Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2024 зазначену справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024 визначено головуючого суддю Петрова Д.В. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 07.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у позику № 2912732, шляхом обміну електронними повідомленнями. 07.02.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 2912732 на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Т162, котрий останньої було введено/відправлено. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти, однак остання належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення прострочення заборгованості. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір Факторингу № 01.02.-25/23, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, тому станом на дату складення позовної заяви заборгованість за Договором № 2912732 від 07.02.2022 становить: 20 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 79 816 грн - заборгованість по відсоткам; 99 816 грн - загальна заборгованість. Отже, позивач звертається до суду із позовом про стягнення 99 816 грн заборгованості за кредитним договором та 2 684 грн витрат по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. 23.04.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так у відзиві зазначено, що позивачем не додано належних та допустимих доказів перерахування грошових коштів на користь відповідачки, крім цього згідно наданої копії реєстру боржників неможливо встановити чи зазначена в ньому відповідачка в якості боржника, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача в судове засідання з`явився, не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 07.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у позику № 2912732, шляхом обміну електронними повідомленнями. 07.02.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 2912732 на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Т162, котрий останньої було введено/відправлено. Таким чином, 07.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у позику № 2912732 шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до п.1.2. Договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до умов Договору, відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 20 000 грн на строк 360 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору. Згідно копії паспорта споживчого кредиту [PERSON] було надано кредит під 1,19% в день за зниженою процентною ставкою відсотків річних в межах строку кредиту та продовженого строку. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти, однак остання належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення прострочення заборгованості. Однак, суд встановив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази перерахування грошових коштів на користь відповідачки, які б відповідали вимогам процесуального закону. 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір Факторингу № 01.02.-25/23, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Відповідно до витягу реєстру боржників №1 до цього договору заборгованість відповідача, станом на дату складення позовної заяви, становить 99 816 грн, з яких: 20 000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 79 816 грн - заборгованість по відсоткам. Згідно п. 2.2. Договору факторингу від 23.05.2023 № 01.02-25/23, укладений між позивачем та ТОВ «Лінеура Україна» останній передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Однак, вказаний реєстр боржників, що долучено до позовної заяви у вигляді копії, є нечитабельним, та таким, з якого неможливо встановити чи зазначена в ньому відповідачка в якості боржника. Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав. Між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не доведено належними доказами отримання грошових коштів [PERSON] від ТОВ «Лінеура Україна», а тому підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б достовірно вказували на те, що первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором № 2912732 виконав та перерахував грошові кошти на рахунок відповідачки. Окрім цього, як вбачається із копії реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 01.02.-25/23 від 23.05.2023, суд позбавлений можливості достовірно встановити чи є в цьому переліку відповідачка, оскільки копія цього реєстру є нечитабельна. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що до позивача дійсно перейшло право вимоги до відповідачки, а крім того відсутні належні та допустимі докази перерахування коштів за кредитним договором відповідачці, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Outcome: dismissed