Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У березні 2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила витребувати у відповідачки на свою користь нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 73,9 кв.м., розташований в [ADDRESS] та чотири земельні ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/2 частини спірного житлового будинку та земельних ділянок 3223151000:06:017:0053 та 3223151000:06:017:0054. Іншим співвласником 1/2 частини вказаного майна був дядько позивачки [PERSON] , який помер у жовтні 2007 року. Позивачка є єдиним спадкоємцем після померлого дядька. Під час оформлення спадщини, позивачці стало відомо що вказане майно на підставі підроблених документів було відчужено іншій особі. Рішенням суду визнано недійсними довіреності та договори відчуження нерухомого майна. Однак, під час розгляду справи в суді, один з відповідачів по цій справі - [PERSON] , за якою на той час було зареєстровано майно, що було предметом спору, продала його іншій особі - [PERSON] . Остання в свою чергу, здійснила поділ спірних земельних ділянок, в результаті чого утворились: земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0068, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0069, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0070, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:007. Відсутність спрямованого на відчуження майна рішення позивача - [PERSON] означає, що [PERSON] як власник, волю на відчуження будинку та земельних ділянок не виявляла, а будинок та земельні ділянки вибули з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. 13.03.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області накладено арешт на - житловий будинок загальною площею 73,9 кв.м., розташований в [ADDRESS] та земельні ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0068, 3223151000:06:017:0069, 3223151000:06:017:0070, 3223151000:06:017:0071. 14.03.2024 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. 19.04.2024 року протокольною ухвалою суду призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечив. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відмітку працівника поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою» суд, виходячи із засад добросовісності дії представника пошти, розцінює як належне повідомлення. Судова повістка в такому випадку вважається врученою в день проставляння у поштовому відділенні відповідної відмітки, як зазначено в пп. 3. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України. Аналогічні позиція зазначена в Постанові ВС від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19. Разом із тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, заяв, клопотань до суду не направила, правом подати пояснення на позовні вимоги не скористалась. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що Позивачка на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом є власницею 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового \~ \~ \~ \~будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1169 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, яка розташована за тією же адресою. Іншим співвласником 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , був дядько Позивачки - [PERSON] , який помер у жовтні 2007 року про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області 10 жовтня 2008 року був складений актовий запис № 21. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є позивачка [PERSON] , що підтверджується листом Української міської державної нотаріальної контори Київської області від 27.10.2021 року №280/01-16. Постановою від 11.04.2023 № 372/3323/19 Верховний Суд Касаційний цивільний суд встановив, що [PERSON] (Позивач) вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а тому має право оспорювати правочини щодо спірного майна, які були укладені від імені [PERSON] . Позивачу під час оформлення спадщини від [PERSON] стало відомо, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053 та 3223151000:06:017:0054, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на підставі підроблених довіреностей були відчужені іншій особі. У вересні 2019 року [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Щур О.І., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцова С.О., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я. О., про визнання довіреностей недійсними, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання звільнення майна. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року по справі № 372/3323/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, позов задоволено частково: «Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 30 липня 2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кардаш Я.О., зареєстрована в реєстрі за № 560, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від її імені частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] . Визнано недійсною з моменту видачі довіреність від 31 липня 2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Одинцовою С.О., зареєстрована в реєстрі за № 1119, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх без винятку питаннях, що стосуються продажу від його імені частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та його частини земельної ділянки, площею 0,1169 га, кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] . Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 871. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Щуром О.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 861. Заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 09 жовтня 2020 року, а саме накладення арешт на земельні ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 3223151000:06:017:0053 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1169 га кадастровий номер 3223151000:06:017:0054 призначену для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в [ADDRESS] та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна, скасувати після набрання рішення законної сили». Постановою від 11.04.2023 № 372/3323/19 Верховний Суд Касаційний цивільний суд рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року залишив без змін. 18.12.2023 позивачка звернулась до реєстратора для відновлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] , а також земельні ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053 та 3223151000:06:017:0054, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказаним вище рішенням суду встановлено, що видана довіреність є недійсною, так як факт її видачі не підтверджено документально. та всі правочини, вчинені у подальшому на підставі цієї довіреності, також є недійсними, оскільки вчинені не уповноваженою особою поза волею власника. Однак, з Довідки, щодо інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.12.2023 року № 358800364, Позивачу стало відомо, що власником належного їй майна, в реєстрі зазначена [PERSON] , а саме: - житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, від 17.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіна О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2352; - земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2020 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіна О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2354; - земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2020 р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіна О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2356. В подальшому [PERSON] , відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.12.2023 року № 358800364 здійснила поділ земельних ділянок, а саме: - 05.10.2020 р. поділ об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Про що до реєстру внесено відомості: - об`єкт нерухомого майна закрито та закрито розділ: 08.10.2020, [PERSON] , Борівська сільська рада Макарівського району, Київської обл., індексний номер рішення: 54480512; речове право погашено: 08.10.2020, [PERSON] , Борівська сільська рада Макарівського району, Київської обл., індексний номер рішення: 54480386; 05.10.2020 р. поділ об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0054, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Про, що до реєстру внесено відомості: - об`єкт нерухомого майна закрито та закрито розділ: 08.10.2020, [PERSON] , Борівська сільська рада Макарівського району, Київської обл., індексний номер рішення: 54480902; речове право погашено: 08.10.2020, [PERSON] , Борівська сільська рада Макарівського району, Київської обл., Індексний номер рішення: 54480708. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, на дату запиту: 12.02.2024, крім інших наявні такі Відомості про суб`єктів права власності на земельну ділянку - [PERSON] : земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0068, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0069, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0070, земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0071. Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, про зазначені земельні ділянки наявні таки відомості: - відповідно до витягу НВ-9926431712024 від 12.02.2024 р. земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0068 розташована за \~ \~ \~ \~адресою: [ADDRESS] та створена в результаті поділу/об`єднання земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053; - відповідно до витягу НВ-9926558122024 від 12.02.2024 р. земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0069 розташована за адресою: [ADDRESS] та створена в результаті поділу/об`єднання земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0053; - відповідно до витягу НВ-9926568532024 від 12.02.2024 р. - земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0070 розташована за адресою: [ADDRESS] та створена в результаті поділу/об`єднання земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0054; - відповідно до витяту НВ-9926578972024 від 12.02.2024 р. - земельна ділянка: кадастровий номер 3223151000:06:017:0071 розташована за адресою: [ADDRESS] та створена в результаті поділу/об`єднання земельної ділянки: кадастровий номер 3223151000:06:017:0054. Факт неправомірності, саме первісного відчуження спірного майна встановлений рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 грудня 2020 року по справі № 372/3323/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року та Постановою від 11.04.2023 Верховного Суду Касаційного цивільного суду. Згідно правових висновків викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі N 183/1617/16 власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені в постановах від 24.06.2015 у справі N 907/544/14 та від 24.06.2015 у справі N 6-251цс15, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду в постановах від 05.12.2018 у справі N 522/2201/15-ц, від 05,12.2018 у справі N 522/2110/15-ц, від 05,12.2018 у справі N 522/2202/15-ц, а також правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі N 183/1617/16. Щодо витребування земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані, у пункті 56 постанови від 29.05.2019 у справі N 367/2022/15-ц Велика Палата Верховного Суду чітко вказала, що з огляду на приписи статей 387 і 388 Цивільного кодексу України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Таким чином, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Аналогічна позиція викладена у висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.07.2018 у справі N 640/8456/16-ц, що в результаті об`єднання земельних ділянок не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення або переробка тощо, фактично та юридично відбулася заміна двох правовстановлюючих документів на один новий, яким засвідчено право власності на те саме майно, що й у попередніх двох документах. Залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаних ділянок, зокрема не відбулося зміни їх цільового призначення, розташування тощо. Земельна ділянка, утворена з земельних ділянок, які вибули з володіння позивача поза її волею, а тому зазначену земельну не слід вважати іншим, новоствореним майном, яке неможливо витребувати від відповідача за правилами статті 388 ЦК України. Крім того в своїй Постанові від 10.12.2021по справі № 924/454/20 Верховний Суд зазначив: 4.13.17 З посиланням на пункт 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі N 367/2022/15-ц висновок стосовно того, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі N 922/2723/17. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення прав власності. Ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам чинного законодавства. За змістом ст.ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Пункт 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В свою чергу, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, що передбачає відповідно, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України. Відповідачі, отримуючи у власність спірні земельні ділянки мали діяти з врахуванням принципу добросовісності, зокрема проявити належну правову обачність та провести належний аналіз активу, який вони мали намір отримати у власність, перевіривши зокрема за допомогою відкритих реєстрів історію такого майна. Іншою засадою цивільного законодавства є розумність, розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В силу положень ст. 388 ЦК України відповідачка не може вважатися добросовісним набувачем. З усього вищевикладеного вбачається, що майно вибуло з володіння позивача не з її волі та було набуте незаконно (без достатньої правової підстави) у власність відповідачкою, яка не можуть вважатися добросовісною оскільки не проявили розумну обачність під час придбання ризикових активів у свою власність. Саме тому наявні всі необхідні ознаки, передбачені ст.ст. 387 та 388 ЦК України для витребування у Відповідачки такого Майна у вигляді Спірних земельних ділянок та житлового будинку. У постанові від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. 30.11.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 522/14900/19, провадження № 61-10361св22 (ЄДРСРУ № 107651257) прийшов до висновку, що з огляду на приписи ст.ст. 387 і 388 ЦК України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20 (провадження №12-58гс21), від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (провадження №14-376цс18), від 01.10.2019 у справі №922/2723/17 (провадження 12-2гс19), від 01.09.2020 у справі №233/3676/19 (провадження №14-65цс20), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (провадження 14-2цс21). З урахуванням викладеного, житловий будинок та земельні ділянки, які незаконно вибули з володіння позивачки, поза волею останньої, - підлягають витребування в судовому порядку з незаконного володіння відповідачки й поверненню позивачки як їх законному власнику. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. На думку суду, такий спосіб вирішення спору буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивачки. Враховуючи викладене та

Outcome: approved