Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області через свого представника адвоката Пунько Ірину Валеріївну, звернулась [PERSON] до Вінницької міської ради про визначення часток у праві спільної сумісної власності та визначення права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] . Єдиною спадкоємицею після її смерті є її донька [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, загальною площею 0,0615 га, розташованої за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 0510137000:03:038:0178, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 13 вересня 2023 позивач звернулась до Другої вінницької нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак позивачці було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що земельна ділянка, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 455062, виданого 17 грудня 2008 року Вінницькою міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010800301434 належить [PERSON] та [PERSON] (Позивачу) на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласників), а тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину, а тому нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно на [PERSON] . На підставі вищевикладеного представник позивача звернулась до суду з позовом та просить визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510137000:03:038:0178, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 частки. Визначити, що частка [PERSON] , у праві власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510137000:03:038:0178, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 частки. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право власності на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером 0510137000:03:038:0178, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.10.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. 17.11.2023 представник відповідача [PERSON] подала відзив на позовну заяву. У відзиві зазначила наступне: щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування - звернення позивача до суду з даною вимогою є передчасним і таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні даної вимоги у повному обсязі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2023 витребувано у Другої вінницької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Пунько І.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію, викладену у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 05.10.1965, батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб № [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 18.06.1988 зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Прізвище позивачки після одруження « [PERSON] ». 17.12.2008 на підставі рішення Вінницької міської ради від 23.11.2007 №1543 [PERSON] видано державний акт серії ЯЗ №455062 на право власності на земельну ділянку, площею, 0,0615 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010800301434. Співвласником земельної ділянки є [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть виданого 26.08.2020 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Спадкоємцем майна за заповітом померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] , що підтверджується матеріалами спадкової справи №324/2020. 18.05.2021 позивачка звернулась до Другої вінницької нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 18.08.2021 державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Швець Л.А., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 4/5 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1227/02-21 від 13.09.2023 державний нотаріус Другої вінницької державної нотаріальної контори Швець Л.А. відмовила громадянці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0615 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0510137000:03:038:0178, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої « [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частинами 4, 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків,\~установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач, заявляючи вимогу про визначення частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на рівність часток. При цьому судом не встановлено обставин, які вказували б протилежне. Визначаючись щодо позовних вимог, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності двох співвласників без визначення їх часток, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в праві власності на земельну ділянку становить 1/2. При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників земельних ділянок. Тому, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визначення частки померлої [PERSON] в праві спільної площею 0,0615 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 0510137000:03:038:0178, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в розмірі, що зазначений у позовних вимогах, а саме 1/2, підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частки земельної ділянки за кадастровим номером 0510137000:03:038:0178, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги зважаючи на наступне. Суд зазначає, що визначення часток в праві спільної власності не потребує додаткового визнання права власності на цю частку, адже жодні права особи в зв`язку з визначенням частки не є порушеними. Визначення часток у праві спільної сумісної власності (зміна форми власності із спільної на часткову) по суті є визначенням «впливу» в праві на відповідний об`єкт нерухомості кожного із співвласників, шляхом визначення часток. Проте, в цілому момент виникнення права власності не змінюється, особа була і залишається співвласником земельної ділянки. Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. Отже визначення часток у праві спільної власності відображається шляхом внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 38 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, записи про яку містяться у зазначеному Реєстрі. Щодо посилання позивача на положення ст. 392 ЦК України, то суд звертає увагу, що відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми, ст. 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Натомість, в даному випадку жодних і з цих умов не існує, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. При цьому, суд звертає увагу, що така вимога є й передчасною, адже визначивши частку в праві спільної власності на майно, особа (спадкоємець) не позбавлена можливості оформити своє право на спадкове майно (частку в праві власності) в позасудовому порядку, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса.

Outcome: approved