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] були її син та відповідно дядько позивача [PERSON] , а також сам позивач, оскільки його батько та відповідно син покійної [PERSON] помер швидше, а саме [INFO] . Після смерті [PERSON] позивач, його матір [PERSON] та його дядько [PERSON] фактично прийняли спадщину, бо вступили в управління та володіння спадковим майном. Позивач, його матір та дядько похоронили [PERSON] , продовжували проживати у спадковому будинку та користуватися присадибною ділянкою, а також володіли документами на земельну частку (пай), належну спадкодавцю. [PERSON] прийняла частину спадщини, що передбачена їй за заповітом, а саме новий житловий будинок в [ADDRESS] . [PERSON] прийняв частину спадщини, що передбачена йому за заповітом, а саме старий житловий будинок в [ADDRESS] . Окрім того, він фактично успадкував за законом право на частину земельної частки (паю), належної [PERSON] , але юридично не оформив. Право на іншу частину земельної частки (паю) [PERSON] , фактично успадкував позивач, однак юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер дядько позивача по батьковій лінії [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія [NUMBER] від 23.05.1997, що він фактично успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , однак юридично не оформив. [PERSON] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Від імені [PERSON] у Жирівській сільській раді заповіту не посвідчувалось. До дня смерті та на день смерті [PERSON] разом із ним проживали і були зареєстровані братова [PERSON] та племінник [PERSON] , які і надалі продовжують проживати у даному житловому будинку. [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого дядька [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті. Оскільки [PERSON] заповіту не залишав то спадкування відбулося за законом. [PERSON] на момент своєї смерті власної сім?ї не мав, а тому найближчим до нього родичом був його племінник - позивач по справі [PERSON] , який прийняв спадкове майно, оскільки постійно проживав із дядьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв. Юридично спадщину позивач не оформив. Згодом позивач вирішив юридично оформити спадщину після смерті бабусі та дядька, але оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачено (у позивача наявна тільки ксерокопія цього документу). Представник позивача адвокат Яременко І.О. звернувся із адвокатським запитом у відділ №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, де отримав довідку, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Жирівській сільській раді зареєстрований сертифікат серії [NUMBER] від 23.05.1997 на прізвище [PERSON] Реєстраційний номер 65. Площа земельної ділянки - 2,09 умовних кадастрових гектари. Підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації № 313 від 21.05.1997. 29.03.2024 позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті своєї бабусі [PERSON] та дядька [PERSON] , однак нотаріус відмовив через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Жирівської сільської ради, що належала померлим і є спадковим майном. Окрім того, позивачем виявлено розбіжності у написанні прізвища власника земельної частки (паю), а саме у свідоцтві про смерть прізвище бабусі записано - « [PERSON] », а у довідці відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.09.2023, а також у ксерокопії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 23.05.1997, прізвище зазначено - « [PERSON] », тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату на право на земельну частку (пай). За таких обставин позивач вимушений звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай), позивачу потрібно для того, щоб отримати змогу належним чином оформити спадщину після смерті бабусі та дядька. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 08.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 29.04.2024 /а.с.28-29/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.04.2024 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.05.2024 /а.с.50-51/. Розгляд справи по суті відбувся 23.05.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Яременко І.О. подав заяву згідно якої просить розглядати справу без їхньої участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача територіальної громади села Жирова, в особі Ходорівської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надіслав відзив, в якому просить розглядати дану справу за відсутності представника Ходорівської міської ради та винести рішення за наявними в ній матеріалами. Третя особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.05.2024, є дата складення повного тексту судового рішення - 03.06.2024. Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а відтак позов слід задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.1948, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний запис №4, а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.10.47/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №17, а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.11.1998 [PERSON] помер [INFO] /а.с.12/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 04.10.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, [PERSON] померла [INFO] /а.с.13/. