Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши суду, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2, ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження №12019110230000861 від 25.08.2019 року за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2, ст.125 КК України було закрито. Вказаним процесуальним рішенням суду було встановлено, що 24 серпня 2019 року близько 00 години 00 хвилин в селі Щербанівка Обухівського району Київської області [PERSON] , [INFO] , спільно із [PERSON] , [INFO] , знаходячись на ділянці асфальтованої дороги між житловими будинками [ADDRESS] , безпідставно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході розмови з потерпілою [PERSON] , [INFO] , діючи з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, [PERSON] , підійшов до потерпілої [PERSON] , та умисно вхопивши останню правою рукою за шию, повалив на землю, після чого наніс один умисний удар правою ногою в область голови потерпілої [PERSON] , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синців в області волосистої частини голови. Після чого, [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння потерпілій [PERSON] , тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої, яка на той час знаходилася в положенні лежачи на правій стороні тулуба, в наслідок раніше заподіяних [PERSON] , умисних ударів, наніс: один удар ногою в область лівого ребра, після чого наніс декілька ударів правою долонею руки в область обличчя та тулубу, в подальшому знову наніс ще один удар ногою в область живота, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синці в області волосистої частини голови, в області перенісся, в ділянці лівого плеча та в області черевної стінки. Далі, [PERSON] , повторюючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] , умисно наніс один удар ногою в область живота, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців в області черевної стінки. Суд вважає вірною кваліфікацію вчинених [PERSON] та [PERSON] діянь за ч.2, ст.125 КК України, оскільки вони вчинили умисні дії, які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 8.10.2019 року у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синці в області волосистої частини голови, в області перенісся, в ділянці лівого плеча, в області черевної стінки, по ходу 5-6 ребер зліва. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею, за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області голови - до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитись за обставин та в термін вказаний в ухвалі про призначення експертизи. В наслідок спричинених тілесних ушкоджень позивач перебувала спочатку на стаціонарному лікуванні, а потім - на амбулаторному. На своє лікування вона витратила 40 000 грн., які просить стягнути з відповідачів на її користь в якості матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, внаслідок злочинних дій відповідачів позивачу ними була завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 2 000 000 грн., розмір якої також просить стягнути з відповідачів на її користь. Моральна шкода полягає в моральних стражданнях і психологічних переживаннях від нанесених їй тілесних ушкоджень відповідачами, подальшого лікування від вказаних протиправних їх дій, постійного страху від обставин, що стались, погіршенні в подальшому стану здоров`я позивача, що призвело до вимушеного звільнення з роботи, зміні в її сімейних та життєвих відносинах, приниженні її честі і гідності як людини. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що відповідач [PERSON] не згоден з описом події 24.08.2019 року, висловленим позивачем і зазначеним в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року, оскільки він не наносив будь-яких ударів [PERSON] , а тільки сварився з нею. Вказана судова ухвала не є вироком суду і не доводить вини відповідача у зазначеній події. Тим більше, що такі сварки між ними відбувались досить часто, вона безпідставно чіпляється до нього, а її родичі шкодять його майну. Вимагаючи з відповідача [PERSON] 40 000 грн. матеріальної шкоди, позивач не надала доказів, згідно яких вона купувала саме такі медичні препарати: рецепти лікарів, виписки - епікризи, тощо, при цьому фіскальних та товарних чеків надано тільки на суму 7 718 грн. 86 коп. Тому не зрозуміло, які саме ліки їй потрібно було вживати, і якій кількості, в якому дозуванні. Відповідач визнає позов в частині стягнення з нього 2 000 грн. моральної шкоди, яка була завдана позивачу на підставі сварки між ними з використанням образливої лексики з обох сторін. Інша частини моральної шкоди занадто завищена і безпідставна, при цьому доказом нанесення моральної шкоди особі та її розмір встановлюється висновком психологічної експертизи, а позивач в обґрунтування моральної шкоди надала висновок психіатричної експертизи. Щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат, то вони можуть бути розглянуті щодо розгляду даної цивільної справи, в задоволенні витрат, понесених позивачем при розгляді кримінального провадження в Обухівському районному суді Київської області слід відмовити, оскільки існує інший порядок стягнення таких витрат і вказані вимоги суперечать положенням ст.137 ЦПК України. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги визнав також частково, пояснивши, що відповідач [PERSON] визнає стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7 682 грн. 83 коп., на розмір якої надано чеки та 10 000 грн. моральної шкоди. Однак відповідач [PERSON] не погоджується з викладеними подіями в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року. Викладений в ухвалі текст не повністю достовірно відображає події, що відбувались 24.08.2019 року. Крім того, в той вечір племінники позивача побили [PERSON] та батька його дружини. Розмір моральної шкоди позивачем занадто завищений, нічим не підтверджений і суперечить сталій практиці Верховного Суду, в постановах якого стягується моральна шкода, завдана при вчиненні кримінальних діянь за ч.2, ст.125 КК України в розмірі від 3 000 грн. до 20 000 грн. Крім того, завданню шкоди сприяла невірна поведінка самої позивачки. Почувши на її думку у домоволодінні [PERSON] гучну музику, хоча вона лунала не голосно, вона, сварячись і ображаючи його, з увімкненою камерою побігла до будинку відповідача. В даній ситуації, якби вона викликала працівників правоохоронного органу, то не було б ні конфлікту, ні завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу. Заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як регламентує ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Згідно ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункти 8-9, частини 2 цієї статті наголошують, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 25.03.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Як наголошує ч.5, ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно ч.1, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За приписами ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2, ст.125 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження №12019110230000861 від 25.08.2019 року за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2, ст.125 КК України було закрито (а.с.14-18). Вказаним процесуальним рішенням суду було встановлено, що 24 серпня 2019 року близько 00 години 00 хвилин в селі Щербанівка Обухівського району Київської області [PERSON] , [INFO] , спільно із [PERSON] , [INFO] , знаходячись на ділянці асфальтованої дороги між житловими будинками [ADDRESS] , безпідставно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході розмови з потерпілою [PERSON] , [INFO] , діючи з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, [PERSON] , підійшов до потерпілої [PERSON] , та умисно, вхопивши останню правою рукою за шию, повалив її на землю, після чого наніс один умисний удар правою ногою в область голови потерпілої [PERSON] , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синців в області волосистої частини голови. Після чого, [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень, передбачаючи протиправний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у виді тілесних ушкоджень, підійшов до потерпілої, яка на той час знаходилася в положенні лежачи на правій стороні тулуба, в наслідок раніше заподіяних [PERSON] , умисних ударів, наніс: один удар ногою в область лівого ребра, після чого наніс декілька ударів правою долонею руки в область обличчя та тулубу, в подальшому знову наніс ще один удар ногою в область живота, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синці в області волосистої частини голови, в області перенісся, в ділянці лівого плеча та в області черевної стінки. Далі, [PERSON] , повторюючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] , умисно наніс один удар ногою в область живота, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді синців в області черевної стінки. Суд вважає вірною кваліфікацію вчинених [PERSON] та [PERSON] діянь за ч.2, ст.125 КК України, оскільки вони вчинили умисні дії, які виразились у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (а.с.14-18). Дана ухвала Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року не оскаржувалась учасниками кримінального провадження і набрала законної сили 8.08.2023 року (а.с.18). Таким чином, всі учасники кримінального провадження, включаючи і відповідачів [PERSON] та [PERSON] , погодились з текстом ухвали в повному обсязі і не використовували своє право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення. Вказана обставина спростовує ствердження в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не згоден з описом події 24.08.2019 року, зазначеним в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року, оскільки він не наносив будь-яких ударів [PERSON] , а тільки сварився з нею з використанням образливої лексики з обох сторін, а також пояснення представника відповідача [PERSON] [PERSON] , який зазначав у судовому засіданні, що викладений в ухвалі текст не повністю достовірно відображає події, що відбувались 24.08.2019 року. Таким чином, вина [PERSON] та [PERSON] у нанесені [PERSON] 24.08.2019 року близько 00-00 годин описаних вище легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я та легких тілесних ушкоджень доведена повністю і не викликає сумніву, тому ухвала Обухівського районного суду Київської області від 31.07.2023 року є обов`язковою для суду, що розглядає дану цивільну справу про правові наслідки дій осіб, стосовно яких ухвалена дана ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони [PERSON] та [PERSON] в розумінні ч.6, ст.82 ЦПК України. За змістом ч.1, ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.1, ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами та доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №157 від 8.10.2019 року у [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синці в області волосистої частини голови, в області перенісся, в ділянці лівого плеча, в області черевної стінки, по ходу 5-6 ребер зліва. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупого (-их) твердого (-их) предмета (-ів) з обмеженою травмуючою поверхнею, за ступенем тяжкості відносяться: комплекс ушкоджень в області голови - до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я, інші окремо взяті ушкодження - до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитись за обставин та в термін вказаний в ухвалі про призначення експертизи (а.с.19-21). У своїм позовній заяві позивач [PERSON] просить стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 40 000 грн. як вартість лікування в медичній установі та придбання нею ліків. При цьому вона надала суду як доказ фіскальні та товарні чеки тільки на загальну суму 7 718 грн. 86 коп. (а.с.41-56). Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, не підлягає задоволенню, оскільки вона не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. По-перше: позивачем не надано медичних документів, згідно яких вона перебувала на лікуванні в медичній (их) установі (вах) (виписки з історії хвороби, виписки - епікриз, довідки про проходження курсу лікування, протоколу лікувальних заходів, тощо) з зазначенням в них діагнозу, рекомендації щодо лікування, рецептів, переліку медичних препаратів для вживання, із них тих, які потрібно придбати особисто хворому. По-друге: позивачем надані фіскальні та товарні чеки без прізвища покупця - позивача по справі (крім одного товарного чеку). Дані обставини вказують на те, що подією, що сталась 24.08.2019 року, та вимогою про відшкодування 40 000 грн. матеріальної шкоди відсутній причинно-наслідковий зв`язок, відсутність якого є підставою для відмови у задоволенні частини даного позову. Відповідно до ч.1; 3, ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, від 12.07.2007 року). За приписами ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як рекомендовано абз.1-2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами та доповненнями розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Позивач у своїй позовні заяві просить стягнути з відповідачів 2 000 000 грн. моральної шкоди, обґрунтовуючи її тим, що вона полягає в моральних стражданнях і психологічних переживаннях від нанесених їй тілесних ушкоджень відповідачами, подальшого лікування від вказаних протиправних їх дій, постійного страху від обставин, що стались, погіршенні в подальшому стану здоров`я позивача, що призвело до вимушеного звільнення з роботи, зміні в її сімейних та життєвих відносинах, приниженні її честі і гідності як людини. Представник відповідача [PERSON] частково визнав вимоги в даній частині позову в розмірі 2 000 грн, а представник відповідача [PERSON] - в розмірі 10 000 грн. За змістом висновку судово-психіатричного експерта №148 від 25.03.2020 року, складеного відділенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз КНП КОР „ОПНМО" Міністерства охорони здоров`я України ситуація, яка досліджується у кримінальному провадженні, а саме події 24.08.2019 року, була і залишається для [PERSON] психотравмувальною; зазначена ситуація призвела до погіршення стану здоров`я [PERSON] , порушення звичайного ритму життя та викликала емоційну дестабілізацію її повсякденного життя, безпідставної втрати можливості щодо самоврядування власним життям; переживання зазначеної події супроводжуються розгубленістю почуттів та думок щодо етичних підстав та принципів навколишнього життя, та внутрішнім напруженням, що відбиває бажання подолати негативні наслідки стресогенних подій у власних емоційних проявах та соціальному статусі. Інтенсивний психотравмувальний характер зазначеної ситуації та стійкі негативні емоційні переживання (страждання), які маються у [PERSON] , є психологічною передумовою для кваліфікації моральної шкоди. Матеріальний еквівалент моральної шкоди може бути визначений лише після винесення судового рішення в даному кримінальному провадженні (а.с.22-26). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу [PERSON] були нанесені моральні переживання та психологічні страждання, пов`язані із завданням їй [PERSON] та [PERSON] легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я та легких тілесних ушкоджень, що природно зрозуміло, які потягли за собою фізичний біль на певний період, приниженні її честі і гідності як людини, прояв страху у повторності події, небажанням приїздити до свого домоволодіння, де сусідом є [PERSON] , тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 40 000 грн., а з відповідача [PERSON] - 20 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та підтверджені документально, в задоволенні решти суми 1 940 000 грн. необхідно відмовити, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. У призначені саме того розміру моральної шкоди суд виходив з ролі кожного із відповідачів у вчинення описаного кримінального проступку щодо позивача, кількості завданих ударів потерпілій кожним із них, характеру ударів і ступеню тяжкості заподіяного, пенсійного віку і статі позивача та віку обох відповідачів, наслідку вчиненого для позивача [PERSON] . Ствердження представника відповідача [PERSON] [PERSON] про те, що відповідно до сталої практики Верховного Суду, в постановах якого стягується моральна шкода, завдана при вчиненні кримінальних діянь за ч.2, ст.125 КК України в розмірі від 3 000 грн. до 20 000 грн., суд не може покласти в основу рішення, оскільки в різних цивільних справах за позовами про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є різні обставини нанесення такої шкоди, різні наслідки її завдання, різна тривалість лікування і результат такого лікування, наслідки завдання такої шкоди. Тому стандарти і шаблонність не є в даній ситуації запорукою законності, розумності та справедливості при винесені судового рішення. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов частково, тому з відповідачів на користь держави необхідно стягнути по 1 211 грн. 20 коп. судового збору з кожного, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду. Відповідно до ст.137 ЦПК України оскільки представники відповідачів визнали понесені судові витрати позивача в розмірі 5 000 грн., пов`язані з наданням професійної правничої допомоги по даній цивільній справи, тому вказану суму необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках з кожного. Згідно принципу розумності та справедливості при частковому задоволенні позову з позивача на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути 1 000 грн. судових витрат пов`язаних з наданням професійного правничої допомоги відповідно до пропорційності відмови у задоволенні позову, в решті суми необхідно відмовити. Суд також відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні в Обухівському районному суді Київської області, оскільки існує інший порядок стягнення таких витрат і вказані вимоги суперечать положенням ст.137 ЦПК України.

Outcome: partial