Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У жовтні 2023 року керівник Ковельської окружної прокуратури звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що відповідачам на праві спільної часткової власності належить приміщення коопунівермагу площею 1642,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Приміщення розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 0,2814 га, кадастровий номер 0722155300:01:000:0307. Відповідачі користуються цією ділянкою без укладення договору оренди і відповідно не сплачують коштів за фактичне її використання. Загальний розмір безпідставно збереженою відповідачами орендної плати за період з 02.08.2021 до 30.06.2023 становить 71763,00 грн. Посилаючись на положення статті 1212 ЦК України прокурор просив стягнути ці кошти з відповідачів на користь Голобської селищної ради Ковельського району пропорційно до розміру їхніх часток у праві власності на приміщення коопунівермагу, а саме: - з [PERSON] , як власника 45/100 об`єкта нерухомості 35487,20 грн, - з [PERSON] , як власника 9/100 об`єкта 7097,40 грн, - з [PERSON] , як власника 37/100 об`єкта 29178,40 грн. Відповідачі відзив на позовну заяву не подали. Справа розглянута за правилами загального позовного провадження. В ході судового розгляду справи прокурор [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ульчак Б.І. в судове засідання 28.05.2024 не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, просив вирішити його клопотання про закриття провадження. Під час судового розгляду у попередніх судових засіданнях проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши на протиправну бездіяльність Голобської селищної ради, яка ігнорує звернення відповідача про передачу земельної ділянки під приміщенням універмагу у власність відповідачів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Самчук А.М. також в судове засідання 28.05.2024 не з`явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, просив вирішити його клопотання про закриття провадження. Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] (рекомендоване повідомлення 0600263509533) в судове засідання не з`явилася. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню з таких мотивів. Суд встановив, що приміщення коопунівермагу за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам і [PERSON] . [PERSON] відповідно є власником 45/100 частки цього об`єкта, [PERSON] - 9/100, [PERSON] - 37/100, [PERSON] 9/100, що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав. Частина приміщення, що належить [PERSON] розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 0722155300:01:001:0340 площею 0,0413 га і на підставі договору купівлі-продажу передана Голобською селищною радою [PERSON] у власність. Решта приміщення коопунівермагу розташована на сформованій земельній ділянці комунальної власності площею 0,2814 кв.м., кадастровий номер 0722155300:01:000:0307, з цільовим призначенням для обслуговування торгового закладу. Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Земельна ділянка з кадастровим номером 0722155300:01:000:0307 не перебуває у власності чи постійному користуванні відповідачів, також між відповідачами та Голобською селищною радою не укладений договір оренди, отже земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні без відповідних правовстановлюючих документів. Згідно з довідкою Голобської селищної ради від 25.07.2023 відповідачі в період з 02.08.2021 до 30.06.2023 плату за користування земельною ділянкою не вносили. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.02.2020 у справі №913/169/18 сформувала правову позицію, відповідно до якої фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування землею, зобов`язаний їх повернути власнику на підставі статті 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. При визначенні розміру плати за землю, що підлягає стягненню з відповідачів в користь органу місцевого самоврядування як розпорядника землею комунальної власності, слід зауважити, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Відповідачі не є власниками та постійними землекористувачами земельної ділянки, а тому не є суб`єктами плати за землю у формі земельного податку, єдина можлива форма здійснення плати за землю для них як землекористувачів є орендна плата. Розмір орендної плати відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається за домовленістю сторін з урахуванням положень Податкового кодексу України. Базовою величиною для розрахунку орендної плати за землю комунальної власності є нормативно грошова оцінка земельної ділянки (стаття 13 Закону України «Про оцінку землі»). Між відповідачами та розпорядником землі Голобською селищною радою договір оренди земельної ділянки не укладений, отже розмір орендної плати не узгоджений. Однак підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що за будь-яких умов розмір річної орендної плати не може бути меншим від розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земель. Зокрема, для земельних ділянок, нормативно грошову оцінку яких проведено, у розмірі не більше 3% від неї. Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. Суд вважає необхідним відповідно до статті 8 ЦК України застосувати аналогію закону і провести розрахунок за визначеними у пункті 288.5 статті 288, пункті 286.6 статті 286 Податкового кодексу України правилами обрахування земельного податку. Аналогічний висновок щодо застосування законодавства міститься у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №922/1646/20. З огляду на нормативно грошову оцінку землі (а.с.52) та розмір часток відповідачів у праві власності на будівлю сума безпідставно збережених відповідачами за період з 02.08.2021 до 30.06.2023 коштів становить:\~для[PERSON] 35487,20 грн, [PERSON] 7097,40 грн, [PERSON] 29178,40 грн. Сторона відповідача належними доказами даний розрахунок не спростувала. Суд відхиляє доводи представників відповідачів про відсутність підстав для стягнення коштів у зв`язку із відсутністю вини відповідачів. За змістом глави 82 та глави 83 ЦК України , які регулюють відносини щодо завдання шкоди та збереження майна без достатньої правової підстави вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного збереження (набуття) майна однією особою за рахунок іншої. Що стосується права прокурора на представництва інтересів держави в особі Голобської селищної ради, то воно не заперечувалося відповідачами і підтверджено матеріалами справи. Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надане право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України). Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначене, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру». Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, в тому числі, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно частин першої, третьої, шостої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зробила висновок про те, що для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Процесуальні та матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбулося із порушенням установленого законом порядку. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. А тому, звертаючись до суду з позовом, прокурор повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2023 прокурор проінформував Голобську селищну раду про виявленні порушення і підстави для звернення до суду. Натомість орган місцевого самоврядування не висловив намір діяти самостійно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 дійшла висновку, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду, вже сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, наведені прокурором у позовній заяві підстави для звернення до суду в інтересах держави є обґрунтованими. Ураховуючи наведене, позов належить задовольнити в повному обсязі. Сплачений прокурором судовий збір покладається на відповідачів відповідно до положень статті 141 ЦПК України в рівних частках.

Outcome: approved