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Ходорівської міської ради №94 від 11.03.2024 [PERSON] до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] , була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Від [PERSON] у Жирівському старостинському окрузі 15.01.1999 за реєстром №2 було посвідчено заповіт в користь [PERSON] і [PERSON] . До дня смерті та на день смерті [PERSON] разом із нею проживали і були зареєстровані: син [PERSON] , який помер [INFO] і не встиг оформити своїх спадкових прав на майно, невістка [PERSON] , 1946 року народження, онук [PERSON] , 1978 року народження, які і надалі продовжують проживати у даному житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] і вступили в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті /а.с.14/. Згідно з заповітом зареєстрованого в реєстрі №2 від 15.01.1999 [PERSON] належний їй житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , а старий житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] /а.с.15/. Відповідно до рішення від 19.10.2007 у справі №2-0-90/2007 р. встановлено факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу - заповіту від 15.01.1999, посвідченого секретарем Жирівської сільської Ради Жидачівського району Львівської області, в якому вона значиться як [PERSON] /а.с.16/. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74583437 від 02.11.2023 за параметрами пошуку [PERSON] інформація відсутня /а.с.17/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.03.1948 [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний запис №1, а його батьками були [PERSON] та [PERSON] /а.с.48/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.02.2011 Жирівською сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] помер [INFO] /а.с.18/. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Ходорівської міської ради №93 від 11.03.2024 [PERSON] до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Від [PERSON] у Жидачівському старостинському окрузі заповіту не посвідчувалось. До дня смерті та на день смерті [PERSON] разом із ним проживали і були зареєстровані: братова [PERSON] , 1946 року народження, племінник [PERSON] , 1978 року народження, які і надалі продовжують проживати у даному житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] прийняв спадщину після смерті його дядька [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після його смерті /а.с.19/. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74583459 від 02.11.2023 за параметрами пошуку [PERSON] інформація відсутня /а.с.20/. Згідно з довідкою відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08.09.2023 №2698/15-23 повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Жирівській сільській раді, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 21.05.1997 №313, за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2.09 умовних кадастрових гектарів на території Жирівської сільської ради. Сертифікат серії [NUMBER] зареєстрований 23.05.1997 за №65. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] у відділі не зареєстровано /а.с.21/. Відповідно до Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 23.04.1997 [PERSON] на підставі рішення Ради народних депутатів від 21.05.1997 №313 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,09 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташована на території Жирівської сільської Ради народних депутатів для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства /а.с.22/. Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК Матусека В.В. від 29.03.2024 № 151/02-31 про відмову у вчинені нотаріальних дій [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Жирівської сільської ради, Стрийського району, Львівської області, що належала померлій [PERSON] і є спадковим майном /а.с.24/. Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК Матусека В.В. від 29.03.2024 № 152/02-31 про відмову у вчинені нотаріальних дій [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Жирівської сільської ради, Стрийського району, Львівської області, що належала матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якого до частки у спадщині був її син - [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і є спадковим майном /а.с.25/. Згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради №105 від 27.03.2024 [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Жирова, Жидачівського району, Львівської області та [PERSON] на яку зареєстровано та видано право на земельну частину (пай) серії [NUMBER] від 23.05.1997 одна і таж особа /а.с.49/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно із ст.526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1266 ЦК України, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 23.05.1997, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 21.05.1997 №313 на ім`я « [PERSON] », підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії [NUMBER] від 23.05.1997, виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 21.05.1997 №313, на ім`я [PERSON] належав [PERSON] . Встановлення даного юридичного факту має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті баби [PERSON] та дядька [PERSON] . Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , по лінії батька [PERSON] , померлого [INFO] , та прийняв спадщину у виді права на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В ході судового розгляду також встановлено, що дядько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті мами [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв спадщину, серед іншого, і у виді права на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963, однак юридично її не оформив. Позивач, [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину у виді права на частину земельної частки (паю) на території Жирівської сільської ради, площею 2,09 умовних кадастрових гектари, після його смерті прийняв у встановленому законом порядку, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved