Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 30.07.2020 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя у них не склалось. Вказував на те, що на протязі останнього року через постійні сварки та скандали з приводу відмінності характерів та різних поглядів на життя сімейні стосунки між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначав, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, піклування про сім`ю і доброзичливу морально-психологічну атмосферу в ній, також вчиняє постійне насильство психологічного характеру. На даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують фактичних шлюбних відносин, їх спільна дитина проживає разом з ним та перебуває на його самостійному утриманні, що встановлено рішенням суду, а тому вважає що їх шлюб існує формально та суперечить його інтересам, а тому звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивач не може з`явитись в судове засідання через самостійне виховання дитини. За змістом п. 2 ч.2\~ст. 223 ЦПК України\~суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Обґрунтовуючи необхідність відкладення розгляду справи , представник позивач вказує на самостійне виховання позивачем дитини, разом з тим, суд вважає такі причини неявки позивача в судове засідання не поважними, оскільки останній не вказав які саме обставини пов`язані із вихованням дитини перешкоджають явці позивача в судове засідання. Крім того, суд звертає увагу на те, що з позовом до суду позивач звернувся 11.04.2024 року, провадження у справі було відкрито судом 15.04.2024 року та в період часу з 15.04.2024 року по 11.06.2024 року (день подання заяви про відкладення розгляду справи), позивач рухом його позову не цікавився, в судові засідання не з`являвся, не заявляв будь-яких клопотань. Як відзначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань. Особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989); Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Також Суд зазначає, що Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд. Слід зазначити,\~що позивачу\~ була забезпечена можливість додатково отримати інформацію щодо вказаної справи як в приміщенні суду так і з контактними номерами телефону суду та в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/ , де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судового засідання. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 222 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає за можливе вирішити спір за відсутності учасників судового процесу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позов слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30 липня 2020 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №734 (а/с 12). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось народився син [PERSON] , [INFO] (а/с 13). Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що на даний час у сторін є спільна дитина, яка не досягла однорічного віку, у зв`язку з чим слід зазначити наступе. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Підстави для припинення шлюбу визначені ст. 104 СК України, згідно з ч. 2 якої шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, озов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений\~одним із\~подружжя.\~При цьому,\~ згідно ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з частиною другою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Отже, положення ст. 110 СК України виключають провадження у справі про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини та факт народження у сторін протягом розгляду справи судом дитини є безумовною підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи. Таке законодавче обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №753/8546/17. Разом з тим, нормами ч. 3 ст. 110 СК України регламентовано, що чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Окрім того, ч. 4 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Так, у свідоцтві про народження [PERSON] його батьком вказаний позивач. Відомості про наявність обставин визначених ч. 2 ст. 110 СК України, які дають можливість звернутись до суду з позовом протягом вагітності дружини та до досягнення дитиною одного року, зокрема щодо застосування психологічного насильства про що вказано у тексті позову, або ж фізичного насильства по відношенню до позивача у матеріалах справи відсутні. Таким чином, за наслідками розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення будь-ким із подружжя протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для розірвання шлюбу, оскільки належними та допустимими доказами не доведено наявність обставин з якими закон пов`язує право одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року. При цьому, позивач може повторно звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу після досягнення дитиною однорічного віку. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed