Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовну заяву тим, що 19.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики №3261806810-36979, відповідно до умов якого останній надав грошові кошти в сумі 3500,00 грн. шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики №3261806810-36979 від 19.01.2021 року, що акцептована відповідачем 19.01.2021 року, шляхом підписання електронним підписом останнього (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 3500,00 грн. Перерахування грошових коштів на картку позичальника було здійснено за допомогою компанії ТОВ «Платежі онлайн», яка відповідно до умов договору доручення №ПБ 1354/07 від 07.07.2020 року, що укладений між ТОВ «Платежі онлайн» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», зобов`язалась надавати технічну можливість в перерахуванні коштів на картку позичальника на підставі укладеного договору позики. 03.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №03-06/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс»відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, втому числі за договором позики №3261806810-36979 від 19.01.2021 року, що уклали ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] 10.03.2023\~року ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило ТОВ\~«Коллект Центр»\~право вимоги\~до боржників,\~в тому\~числі за\~договором позики\~№3261806810-36979\~від 19.01.2021\~року, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача, в тому числі правом нарахування процентів відповідно до умов договору позики та договорів відступлення права вимоги. Позивач зазначає, що в порушення умов договору [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 08.02.2024 року загальний розмір його заборгованості становить 30862,25 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 350,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 27362,25 грн. Оскільки [PERSON] має непогашену заборгованість, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, судову кореспонденцію надіслано судом на зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] , яку останній не отримав. Конверти з матеріалами позовної заяви та ухвалою про відкриття провадження повернулись на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено,\~що 19.01.2021\~року між ТОВ «Фінансова\~компанія «Інкасо Фінанс»\~та [PERSON] було укладено договір позики №3261806810-36979 «Проста позика», за умовами якого товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором (а.с. 5-12). Кредит надається в загальному розмірі 3500,00 грн. Згідно з п.п. 2.3. договору позики, строк користування кредитними коштами складає: 20 діб, та починається з 19.01.2021 року та закінчується 08.02.2021 року (включно). Відповідно до\~п.п.\~2.5.\~договору позики,\~за користування\~кредитом позичальник\~зобов`язаний\~сплатити Товариству\~плату згідно\~Графіку розрахунків,\~який є\~невід`ємною\~частиною цього\~Договору. Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.5. Договору, плата за користування кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом. Після закінчення льотного періоду 3,90%. Пунктом 2.7.\~договору позики\~встановлено,\~що плата\~за користування\~кредитом нараховується\~в процентному\~значенні,\~за фактичну\~кількість днів,\~користування Кредитом,\~визначену у\~п.п.\~2.3.\~цього договору\~та починається у дату списання\~кредитних коштів\~з рахунку\~товариства й\~закінчується у\~дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства. Відповідно до п.п. 9.2 договору позики, цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»,\~за допомогою\~електронного підпису одноразовим ідентифікатором,\~тобто даними\~в електронній\~формі у\~вигляді алфавітно-цифрової\~послідовності,\~що додаються\~до інших електронних даних\~позичальником,\~який прийняв\~пропозицію (оферту) укласти цей\~договір,\~надсилаються товариству\~та призначені\~для ідентифікації\~підписувача цих\~даних.\~Пунктом 9.3.\~договору позики\~встановлено,\~що електронний\~підпис одноразовим,\~ідентифікатором,\~вказаний у\~п.п.\~9.2.\~цього договору,\~має юридичну\~силу власноручного\~підпису. Підписанням договору позики відповідач також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Позичальник виконав свої зобов`язання шляхом перерахування грошових коштів на (вказану) картку відповідача, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 13). Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного договору. