Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

12 лютого 2024 року [PERSON] , в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради про позбавлення батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , змінити спосіб і порядок виконання рішення Арбузинського районного суду від 14 листопада 2012 року у справі № 1401/1641/12, ухваливши рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі у розмірі 6000 грн. щомісяця з моменту набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 31 липня 2009 року перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З 2011 року відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, 13 років батько з дитиною не спілкується, не приймає часті у вихованні дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною взагалі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дочкою загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному обсязі, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Донька не отримала від батька жодного подарунку на день народження. Окрім того, відповідач перешкоджав зареєструвати місце проживання дитини, так як не надавав письмової згоди на це. Вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав й з огляду на те, що його небажання спілкуватися не буде перешкоджати оформленню виїзду дитини за кордон для відпочинку. Отримати добровільно даний дозвіл не можливо. На підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] . Аліменти відповідач сплачує не регулярно, мав велику заборгованість, яку сплатив у серпні 2023 року, лише маючи намір виїхати за кордон. Після цього аліменти виплачує не регулярно та у розмірі % частки від середньої заробітної плати по м. Миколаєву. Аліменти в такому розмірі не забезпечують потреби дитини. Представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дочки. До досягнення дочкою 14-ти років не надавав згоду на її реєстрацію. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу в судовому засіданні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] . Заслухавши представника позивача та представника третьої особи, допитавши неповнолітню [PERSON] , дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 31 липня 2009 року [PERSON] та [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] в зв`язку з реєстрацією шлюбу 10 вересня 2016 року) перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року /а.с. 5, 6/. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. Згідно акту обстеження умов проживання, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю в квартирі [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. Для дитини є окрема кімната, в якій чисто та затишно, зроблено сучасний ремонт, наявні необхідні меблі та одяг за віком та сезоном, комп`ютер та гаджети, шкільне приладдя, канцелярія, засоби особистої гігієни. Зі слів [PERSON] , встановлено, що батько [PERSON] відсутній в житті доньки [PERSON] з однорічного віку. З дитиною він не спілкується, жодного разу її не бачив, не цікавився життям, здоров`ям, освітою, не приймає жодної участі у її вихованні, аліменти сплачував нерегулярно та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку погасив лише в зв`язку з необхідністю виїхати за кордон. Не надає згоди на реєстрацію місця проживання дочки. Жодних перешкод у спілкуванні батька з дочкою вона не чинила. У вільній розмові [PERSON] повідомила, що живе з мамою. Батька [PERSON] ніколи не бачила і з ним не спілкувалась, нічого про нього не знає. Між ними відсутній зв`язок. З дідом та бабою з боку батька не спілкується та також нічого про них не знає. Тривалий час біологічним батьком вважала відчима. Батько не намагався з нею зв`язатись ні в житті ні в соціальних мережах /а.с. 96/. 19 січня 2024 року Арбузинською селищною радою було відмовлено [PERSON] у реєстрації місця проживання малолітньої [PERSON] на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 п. 25; 16; 33 Закону України від 02 червня 2023 року № 1871 ст. 7 пункт 4 /а.с. 37-38/. [PERSON] з 2012 по 2015 роки відвідувала заклад дошкільної освіти № [NUMBER] «Веселка» управління освіти ім. Б. Грінченка Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. В довідці № 2, виданій закладом 18 січня 2024 року зазначено, що батько дівчинки [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини з 2012 по 2015 роки, не приводив та не забирав дитину з садочка, не відвідував заходи для батьків, вихователі закладу батька ніколи не бачили /а.с. 8/. З 05 травня 2015 по 02 червня 2016 року [PERSON] відвідувала заклад дошкільної освіти «Світлячок» Южноукраїнської міської ради. В довідці виданій закладом 19 січня 2024 року зазначено, що батько дитини контакту із закладом освіти не підтримував з вихователями не спілкувався /а.с. 44/. Згідно характеристики учениці 8-А класу Южноукраїнського ліцею № 3 [PERSON] навчається в даному закладі з першого класу. Має позитивні характеристики з місця навчання. Батько [PERSON] із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, жодного разу на зв`язок з класним керівником не виходив, на батьківські збори ніколи не з`являвся /а.с. 9/. Як зазначено у довідці № 68668 від 24 січня 2024 року Некомерційного комунального підприємства Южноукраїнський центр первинної медико-санітарної допомоги, на прийом в медичний заклад з приводу захворювань та профілактичних оглядів з дитиною [PERSON] , зверталась тільки мати [PERSON] /а.с.43/. На підставі рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття, починаючи з 24 жовтня 2012 року /а.с. 13/. Станом на 31 липня 2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів складала 61129,60 грн. /а.с. 27-28/, а станом на 31 грудня 2023 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня /а.с. 11/. Спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради було здійснено вихід за місцем реєстрації [PERSON] по [ADDRESS] , проте двері квартирі ніхто не відчинив, на запрошення до служби, залишене в поштовій скринці не відреагував /а.с. 95/. 29 травня 2021 року боржник [PERSON] перетнув державний кордон України у напрямку виїзд /а.с. 33-34/. Згідно висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 15 травня 2024 року за №285, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] /а.с. 93-94/. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає з мамою в 2-кімнатній квартирі, де батько не знає, ніколи його не бачила, він не пише, не телефонує, подарунки не дарує. Сподівалась, що він їй напише, коли додалась до нього в друзі у Фейсбуці, однак ні, після цього він видалив всі пости. Зазначила, що відповідач є батьком лише по документам, а так ні, оскільки він відсутній в її житті. Відповідно до частини другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховному Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до вимог статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінюючи докази у сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування та пояснення неповнолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження факти того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дочки, що є підставою для задоволення позову. До такого висновку суд приходить з урахуванням байдужого ставлення відповідача, яке виражається в його небажанні спілкуватись, займатись вихованням дочки, дбати про її духовний і моральний розвиток. Відповідач повністю відсутній в житті неповнолітньої [PERSON] . Одночасно суд роз`яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів, згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. ст.182, 183, 184 СК України). Приписами частини 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн, беручи до уваги розмір середньої заробітної плати по м. Миколаєву, ту обставину, що в матеріалах справи відсутні дані про погіршення стану здоров`я дитини, зміни матеріального стану стягувача аліментів, зміни сімейного матеріального стану платника аліментів та стану його здоров`я, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір сплачений при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Судові витрати за вимогу про зміну способу стягнення аліментів у сумі 1211,20 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial