Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей та сім`ї Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що з 21.07.2007 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017. Сторони\~у справі\~є батьками\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Указувала,\~що із\~самого народження\~їхня донька\~проживає разом\~з нею,\~лише позивач\~займається її\~вихованням та\~утриманням,\~а відповідач\~з 2008\~року доньку\~не бачив\~та не\~виявляв бажання\~її бачити,\~про спільну\~дитину не\~піклується,\~не забезпечує\~їй необхідного\~харчування,\~медичного догляду,\~лікування.\~Відповідач не\~цікавиться успіхами\~доньки у\~школі, не відвідує її, не піклується\~про фізичний\~і духовний\~розвиток дитини,не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначає, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та навіть не користується правами, які йому належать як батькові. Посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Відзив від відповідача на позовну заяву у строк, встановлений судом, не надходив. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року задоволено заяву [PERSON] та залучено до участі у справі Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У судовому засіданні представник позивача адвокат Пудлінська Л. І. позов просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] з 21.07.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2017. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 28 серпня 2007 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.10.2023 № 01-05-3/386вх., позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Разом з цим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, зазначаючи у позовній заяві про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог. Так, посилання у характеристиці [PERSON] , наданій директором та класним керівником Одеського ліцею № 22 Одеської міської ради про те, що протягом навчального періоду успішністю дитини цікавиться лише матір, яка відвідує батьківські збори та тримає постійний зв`язок із класним керівником, жодним чином не підтверджує свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Крім того, на підтвердження ухилення [PERSON] від участі у вихованні доньки, позивач посилалася на довідку голови правління ОСББ «Махачкалинська 5» [PERSON] № 5 від 10.02.2023 з якої слідує, що колишній чоловік [PERSON] , батько їхньої доньки за адресою: [ADDRESS] не проживає і не прописаний, доньку не відвідує протягом багатьох років та довідку голови правління ОСББ «Махачкалинська 5» Савшак А. С. № 10 від 20.02.2023, з якої слідує, що [PERSON] самостійно виховує дитину [PERSON] , [INFO] , та вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Однак,\~указані документи\~не підтверджують\~винної поведінки\~відповідача,\~свідомого нехтування\~ним своїми\~батьківськими обов`язками.\~При цьому,\~посилаючись у\~довідці №\~5\~від 10.02.2023\~на те,\~що доньку\~ [PERSON] \~не відвідує\~протягом багатьох\~років головою правління «Махачкалинська 5» [PERSON] не зазначено обставин, на підставі яких зроблено таке твердження. Крім того, непроживання відповідача разом з дитиною, за відсутності доказів винної поведінки відповідача, яка б свідчила про ухилення від виконання ним своїх батьківських обов`язків, не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог докази суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. У судовому засіданні представник позивача адвокат Пудлінська Л. І. зазначила, що відповідач протягом тривалого періоду проживає за межами України, на підтвердження чого просила суд витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину [PERSON] державного кордону України із зазначенням пункту пропуску, дати перетину на напрямку за період з 01.01.2014 та по день виконання ухвали суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2023 вищевказане клопотання задоволено. На виконання ухвали суду Державною прикордонною службою України № 91-32986/18/23-Вих від 13.07.2023 повідомлено, що за результатами проведеної перевірки інформації відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] , [INFO] , в період з 08.11.2017 по теперішній час (станом на 16:44 13.07.2023) в базі даних не виявлено. При цьому зазначено, що зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017. Отже, не підтверджено належним чином і посилання позивача на виїзд відповідача за межі території України та у зв`язку з цим свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками. Разом з тим, у позовній заяві позивач указувала, що обставини ухилення відповідача від виховання дитини можуть підтвердити свідки, однак у судовому засіданні представник позивача\~ адвокат Пудлінська Л. І. заяву про виклик свідків не підтримала та просила її не розглядати, у зв`язку з чим ухвалою суду від 09.11.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, заяву залишено без розгляду. Інших доказів у підтвердження своїх вимог позивачем не надано. Згідно з вимогами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.10.2023 № 01-05-3/386вх. слідує, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Разом з тим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає немотивованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, в ньому не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, він не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини та можливі причини такого ухилення. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Позивач не обґрунтувала та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за нею.

Outcome: dismissed