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 03.06.2021\~року між\~ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~був укладений\~договір про відступлення (купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№03-06/21,\~відповідно до\~умов якого кредитор відступив\~шляхом продажу\~новому кредитору\~належні кредитору,\~а новий\~кредитор набув\~у обсязі\~та на\~умовах,\~визначених цим\~договором,\~права вимоги\~кредитора до\~боржників,\~зазначених у\~Додатку №1\~до цього\~договору,\~включаючи права\~вимоги до\~правонаступників боржників,\~спадкоємців боржників,\~страховиків або\~інших осіб,\~до яких\~перейшли обов`язки\~боржників або\~які зобов`язані\~виконати обов`язки\~боржників,\~за договорами\~позики,\~з урахуванням\~усіх змін,\~доповнень і\~додатків до\~них (а.с. 18-19). Права вимоги вважаються відступленими (переданими) кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п. 5.2. вказаного договору). Відповідно до\~акту прийому-передачі\~та реєстру\~боржників до\~договору №03-06/21 ТОВ «Вердикт\~Капітал» набуло\~права вимоги\~до відповідача\~на суму\~4860,00\~грн.,\~з яких:\~3500,00\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту;\~1360,00\~грн. -\~заборгованість по\~відсоткам (а.с. 20, 21, 22). Також, 10.03.2023\~року між ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~та ТОВ\~«Коллект Центр» укладено договір\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№10-03/2023/01,\~відповідно до\~умов якого первісний кредитор\~відступив шляхом\~продажу новому\~кредитору належні\~первісному кредитору,\~а новий\~кредитор набуває\~у обсязі\~та на\~умовах,\~визначених цим\~договором,\~права вимоги\~первісного кредитора\~до боржників,\~зазначених у\~Додатках №1\~та №3\~до цього\~договору,\~включаючи права\~вимоги до\~правонаступників боржників,\~спадкоємців боржників,\~страховиків або\~інших осіб,\~до яких\~перейшли обов`язки\~боржників або\~які зобов`язані\~виконати обов`язки\~боржників,\~за договорами\~позики,\~з урахуванням\~усіх змін,\~доповнень і\~додатків до\~них (а.с. 23-25). Відповідного до п. 5.2 вказаного вище договору, права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Відповідно до\~умов договорів\~їх сторонами\~10.03.2023\~року підписали\~акти прийому-передачі\~реєстру боржників\~(а.с. 26). Згідно з\~витягом з\~реєстру боржників\~до договору\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№10-03/2023/01\~від 10.03.2023\~року ТОВ\~«Коллект Центр»\~набуло права\~вимоги до\~відповідача на\~суму 30862,25\~грн.,\~з яких:\~3500,00 грн.\~ заборгованості\~за тілом\~кредита; 27362,25 грн.\~ заборгованості\~за процентами на дату відступлення права вимоги (а.с. 26-29). Також відповідно\~до наданого\~ТОВ «Коллект\~Центр» розрахунку\~заборгованості станом\~на 08.02.2024 року становить\~30862,25\~грн.,\~яка складається\~з:\~3500,00 грн.\~ заборгованості\~за тілом\~кредита; 27362,25 грн.\~ заборгованості\~за процентами на дату відступлення права вимоги (а.с. 14-17). Слід відзначити,\~що первісний\~кредитор зобов`язаний протягом\~10\~робочих днів\~з дати відступлення\~прав вимоги, в порядку\~та відповідно\~до цього\~договору,\~у спосіб,\~визначений законодавством,\~повідомити боржників\~про факт відступлення\~права вимоги\~за договором\~позики та\~про передачу\~персональних даних\~боржників (п. 8.2.2. договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги). Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.02.2019 року у справі №361/2105/16-ц. Таким чином,\~позивач набув\~права вимоги\~до відповідача\~за договором позики\~№3261806810-36979 від 19.01.2021 року у розмірі 30862,25 грн. Згідно ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач свої договірні зобов`язання не виконує належним чином, існує порушення виконання своїх зобов`язань, право позивача порушене, тому порушене право підлягає захисту, відповідач повинний нести відповідальність відповідно до умов договору та сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 30862,25 грн. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3028,00 грн. (а.с. 47), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 13000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року (а.с. 40 зворіт-41), прайс-лист АО «ЛігалАссістанс» (а.с. 42), копію розрахункової квитанції №413000008 від 09.02.2024 року на суму 51000,00 грн. (а.с. 43), заявка на надання юридичної допомоги №493 від 07.02.2024 року (а.с. 44), акт про надання юридичної допомоги №2 від 08.01.2024 року (а.с. 45). Згідно з п. 4.1. договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Відповідно до Витягу з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року, адвокатським об`єднанням було надано наступну юридичну допомогу: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 2000 грн. (витрачено 2 години); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі досуду 3000,00 грн. (витрачено 3 години). У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача такої правничої послуги як надання усної консультації з вивченням документів та підготовка пропозицій, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Тому, сума в розмірі 4000,00 грн. не підлягає врахуванню судом. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved