Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

04.06.2024 року заявниця [PERSON] , звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з заявою про видачу обмежувального припису, зазначивши заінтересованими особами: [PERSON] та Службу у справах дітей Новобузької міської ради Миколаївської області, у якій просила видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] : 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] та їхньою донькою [PERSON] , [INFO] ; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; 3) заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , та їхньою донькою - [PERSON] , [INFO] , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивувала тим, що 02.09.2006 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу у них періодично виникали ситуації коли [PERSON] чинив домашнє насильство в різних його проявах, здебільшого психологічного характеру, однак, з 2022 року ситуація значно погіршилась. [PERSON] почав вживати алкогольні напої, систематично проявляти стосовно неї та їхньої спільної доньки безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражався на їхню адресу нецензурною лайкою. Коли ситуація ставала критичною, вона зверталась до органів поліції. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/1322/22 від 23.02.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/1905/23 від 15.11.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. В січня 2024 року вона разом з донькою переїхала проживати в інше безпечне місце. В лютому 2024 року звернулась до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. З кінця січня 2024 року [PERSON] почав чинити психологічне насильство відносно неї та її доньки, шляхом надіслання на її телефон повідомлень погрозливого характеру та з нецензурною лексикою. З цього приводу було внесено відомості до ЄРДР № 12024152270000168 за ч.1 ст.126-1 КК України. В силу вимог ст.14 ЦПК України\~автоматизованою системою документообігу суду 04.06.2024 року визначено головуючу по цій справі суддю [PERSON] . Ухвалою судді від 05.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено вказану справу до розгляду на 07.06.2024 року о 09:00 год., судове засідання відкладалось на 10.06.2024 року та на 11.06.2024 року. В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали, просили її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у заяві. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Новобузької міської ради Миколаївської області Захарчук В., в судовому засіданні пояснила, що до служби не надходили скарги відносно [PERSON] , про насильства в сім`ї стосовно його доньки [PERSON] . Заінтересована особа [PERSON] до суду тричі не з`явився, повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення йому смс-повідомлення, копію заяви з доданими до неї документами отримав. Також [PERSON] не подавав заяву про розгляд справи в його відсутність чи відкладення судового розгляду . Вислухавши пояснення заявниці, її представника, представника заінтересованої особи Служби у справах дітей Новобузької міської ради Миколаївської області Захарчук В. та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області 02.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Новомихайлівською сільською радою Новобузького району Миколаївської області 02.09.2006 року (а.с.16). Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 20.01.2010 року та копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого виконкомом Новомихайлівської сільської\~ради Новобузького\~району Миколаївської\~області від\~23.01.2007\~року (а.с.11,12). Із термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 112156 від 26.10.2023 року стосовно [PERSON] встановлювались обмеження , а саме заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, строком на одну добу з 22:45 год. 26.10.2023 року та до 22:45 год 27.10.2023 року (а.с.20). Як вбачається з постанови Новбузького районного суду Миколаївської області № 481/1322/22 від 23.02.2023 року та постанови Новбузького районного суду Миколаївської області № 481/1905/23 від 15.11.2023 року вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] (а.с.21-23). З повідомлення начальника ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області Маглаперідзе А. № Б-11 а/з/65-2024 від 11.03.2024 року та витягу з ЄРДР № 12024152270000168 від 06.03.2024 року вбачається, що 05.03.2024 року [PERSON] звернулась до чергової частини ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності її чоловіка [PERSON] , який систематично вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно неї, а також відносно її малолітньої доньки, погрожує фізичною розправою, надсилає СМС-повідомлення з нецензурною лексикою, образливими словами та погрозами. Дана подія зареєстрована в ІП «Єдиний облік» ІКС ІПНП за № 1397 від 05.03.2024 року та відомості внесено до ЄРДР за № 12024152270000168 за ч.1 ст.126-1 КК України (а.с.17-18.). Також,\~на підтвердження\~вимог заяви\~ [PERSON] \~надала скріншот\~смс-повідомлень\~у застосунку\~ «Viber», зміст яких має принизливий характер, містить образи та погрози (а.с.24). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У частинах першій-третій\~статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України\~справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Дослідивши докази, надані на обґрунтування заяви, вислухавши пояснення заявниці, суд дійшов висновку, що встановлені обставини вказують на вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно заявниці у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають ризики продовження чи повторного вчинення такого насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» \~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої\~статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду. У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно за висновком Верховного Суду викладеними у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи при видачі обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. За результатами дослідження фактичних обставин справи та представлених доказів, суд приходить до висновку, що перед судом доведено відповідні ризики, які обумовлюють безальтернативну необхідність застосування судом до [PERSON] частини запропонованих заявницею спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] : 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] ; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 4) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Встановити строк дії обмежувального припису шість місяців. Щодо заявленої вимоги про заборону [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] та їхньою донькою [PERSON] , [INFO] , суд оцінюючи зібрані по справі докази, вважає, їх такими, що не можуть бути застосованими, оскільки сторони з січня місяця 2024 року разом не проживають, що було підтверджено заявницею під час розгляду справи, а тому в даній частині заяви слід відмовити. В частині встановлення відповідних обмежень відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд враховує, що заявницею не наведено обставин та відповідних доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] дій, що підпадають під ознаки домашнього насильства по відношенню до його доньки [PERSON] , [INFO] , що в своїй сукупності свідчило б про набуття нею статусу дитини, яка постраждала від домашнього насильства, в розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зміст скрін-шоту переписки на а.с.24, на переконання суду, не є безсумнівним доказом переписки, як на це посилається заявниця, між [PERSON] та [PERSON] , оскільки ідентифікувати його та встановити час такої переписки не можливо. Крім того, безпідставне встановлення обмежень [PERSON] , запропонованих заявницею щодо неповнолітньої доньки, порушить його права, перебачені ст.141, 151, 153 СК України та позбавить можливості виконувати обов`язки, передбачені ст.150 СК України, щодо неї . В зв`язку з чим, в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч.4\~ст.350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial