Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

10.01.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить стягнути з: - [PERSON] на свою користь заборгованість за спожиті послуги за період з 01.07.2019 року по 31.05.2023 року в сумі 16 340,59 грн., інфляційні нарахування - 1 476,48 грн.; 3% річних - 469,20 грн.; - [PERSON] на свою користь заборгованість за спожиті послуги за період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року в сумі 2 511,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] до 26.05.2023 року; [PERSON] є власником зазначеної квартири з 26.05.2023 року. Як зазначає позивач, відповідачі користувались послугами з утримання будинків та прибудинкових територій у вказані періоди, що надавались позивачем, однак, свій обов`язок по своєчасній оплаті цих послуг не виконували, внаслідок чого у них виникла заборгованість, яка становить: за період з 01.07.2019 року по 31.05.2023 року - 16 340,59 грн.; за період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року - 2 511,60 грн. Так, як відповідачі своєчасно не сплачують за отримані житлово-комунальні послуги, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті 3% річних та інфляційні, нараховані на суму заборгованості. 04.03.2024 року до суду надійшов відзив уполвноваженого представника відповідача [PERSON] на позов, в якому просила відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що в квитанціях про оплату за послуги не розділено борг попереднього власника та відповідача,я к власника квартири на даний час, особові рахунки не розділені. Крім того, як повідомила представник, [PERSON] 28.02.2024 року сплатила заборгованість вказану в позові за період коли вона була власником з червня по грудень 2023 року. Також представник зазначила, що позивач належним чином не надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. 07.03.2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає відповідач, багато років послуги позивачем надавались неякісно внаслідок чого постійно протікає дах. 14.03.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам буд. [ADDRESS] надавались безперебійно та на підставі критеріїв якості, встановлених чинним законодавством. Крім того, представник позивача підтвердив, що [PERSON] сплатила заборгованість в сумі 2 511,60 грн. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. 24.04.2024 року до суду надійшла заява відповідачів про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 21.12.2023 року, в якому просить стягнути заборгованість починаючи з 01.07.2019 року, що виходить за межі передбаченого строку позовної давності, який становить 3 роки. Представник позивача в судовому засіданні просила суд задовольнити позов та стягнути з [PERSON] заборгованість та судові витрати, а з [PERSON] лише судові витрати, так як заборгованість сплачено під час слухання справи судом. [PERSON] в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову так як вона сплатила заборгованість. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на заявлені вимоги до суду не направила. А тому у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність [PERSON] , яка не з`явилась в судове засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2011 року до 26.05.2023 року, [PERSON] набула права власності на вказану квартиру з 26.05.2023 року на підставі договору дарування від 26.05.2023 року №1287. Крім того, [PERSON] має зареєстроване місце проживання у зазначеній вище квартирі з 08.09.2011 року. Відповідно до п.п. 2 Статуту, предметом діяльності позивача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг буд. [ADDRESS] , як вбачається з матеріалів справи, є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах та врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 №572. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При зверненні до суду з позовом позивач зазначав, що заборгованість [PERSON] за період з 01.07.2019 року по 31.05.2023 року складає 16 340,59 грн.; заборгованість [PERSON] за період з 01.06.2023 року по 31.12.2023 року складає 2 511,60 грн. Відповідачі не надали суду доказів що заборгованість є меншою чи відсутня. Крім того, відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини що зазначені послуги їм не надавались. Також суду не надано доказів що відповідачі звертались до позивача з актом-претензією. Відповідач [PERSON] заборгованість в сумі 2 511,60 грн. під час слухання справи судом. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за житлово-комунальні послуги в розмірі 16 340,59 грн. нарахована за період з 01.07.2019 року по 31.05.2023 року, а тому враховуючи наведені положення суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки останній зупинявся. Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору [PERSON] не сплачувала за надані послуги, а [PERSON] сплатила заборгованість під час розгляду даної справи, та враховуючи те, що строк позовної давності не пропущений, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2019 року по 31.05.2023 року в розмірі 16 340,59 грн. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» за період з 01.08.2019 року по 28.02.2022 року 3% річних у сумі 469,20 грн. та інфляційну складову боргу у сумі 1 476,48 грн. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно сумі заборгованості на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2 684,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial