Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~10 червня 2006 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.06.2006 серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] є власником таких транспортних засобів: - TOYOTA AVENSIS, 2006 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 08.07.2022, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; - RENAULT KANGOO, 2010 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 23.12.2020, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; - RENAULT TRAFIC, 2011 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 18.07.2018, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; - VOLKSWAGEN PASSAT, 2012 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 21.10.2023, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; - PEUGEOT PARTNER, 2014 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 03.03.2020, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Отже, вищезазначені транспортні засоби були придбані відповідачем під час шлюбу з позивачем. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11.11.2019 по справі №337/474/14-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 85868754), та зазначає таке. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, якщо поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Виходячи із закріпленої у статті 60 СК України презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу, оскільки відповідач не довів, що придбання спірних транспортних засобів було здійснено ним за власні кошти, транспортні засоби: TOYOTA AVENSIS, реєстраційний номер [NUMBER] ; RENAULT KANGOO, реєстраційний номер [NUMBER] ; RENAULT TRAFIC, реєстраційний номер [NUMBER] ; VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер [NUMBER] ; PEUGEOT PARTNER, реєстраційний номер [NUMBER] , належать сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. Водночас рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19.10.2023 по справі № 322/1034/23 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 224\~000,00 грн. за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01 червня 2021 року. 13.05.2024 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшло подання, в якому державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника [PERSON] , дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 322/1034/23, виданим 01.12.2023 Новомиколаївським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 224000,00 грн. за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01 червня 2021 року, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] понесених ним судових витрат по сплаті судового збору 2776,80 грн. Загальна сума боргу 226776,80 грн. Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 14.05.2024 в задоволенні подання державного виконавця було відмовлено. Під час розгляду зазначеного подання державного виконавця судом було встановлено, що 31.01.2024 державним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні № 73503000 про розшук майна боржника, а саме спірних транспортних засобів у цій справі, а 29.02.2024 було розшукано та затримано автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Державним виконавцем готується пакет документів на реалізацію арештованого майна. Під час судового розгляду цієї справи позивач на запитання суду повідомив, що йому нічого не відомо стосовно судових справ за участю відповідача та виконавчих проваджень, боржником у яких є відповідач. Разом з цим, суд роз`яснив позивачу передбачений законом вищезазначений порядок поділу неподільних речей. Проте, позивач відмовився від присудження їй частини спірних автомобілів та/або компенсації частини їх вартості, якщо вартість присуджених автомобілів одній із сторін, перевищуватиме вартість автомобілів, присуджених іншій стороні, та наполягав на поділі майна у визначений ним спосіб шляхом визначення ідеальних часток. Отже, беручи до уваги обраний позивачем спосіб захисту його права, поведінку сторін по справі, зокрема пасивну позицію відповідача, який заперечуючи проти позову не надав суду жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилався, наявність незавершеного виконавчого провадження відносно відповідача, під час якого державним виконавцем вживаються заходи щодо розшуку та реалізації майна, яке є предметом спору у цій справі, суд дійшов висновку про те, що пред`явлення позивачем позову у цій справі не спрямовано на захист його права, а натомість є очевидно недобросовісним та зводиться до зловживання правом з метою перешкоджання зверненню стягнення на майно боржника відповідача. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Слід зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту його права є неефективним, адже не відновить прав позивача на користування спірними автомобілями. Водночас вимог про визначення порядку користування спірними автомобілями або про усунення перешкод, що чинить відповідач у користуванні ними, позивач не заявив. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1), інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2). Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у справі відсутні. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч. 10 ст. 158 ЦПК України). Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed