Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до ТОВ «Сіті транспорт груп», яке в подальшому було перейменовано в ТОВ «Автомобілі України» з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. Позов мотивує тим, що 15.05.2013 року вона була прийнята на посаду менеджера із зв`язків з громадськістю ВСП ТОВ «Сіті транспорт груп» за сумісництвом. Наказ на її звільнення з роботи не видавався. Такими діями ТОВ «Сіті транспорт груп» порушило її трудові права, оскільки не виплачувало їй заробітну плату під час її роботи. Позивачка неодноразово зверталась до ТОВ «Сіті транспорт груп» провести з нею повний розрахунок, однак відповіді на звернення не отримала. Зверталась у правоохоронні органи із заявою про порушення трудових прав, проте очікуваного захисту так і не здійснено. Вважає, що ТОВ «Сіті транспорт груп» зобов`язане виплатити їй заборгованість з заробітної плати та виплатити середньомісячну зарплту за час вимушеного прогулу за 65 місяців в розмірі 122501,34 грн. В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просить стягнути з ВСПТОВ «Сіті транспорт груп» а тепер ТОВ «Автомобілі України» за період 15.05.2013 року по 30.07.2019 року в розмірі 644625,02 грн. з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Представник відповідача ТОВ «Автомобілі України» (стара назва ТОВ «Сіті транспорт гркп») подав до суду відзив на позовну заяву у якому вказав,\~що у\~своїй позовній\~заяві Позивач\~стверджує,\~що її\~15.05.2013\~було на\~посаду менеджера\~із зв`язків\~з громадськістю\~відокремленого структурного\~підрозділу "Сіті\~Транспорт Груп"\~за сумісництвом.\~На підтвердження\~даного факту\~надано копію\~наказу директора\~«Сіті транспорт\~груп» [PERSON] \~від 15\~травня 2013\~№2-вк\~"По\~кадрах".\~Дана фотокопія\~зроблена не\~з оригіналу\~наказу,\~а іншої\~копії,\~яка не\~засвідчена відповідальною\~посадовою особою.\~А отже\~даний документ не є належним доказом.\~Також Відповідно\~до п.\~2\~ч.\~3\~ст.\~175\~ЦПК України\~позовна заява\~повинна містити\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(для\~фізичних осіб)\~за його\~наявності або\~номер і\~серію паспорта\~для фізичних\~осіб громадян\~України. В той\~же час\~ні позовна\~заява,\~ні матеріали\~справи не\~містить ідентифікаційного номера Позивача,\~так само\~як і\~її паспортних\~даних,\~що унеможливлює\~точної ідентифікації\~особи яка\~звернулась з\~позовом до\~суду та\~встановлення факту,\~що саме\~Позивач є\~тією особою,\~яка зазначена\~в Наказі\~на прийняття. Відсутність ідентифікаційного номера Позивача також унеможливлює пероевірку поданих Відповідачем звітів 1-ДФ. Не\~підтверджено також\~жодними доказами\~твердження позивача,\~що вона\~неодноразово зверталася\~до Відповідача\~з вимогою\~провести з\~нею повний\~розрахунок так\~само як\~факт звернення\~до правоохоронних\~органів.\~Не надано\~Позивачем навіть\~і Витягу\~з індивідуальних\~відомостей про\~застраховану особу\~з Пенсійного\~фонду України.\~При цьому\~позивачем не\~зазначено причину\~неможливості ним\~самостійно подати\~такий доказ. Також позивачем не наданою жодного доказу, що нею виконувалась будь-яка робота для ВСП протягом усього часу з дати її прийняття по сьогоднішній день, а отже вона не може вимагати заробітну плату за роботу, яку вона не виконувала. Крім того, розрахунок заборгованості із заробітної плати зроблений позивачем, який додається до позовної заяви є некоректним, оскільки розрахований не від фактичного відпрацьованого робочого часу, а від якогось середнього заробітку. Слід зазначити, що поняття середній заробіток в трудовому законодавстві застосовується тільки як форма відповідальності працедавця за затримку з розрахунку з працівником при звільненні. При цьому як стверджує позивач його не було звільнено. Таким чином, Позивачем не доведено, належними та допустимими доказами, що вона коли небудь працювала у відповідача і фактично виконувала будь-яку роботу, за яку вимагає є заробітну плату, а отже її позов не може бути задоволений. Також представником відповідача до суду було подано доповнення до відзиву в якому він вказав, що відповідачем ніколи не видавався та не підписувався наказ, а позивачка ніколи не працювала у відокремленому структурному підрозділі ТОВ «Сіті транспорт груп». Сам наказ про прийняття на роботу не відповідає типовій формі №П-1, затвердженій наказом Держкомстату від 05.12.2008р. №489. Зі змісту ч. 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Від позивача, разом і заявою про збільшення позовних вимог, надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився,про причини неявки суд не повідомляв. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що наказом №2-вк від 15 травня 2013 року директора ВСП ТОВ «Сіті транспорт груп» позивачку прийнято на посаду менеджера із зв`язків з громадськістю за сумісництвом на 0,5 ставки з годинною тарифною ставкою 12,65 грн. з 15 травня 2013 року з випробувальним терміном 2 місяці. Оригінал даного наказу знаходиться в цивільній справі №465/7533/16-ц. З огляду матеріалів цивільної справи №465/7533/16-ц вбачається, що 30.12.2016 року позивачкою було подано цивільний позов про стягнення в тому числі з ТОВ «Сіті транспорт груп» невиплаченої заробітної плати з 15.05.2013 року, виплат за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди. 06.12.2017 року позивачкою по даній цивільній справі подано заяву про відмову від позовних вимог стосовно відповідача ТОВ «Сіті транспорт груп», однак судом ухвали про закриття провадження в цій частині не винесено. За змістом ст.19 Закону України «Про оплату праці» та ст.102-1 КЗпП України, сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи , яка використовує працю найманих працівників. Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з часу винесення наказу про прийняття позивачки за сумісництвом на посаду менеджера із зв`язків з громадськістю в ТОВ «Сіті транспорт груп» з 15.05.2013 року п теперішній час їй жодного разу не виплачували заробітну плату. З відповіді на адвокатський запит Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 12.10.2021р. вбачається, що ВСП ТОВ «Сіті транспорт груп» звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з травня 2013року по 15.06.2016 року не подавав (а.с.105-106). З відповіді на адвокатський запит Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.10.2021р. вбачається, що в реєстрі застрахованих осіб інформація на позивачку по ТОВ «Автомобілі України відсутня (а.с.107-108). З відповіді на адвокатський запит Головного управління ДПС у м.Києві від 12.10.2021р. вбачається, що згідно з інформацією, отриманою від ДПС України, в податковій звітності суб`єктів господарювання ТОВ «Автомобілі України» (колишня назва ТОВ «Сіті транспорт груп»), податковий номер 35122889 та його відокремленого структурного підрозділу в м.Львів інформація щодо працівника [PERSON] відсутня (а.с.109-110). 28.12.214 року ч.3 ст.24 КЗпП України викладено в наступній редакції: «Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.» Таким чином з 28.12.2014 року для роботодавців була встановлена вимога повідомляти органи ДПС про прийнятих на роботу працівниках. З огляду на те, що позивачка не повідомила суд про фактичну виконувану нею роботу в ВСП ТОВ «Сіті транспорт груп», в органах ПФУ та ДПС України інформація про неї відсутня, в позовній заяві просить виплатити їй середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу, суд приходить до висновку, що позивачка в ВСП ТОВ «Сіті ранспорт груп» жодної роботи не виконувала, а тому підстав для стягнення заробітної плати немає. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed