Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач), діючи через свого представника Панчелюгу К.М. , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 22 жовтня 2015 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2020 року в справі №569/1513/20 шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , постійно проживає та перебуває на її утриманні. Оскільки [PERSON] участі в утриманні дочки не брав та деякий час проживав у Республіці Польща, вона звернулася до районного суду для [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до Угоди, затвердженої у справі №111 RC 196/20/К Протокол від 09 лютого 2021 року районним судом для Кракова-Кроводжи у Кракові III відділ у справах сім`ї і неповнолітніх, відповідач [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на користь малолітньої [PERSON] у сумі 700 злотих на місяць особисто матері дитини [PERSON] , раніше - Білоус, до 10-го дня кожного наступного місяця авансом з законними відсотками у відповідності до чинної процентної ставки на випадок затримки оплати будь-якого внеску, починаючи з 10 червня 2020 року. Аліменти на утримання дочки відповідач не сплачує, заборгованість станом на 30 жовтня 2023 року становить 13423,96 зл. Також, приблизно три роки вона відповідача не бачила і з ним не спілкувалася, їй не відомо місце його перебування, відсутні засоби зв`язку з ним. Відповідач за останні три роки з дитиною також жодного разу не спілкувався. 07 жовтня 2020 року вона та [PERSON] уклади шлюб. [PERSON] , [INFO] , перебуває на повному її та [PERSON] утриманні, усім, що стосується її виховання, навчання, відвідування гуртків, лікування займаються також вони. Відповідач жодної участі у житті, вихованні дитини не приймає, хоча вона ніколи жодним чином не перешкоджала їх спілкуванню. І, оскільки їй навіть не відомо місце фактичного перебування відповідача, вона позбавлена можливості вирішувати питання, які потребують згоди іншого з батьків, хоча, фактично, вона одноособово протягом 2 років здійснює виховання спільної дочки. Окрім цього, дитина має спільні права та обов`язки з особою, яка згідно свідоцтва про народження є її батьком, але самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Дочка не знає свого біологічного батька, і її дивує чому у матері та брата з сестрою прізвище [PERSON] , а у неї [PERSON] . Дочка вважає своїм батьком вітчима [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача Панчелюга К.М. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав у ньому наведених, а також не заперечувала щодо постановлення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно Відповіді №395567 від 05 січня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13 червня 2007 року. 30 травня 2024 року до суду повернулася не врученою судова повістка для відповідача на 31 травня 2024 року з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача Панчелюга К.М. не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено судом сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2015 року. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 18 червня 2021 року, серії [NUMBER] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2020 року в справі №569/1513/20, яке набрало законної сили 10 квітня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано. 07 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 07 жовтня 2020 року, серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується скороченими виписками з актів про народження від 30 грудня 2020 року та від 17 січня 2023 року. 09 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено угоду, яка затверджена протоколом районного суду для Кракова-Кроводжи у Кракові від 09 лютого 2021 року у справі №ІІІ RC 196/20/К, відповідно до якої [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на користь малолітньої [PERSON] у сумі 700 злотих на місяць особисто матері дитини [PERSON] , раніше - Білоус, до 10-го дня кожного наступного місяця авансом з законними відсотками у відповідності до чинної процентної ставки на випадок затримки оплати будь-якого внеску, починаючи з 10 червня 2020 року. Згідно довідки від 30 жовтня 2023 року у справі №Kmp 3/21 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] станом на 30 жовтня 2023 року становить 13 423,96 злотих. Згідно Інформації про відвідування дитиною дитячого садка, яка видана на прохання матері Муніципальним дитячим садком №11 ім. Міся Ушатка у Кракові 13 листопада 2023 року, [PERSON] відвідує вказаний дитячий садок з вересня 2022 року. До садочка її приводить і забирає найчастіше вітчим. Мати дівчинки цікавиться дитиною, її розвитком та освітньо-виховними досягненнями. Вона завжди бере участь у зборах та урочистих заходах, організованих на території дитячого садка. Тато [PERSON] не приходить у дитячий садок і ніколи не налагоджував контакт з вихователькою у жодний можливий спосіб. Також, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 11 червня 2018 року №80258 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19 липня 2017 року, і згідно Відповіді №395567 від 05 січня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру там же і зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , однак згідно Довідки з реєстру PESEL від 22 листопада 2023 року тимчасове проживання [PERSON] з 24 лютого 2023 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Як слідує з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 2024 року №08-01-175/24 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » на письмове запрошення [PERSON] для з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини до служби у справах дітей не з`явився, письмового пояснення не надіслав. Мати [PERSON] з чоловіком [PERSON] та трьома малолітніми дітьми проживають у Кракові (Республіка Польща). Малолітня [PERSON] відвідує Муніципальний дитячий садок № 11 ім. Міся Ушатка у Кракові. Відповідно до інформації про відвідування, мама дівчинки цікавиться дитиною, її розвитком та освітньо-виховними досягненнями. Тато Злати не приходить у дитячий садок і ніколи не налагоджував контакт з вихователькою у жодний можливий спосіб. В режимі відеозв`язку через мережу Viber за номером [NUMBER] працівниками служби у справах дітей проведено бесіду з малолітньою [PERSON] . Дівчинка розповіла, що вона живе у Польщі з мамою, татом, братиком та сестричкою. Дитина пояснила, що її маму звати [PERSON] , а тата [PERSON] . У них хороша дружна родина. Також за допомогою відеозв`язку встановлено, що у квартирі, де мешкає сім`я, створені комфортні умови для проживання, виховання і розвитку малолітніх дітей. Питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 13 березня 2024 року. На засіданні комісії була присутня адвокат Панчелюга К.М., представник [PERSON] . Вона пояснила, що її довірительці не відоме місце перебування [PERSON] , він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно їх спільної дитини. Комісія, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення Панчелюги К.М. прийняла рішення рекомендувати органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради надати висновок до Рівненського міського суду про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , а тому є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] , [INFO] . Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає перелік обов`язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не спілкується з дочкою, не надає матеріальної допомоги, не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків з поважних причин судом не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, законності та справедливості, суд доходить висновку, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд задовольняє позов в повному обсязі, судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved