Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просив визначити розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16.02.2013 р. по 29.10.2022 р. сторони перебували у шлюбі, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2022 р. у справі №761/12224/22 розірвано. Від шлюбу 01.08.2013 р. народилась дитина - [PERSON] . Позивач приймав участь у житті сина, добровільно брав участь у матеріальному забезпечені, переказував щомісячно кошти на утримання сина розмірі 6000,00 грн. На початку січня 2024 р. відповідач повідомила позивача про наявність судового наказу про стягнення аліментів в розмірі від усіх видів заробітку. Позивач зазначає, що з 22.04.2022 р. він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач отримує заробітну плату 34700,00 грн на місяць, з якої щомісячно погашає кредитні зобов`язання від 14000,00 до 24000,00 грн на місяць. Крім цього, на утриманні позивача перебуває двоюрідна бабуся [PERSON] , 1941 р.н., в якої відсутні інші родичі, які могли б її доглядати. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дитини до 1/6 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, зазначає, що позивач не сплачує відповідачу кошти на утримання дитини з липня 2023р., позивач не є платником аліментів у розумінні закону, а відповідно не може позиватися з даним позовом. Звертає увагу, що матеріальний та сімейний стан позивача змінився з моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем, що не може бути підставами для зменшення розміру аліментів, які стягнуто через два роки після розірвання шлюбу. Крім цього, зміни життєвих обставин, зокрема створення позивачем іншої сім`ї, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивач отримав статус платника аліментів з моменту набрання законної сили судовим наказом у справі № 212/10858/23, а саме з моменту його прийняття - 09.01.2024. Факт сплати або не сплати аліментів не впливає на статус Позивача, як платника аліментів за наявності рішення про стягнення з нього аліментів. На момент подачі заяви про стягнення аліментів, відповідач знала, що позивач перебуває у шлюбі та має малолітню дитину. Звертає увагу, що судовий наказ видається без виклику сторін, у суду не було об`єктивних підстав для визначення розміру аліментів в іншому розмірі ніж це встановлено законом. В запереченні представник відповідача зазначає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану та того, що з моменту видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, а лише зміна його сімейного стану не є безумовною і самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, стягнутих на користь відповідачки, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини відповідачки та суперечитиме її інтересам. Позивач має достатній розмір та стабільність доходу, а кредитні зобов`язання позивач несе з дружиною [PERSON] , оскільки вони виникли у шлюбі та, як вказано в п.3.1. Кредитного договору, [PERSON] є фінансовим поручителем позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позивача позов підтримав, просили його задовольнити. Представник відповідача заперечує щодо задоволення позову. Ухвалою судді від 22.02.2024 року відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Протокольною ухвалою суду від 21.05.2024 р. здійснено перехід до загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. Суд, вислухавши пояснення присутніх сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16.02.2013, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.09.2022 р. у справі №761/12224/22 розірвано. Від шлюбу 01.08.2013 р. народилась дитина - [PERSON] . Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 09.01.2024 р. у справі №212/10858/23 стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви - 26 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. За змістом статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №554/325/16-ц (провадження №61-20049св19) аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами. При цьому, вирішуючи справу за позовом боржника (платника аліментів) про зменшення розміру аліментів, після видачі судом наказу про їх стягнення у частці від заробітку (доходу), суд повинен керуватися в першу чергу положеннями статті 192 СК України, та субсидіарно положеннями статті 182 цього Кодексу. Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №523/5464/19 (провадження №61-21155св19). Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, оскільки: -з 22.04.2023 р. він перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якої є спільна дитина [PERSON] , [INFO] ; -позивач має кредитні зобов`язання за кредитним договором від 25.07.2023 р., щомісячно сплачує 24000,00 грн на погашення кредиту; -на утриманні позивача є [PERSON] , [INFO] . Між тим, вказані обставини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що на момент винесення судового наказу від 09.01.2024 ці обставини вже існували і це не є новими обставинами, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів. Крім того, позов пред`явлено до суду тільки через півтора місяці після винесення судового наказу (21.02.2024), тобто через незначний період часу, не надавши докази, що саме після видачі судового наказу у позивача змінилося. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 25.09.2019 р. у справі № 730/1553/18-ц. Вказане узгоджується також з ст. 273 ч.4 ЦПК України, за якою якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Крім цього, згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. В цьому контексті зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). При цьому, кредитний договір укладено з позивачем 25.07.2023 р., тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . При цьому, [PERSON] є поручителем за договором, не перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, офіційно працює та отримує дохід. Відтак, наявність вказаних кредитних зобов`язань не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач є її родичем, онуком її сестри. Інших родичів не має, проживає разом з позивачем та його родиною. [PERSON] доглядає за нею. Щодо утримання [PERSON] , варто зазначити, що обов`язок позивача утримувати [PERSON] за нормами СК України не встановлено, позивач також не є опікуном [PERSON] , та не є тією особою, уповноваженою законом здійснювати постійний догляд за нею. Крім цього, з довідки про доходи пенсіонера вбачається, що [PERSON] отримує пенсію в більшому розмірі ніж встановлений законодавчий мінімум. При цьому, жодних доказів фінансового забезпечення позивачем [PERSON] (понесення будь-яких витрат на утримання неї) не надано. Судом також враховано, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Стягнення аліментів передусім має захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Розмір аліментів, встановлений судовим наказом Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 09.01.2024 р. у справі №212/10858/23, є виправданий дійсним потребам дітей і не призведе до порушення прав відповідача. При цьому, вказаний розмір аліментів відповідає вимогам закону. Відповідач є працездатним, працює та має постійний дохід за основним місцем роботи, який з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. склав 416861,19 грн, доказів погіршення матеріального стану або стану здоров`я з часу призначення аліментів за судовим наказом не надано. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, на теперішній час позивачем належними та допустимим доказами не доведено обставин зміни матеріального та сімейного стану, що могло б стати підставою для зменшення розміру аліментів, а тому позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів потрібно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed