Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

В січні 2024 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якій просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.04.2014 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис 171, був зареєстрований шлюб між ним, [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] від даного шлюбу у них народилася дитина - донька [PERSON] . 02.12.2015 року вказаний шлюб рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва по справі № 488/4321/15-ц був розірваний. Починаючи з 2016 року мати дитини - відповідач [PERSON] до теперішнього часу з дитиною не проживає та, як йому стало відомо, виїхала з міста Миколаєва до Москви, де проживає та має іншу сім`ю. Спілкування з дитиною, за рідким винятком, відбувається у режимі коротких телефонних дзвінків по мобільному телефону. Вказав, що починаючи з 2016 року їхня малолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з ним у приватному жилому будинку [ADDRESS] . Зазначив, що їхня дочка, [PERSON] , має все необхідне для її проживання у вказаному місці для її розвитку, окрему кімнату, де чисто, прибрано, тепло та затишно. У дитини є все необхідне - особливі речі для навчання і реалізації її інтересів, гаджети, іграшки та інше. Ним та його батьками створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини. Мати дитини, тобто відповідач [PERSON] , протягом навчання дитини [PERSON] у школі не спілкувалась з вчителями, ніколи не відвідувала батьківські збори, не цікавилась навчанням дитини, її успіхами та її розвитком, не брала участі у громадському житті дитини у класі, так як вона не проживає на території України. Через те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї законом, позивач звернувся в суд з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки. Ухвалою суду від 24.01.2024 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях, наявних в матеріалах справи, листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача, а також враховуючи те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2014 р. Шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02.12.2015 р., ухваленого у цивільній справі № 488/4321/15-ц. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.07.2014 р. Під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про неї, покладених законодавством батьківських обов`язків не виконує. Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 111 від 22.02.2023 р. «Про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] », місце проживання дитини, [PERSON] , було визначено з батьком, [PERSON] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 р. Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У своєму висновку від 13.05.2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вказував, що у 2016 році громадянка [PERSON] , залишивши доньку батькові, виїхала до Російської Федерації, м. Москва, створила там нову сім`ю. З Аріною мати, у телефонному режимі, спілкується дуже рідко, успіхами дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Дитина з матір`ю спілкується неохоче. Дівчинка проживає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , на повному його утриманні. Батьком створені належні умови для проживання, виховання, утримання та всебічного розвитку доньки. Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб, [PERSON] , як свою сім`ю, сприймає себе, батька, бабусю, дідуся та тітку [PERSON] . Стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час не спілкується з нею, не проводить час разом. Має сподівання, що мама колись згадає, що [PERSON] її сім`я та почне проявляти турботу, надавати необхідну материнську підтримку. З боку матері не відчуває любові, захисту, зацікавленості її потребами, піклування. Має прив`язаність до батька. До служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради з питань спілкування або врегулювання зустрічей з донькою громадянка [PERSON] жодного разу не зверталася та не телефонувала. Беручи до уваги вказане та рекомендації комісії з питань захисту дітей (протокол № 16 від 09.05.2024) зробили висновок, що доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , в інтересах малолітньої. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України Про охорону дитинства, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 названого Кодексу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими вони перебувають у родинному зв`язку, зокрема. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не намагається облаштувати належні умови для повноцінного розвитку, забезпечити дитину необхідним, не виявляє турботу, тому позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved