Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ»), в особі свого представника Киричук Г.М., через систему «Електронний суд», звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] , в якій просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 85966 6,95 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі кредитного договору № 200963072601 укладеного 17.01.2018 між\~АТ «ПУМБ»\~та [PERSON] видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000 грн., який пізніше було збільшено до 55\~900 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 рік складає 85\~966,78 грн., з яких: 55\~387,69 грн. - заборгованість за кредитом, 30\~579,09 грн. - заборгованість за процентами, 0,00 грн. - заборгованість\~за\~комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість погашена не була. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 26.03.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у п. 3 вимоги позову просить розгляд справи проводити у відсутності представника Банку, проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку (шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова влада»), не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Положеннями ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17.01.2018\~року між [PERSON] було підписано заяву №200963072601 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, відповідно змісту якої просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях та надати Кредитну картку миттєвого випуску (не персоніфікованої) № [NUMBER] та просила встановити кредитний ліміт в сумі 1000 грн. При цьому, вказана заява № 200963072601 від 17.01.2018 містить посилання на те, що строк діж Кредитного ліміту, процентна ставка за користування Кредитним лімітом, розмір Мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу Кредитної картки, а також містить підтвердження про ознайомлення з правилами користування платіжною карткою. Згідно Довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 200963072601 від 17.01.2018, кредитний ліміт в сумі 1000 грн. було встановлено 17.01.2018, який в подальшому неодноразово збільшувався та 26.05.2023 року було встановлено кредитний ліміт на суму 55 900,00 грн. Крім того, стороною позивача надано Банківську виписку по рахунку відкритому на ім`я [PERSON] за період з 17.01.2018 по 01.02.2018, з якої встановлено, що фактично відомості надано за період з 07.04.2018 по 07.04.2023, як по рахунку вказаному у заяві № 200962072601 від 17.01.2018 номером № 26251104636135 так і по інших рахунках, з якої встановлено, що у зазначений період відбувались операції як з користування грошовими коштами на рахунках, як-то їх зняття, переказ, поповнення рахунку, тощо. Згідно Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200963072601 від 17.01.2018, розмір заборгованості становить станом на 01.02.2024 в загальній сумі 86\~966, 78 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту становить 55\~387,69 грн., заборгованість за відсотками становить 30\~579,09 грн., комісія 0,00 грн. Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення 17.01.2018 між сторонами кредитного договору № 200963072601, отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними. При цьому, досліджені судом Банківська виписка, Розрахунок заборгованості свідчать на те, що відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором № 200963072601 від 17.01.2018 не виконала у повному обсязі не повернувши на користь банку використані кредитні кошти, в наслідок чого утворилась заборгованість. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути складові його повної вартості, а саме: 55\~387,69 грн. - заборгованість за кредитом, 30\~579,09 грн. - заборгованість за процентами. Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк\~зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що заборгованість за сумою кредиту станом на 01.02.2024 рік в розмірі 55\~387,69 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості по процентам в сумі 30\~579,09 грн., суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наведений висновок у\~Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, підтверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із заяви позивача № 200963072601 від 17.01.2018 встановлено, що вона не містить ні типу процентної ставки, ні її розміру, ні розміру комісій, штрафів, тощо, за користування кредитними грошима, за прострочення внесення платежу, за перевищення кредитного ліміту, тощо, як і не міститься узгодженого сторонами строку кредитування. Також, не зазначено у заяві які саме умови ДКБО застосовуються при користуванні кредитним коштами по Кредитній картці миттєвого випуску (не персоніфікованої) № [NUMBER] , їх деталізація. Обґрунтовуючи вимог в цій частині, позивач надає Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції що діє з 10 червня 2017 року. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку\~АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст\~статей 633, 634 ЦК України можна\~вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який додає позивач до матеріалів позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи № 200963072601 від 17.01.2018, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів, що, як встановлено з Банківської виписки та Розрахунку заборгованості, фактично відбулось у квітні 2018 року, а ні 17.01.2018 року (дата підписання заяви) взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, зокрема, саме у зазначеному в цьому документі, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України, при цьому, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, суд не приймає до уваги наданий позивачем Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, враховуючи і те, що вони не підписані самим відповідачем. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відсутність домовленості між сторонами про сплату відсотків за кредитними зобов`язаннями, що фактично виникли у квітні 2018 на підставі заяви від 17.01.2018 року, наданий позивачем Витяг з публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який містить умови кредитування в ПАТ «ПУМБ», не можє розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Відповідно до постанови Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 19.12.2023 № 904/1538/22 без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови і правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, сторона позивача на обґрунтування вимог позову, додає до матеріалів позовної заяви «Паспорт споживчого кредиту», однак, останній не може бути взятий судом до уваги враховуючи наступне. З доданого позивачем Паспорту споживчого кредиту датою його підписан6ня відповідачем 17.01.2018 року, зазначено, що інформація надається до укладання договору про споживчий кредит, та останній містить наступні відомості: суму кредиту 1000 грн., строк кредитування 12 місяців, процентну ставку річних 49%, тип процентної ставки фіксована, орієнтовану загальну вартість кредиту 12\~566, 39 грн., реальну річну ставку, відсоток річних 59,59%; розмір процентної ставки річних який застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 62% річних. Проте, доданий Паспорт споживчого кредиту містить застереження про те, що інформація в ньому надана 17.01.2018 - зберігає чинність до 17.01.2018. Термін "паспорт споживчого кредиту" визначається у\~Законом України "Про споживче кредитування"\~в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності (ч. 2 ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування"). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Згідно зі статтею 9\~Закону України "Про споживче кредитування"\~кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9\~Закону України "Про споживче кредитування"). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін "паспорт споживчого кредиту" вживається у Законі України "Про споживче кредитування" лише в розділі II "Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню" та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III "Договір про споживчий кредит" цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї\~статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України "Про споживче кредитування" включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також у\~постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020\~року у справі № 583/3343/19\~(провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020\~року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). З огляду на вказані вище приписи, підписання відповідачем Паспорта споживчого кредиту не свідчить, що відповідачем було погоджено зазначені у ньому відсотки, комісії, умови кредитування та вказаному розмірі, оскільки фактично Паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити. Отже, враховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідачки про умови кредитування щодо сплати відсотків, шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Враховуючи вищенаведене, умови вказані у Паспорті споживчого кредиту не можна вважати умовами кредитного договору № 200963072601 укладеного 17.01.2018 між позивачем та відповідачем, а отже зазначені у ньому відомості не підлягають застосуванню до даних кредитних відносин між позивачем та відповідачем. Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У відповідності до положень ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим за кредитним договором № 200963072601 від 17.01.2018 процентами в сумі 30\~579,09 грн. є безпідставною, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає. При цьому, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте,\~позивачем не\~заявляється до\~стягнення з\~відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку\~України (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України), як і розміру індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми що визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, і не надається відповідного розрахунку. З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 55\~387,69 грн. та відсутності законних підстав для стягнення заборгованість за процентами в сумі 30\~579, 09 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви через систему «Електронний суд» сплачено судовий збір, з урахуванням коефіцієнту 0,8 встановленого ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», на суму 2\~422,40 грн. що підтверджується платіжним дорученням. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1\~560, 73 грн. (55\~387, 69 грн. х 2 422,40 грн. / 85\~966,78 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial