Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У лютому 2024 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 09.09.2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за № 166, та проживали однією сім`єю до грудня 2016 року. Під час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 22.08.2012 року позивачка зазначена як мати [PERSON] , а відповідач як батько останнього. Факт батьківства [PERSON] підтверджено документально. До грудня 2016 року позивач і відповідач проживали сумісно у шлюбі, виховували та утримували разом спільну дитину [PERSON] , однак згодом сімейне життя у них не склалось. Заочним рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01.02.2017 року по справі 221/6581/16-ц (провадження № 2/221/190/2017) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції, актовий запис № 166, було розірвано. З грудня 2016 року та до теперішнього часу однією сім`єю позивачка та відповідач не проживають, спільного домашнього господарства не ведуть. На даний час [PERSON] проживає на тимчасово окупованій території у [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про фактичне місце проживання/не проживання від 27.07.2023 року № 3405 та працює з 06.09.2022 року у локомотивному депо Волноваха СП «Дирекція по експлуатації та ремонту рухомого складу» ГУП ДНР «Донецька залізниця» на посаді помічника машиніста тепловоза дільниця по експлуатації локомотивів, що підтверджується Довідкою від 25.07.2023 року № 54. З грудня 2016 року спільна дитина позивачки та відповідача залишилась проживати разом із матір`ю. Дитина повністю знаходилась на утриманні мати [PERSON] . Інших спільних дітей позивач та відповідач не мають. 26 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Луцькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.04.2022 року. Тому, на теперішній час [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] , що підтверджується Актом про проживання (не проживання) № 455 від 01.12.2023 року, за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2016 року [PERSON] не бере участі у вихованні сина, повністю усунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до нього будь-якої батьківської уваги, турботи та інтересу, не надає жодного матеріального чи грошового утримання сину, має заборгованість по сплаті аліментів. Починаючи з 2016 року жодного разу не відвідував сина та не спілкувався з ним, навіть у той час, коли позивачка разом з сином проживали у місті Волноваха Донецької області. [PERSON] разом із вітчимом [PERSON] самостійно несуть весь тягар матеріального утримання дитини, забезпечують сину виховання, належні умови проживання, розвитку, навчання. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 вересня 2013 року по справі № 221/4406/13-ц (провадження № 2/221/1451/2013) було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2013 року та до повноліття дитини. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 20 серпня 2015 року по справі № 221/4406/13-ц (провадження № 2/221/151/2015) поновлено [PERSON] строк для пред`явлення виконавчих листів 221/4406/13-ц (№ 2/221/1451/2013) та 221/4406/13-ц (2/221/1451/2013), виданих 09.01.2014 року Волноваським районним судом Донецької області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, до виконання в органи виконавчої служби. Станом на сьогодні вищезгадані виконавчі листи перебувають у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 31 жовтня 2023 року № 10383 у виконавчому провадженні № 48679531 станом на 31.10.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 16 місяців з 01.06.2022 року по 30.09.2023 року та складає 53 792,00 грн. Відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, не надає коштів як на харчування і одяг, так і на учбові матеріали, ліки, враховуючи той факт, що дитина відповідно до Медичного висновку № 1153 про дитину інваліда віком до 18 років від 03.07.2019 року має інвалідність підгрупи «А». Позивачка разом з її теперішнім чоловіком [PERSON] опікуються самостійно здоров`ям [PERSON] , особисто доглядаючи за ним, звертаючись до медичних установ та купуючи при потребі усі необхідні ліки. Позивачка вважає, що з грудня 2016 року ситуація в її сім`ї не зазнала змін, відповідач свідомо ухиляється від своїх прямих батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , жодного разу не проявив інтерес до його життя, здоров`я, навчання, фізичного та психологічного розвитку, свідомо ухиляється від сплати аліментів, створивши заборгованість. Відповідач покинула свого сина в той час коли йому дуже потрібна була турбота та необхідний догляд саме рідного батька. Відповідач має змогу підтримувати телефонний зв`язок із позивачкою щодо рідного сина [PERSON] , однак з невідомих причин цього не робить, ані в телефонному зв`язку, ані у будь-яких інших засобах комунікації жодним чином не цікавиться життям сина. Позивачка максимально намагається забезпечувати всі потреби сина [PERSON] , займається його вихованням, навчанням, проявляє турботу про його фізичний розвиток, купує дитині одяг, взуття та інші речі, докладає усіх зусиль, щоб син отримував відповідне для його віку та потреб харчування та всебічний розвиток. Більшу частину часу саме позивачка перебуває разом із сином, враховуючи його особливі потреби через інвалідність, приділяючи йому достатньо часу та закриває усі його базові потреби. Без стороннього догляду син [PERSON] не може перебувати, тому мати та вітчим роблять все можливе для його життя та розвитку. Син [PERSON] росте та розвивається у люблячій родині, де поряд з рідною матір`ю знаходиться вітчим, який любить його як рідного сина. Сім`я з малечку любить та поважає [PERSON] , прививає йому правильні життєві цінності, не налаштовує проти рідного батька. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Тому враховуючі вищенаведені обставини справи та положення діючого законодавства України [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав у відношенні до його сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали подану позовну заяву, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше ним було надано заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи без його участі. Також повідомляє, що не приймає участь у житті дитини свідомо, ні у вихованні, ні в навчанні, ні в лікуванні, тощо; фінансово не допомагає, матеріально не забезпечує; не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Вислухавши позивачку та її представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року у цивільній справі № 221/6581/16 позовні вимоги задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22). Як вказує позивачка, відповідач [PERSON] не підтримує зв`язок з дитиною з грудня 2016 року. З того часу, неповнолітня дитина постійно проживає разом з матір`ю, яка повністю займається його вихованням, навчанням, опікується його здоров`ям та розвитком. В судовому засіданні було надано пояснення свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, [PERSON] , яка є вчителькою дитини, було вказано, що [PERSON] навчається у її інклюзивному класі, постійно займається вихованням мати та вітчим, рідного батька не знає. Дитина з особливостями у розвитку. [PERSON] вказала, вона є асистентом вчителя де навчається дитина, з [PERSON] займається вже 2 роки, рідного батька не знає, дитиною цікавляться тільки мати та вітчим. Вказала, що дитині потрібен асистент тому, що у дитини є труднощі у соціалізації, мовні труднощі, тощо. [PERSON] вказала, що вона є практичним психологом у школі де навчається дитина, дитина закінчує 4 клас, навчається у школі в інклюзивному класі 2 роки, рідного батька [PERSON] не знає, постійно спілкується з мамою та вітчимом (папою [PERSON] ). Вказала, що дитина забезпечена всім потрібним. Суд ухвалив не допитувати дитину в судовому засіданні, так як дитина [PERSON] має захворювання (а.с. 16, 17, 18) та навчається в інклюзивному класі. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Проте, батько дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: ухиляється від їх виконання, байдуже ставиться до виховання дитини, що негативно впливає на емоційний стан дитини, матеріально її не забезпечує, живе окремо та взагалі сином не цікавиться. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї батько не створив дитині повноцінні і достойні умови життя. Батько не забезпечив його належними житлово-побутовими умовами та не намагається дбати про потреби своєї дитини, неодноразово попереджалася про неприпустимість такого відношення до своєї дитини, але відповідач проігнорувала ці попередження. Для набуття правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування й отримання, у зв`язку з цим, захисту та допомоги з боку держави, вирішення питання щодо подальшого влаштування дитини, позивач, в інтересах малолітньої дитини, просив припинити особисті немайнові права та обов`язки відповідача у відношенні її малолітньої дитини. Крім того, відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Згідно висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 13 березня 2024 року №8вих-20/278 вбачається, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] залишити на розсуд суду (а.с. 75-76). Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Однак, в даній сім`ї мати не створила своїм дітям повноцінні і достойні умови життя, не забезпечує дитину належними житлово-побутовими умовами і не намагалась дбати про його потреби. Всім цим, як було встановлено судом, займається батько дитини. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного і

Outcome: approved