Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

10.04.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянки України: [NUMBER] , виданий 12.06.2008 Краснопільським РВ УМВС України в Сумській області, адреса зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , який з моменту народження не проживає з нею. По відношенню до малолітнього [PERSON] є одинокою матір`ю. Громадянка [PERSON] проживала у незадовільних матеріально-побутових умовах разом з малолітнім сином [PERSON] , відносно якого позбавлена батьківських прав згідно рішення суду від 20 жовтня 2023 року. [PERSON] , будучи вагітною, вживала спиртні напої разом із співмешканцем. Іван народився вдома і після народження був поміщений в КНП СОР «Обласний клінічний перинатальний центр», а у подальшому за заявою матері до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». За час перебування дитини в закладі мати відвідувала сина один раз. Громадянка [PERSON] за місцем свого проживання характеризується як особа, яка ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків. Веденням підсобного господарства вона не займається, земельну ділянку не обробляє, зазвичай у побуті неохайна, має схильність до сварок та до вживання спиртних напоїв. [PERSON] не працює та не перебуває на обліку як безробітна, державну соціальну допомогу на дитину як одинока матір не отримує. Малолітню дитину [PERSON] взято на облік дітей, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах. Спеціалістами служби у справах дітей, фахівцями із соціальної роботи, працівниками поліції постійно проводилася превентивна робота щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя, роз`яснювалися підстави позбавлення батьків батьківських прав, відповідачка попереджалася про можливість позбавлення батьківських прав. Громадянка [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП - невиконання батьками обов`язків щодо виховання дитини. 26.03.2024 Комісією з питань захисту прав дитини, утвореною при Краснопільській селищній раді, було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. [PERSON] ігнорує попередження щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, продовжує зловживати спиртними напоями, не відвідує сина в державному закладі. Тому Краснопільська рада як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , про що рішенням виконавчого комітету Краснопільської селищної ради від 02.04.2024 №80 затверджено відповідний висновок. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 23.04.2024 відкрито провадження у даній справі; постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.05.2024; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У підготовче засідання, яке відбулось 21.05.2024, відповідачка не прибула, про причини неявки не повідомила, відтак судове засідання було відкладене до 05.06.2024. У підготовче судове засідання, яке відбулось 05.06.2024, відповідачка не прибула, водночас 22.05.2024 подала до суду заяву за вх. №1610 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник позивача у підготовче судове засідання 05.06.2024 не прибув, 28.05.2024 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Від третьої особи пояснень щодо позовної заяви не надходило, представник третьої особи у судове засідання не прибув. Згідно статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно положень частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки відповідачка визнала пред`явлений позов, про що свідчить заява, написана нею власноруч, визнання позову не суперечить закону, тому суд, враховуючи положення частин третьої, четвертої статті 200, статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю малолітньої дитини -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.06.2023. Згідно довідки КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 27.06.2023 №484/01 [PERSON] , [INFO] , поступив до закладу 27.06.2023 на повне державне утримання. 30.06.2023 Виконавчим комітетом Краснопільської селищної ради прийнято рішення №119 «Про тимчасове поміщення новонародженої дитини [PERSON] до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». Згідно наказу начальника відділу «Служба у справах дітей» Краснопільської селищної ради №32-ОД від 03.07.2023 малолітню дитину [PERSON] взято на облік дітей, як такого, що перебуває у складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету Краснопільської селищної ради №192 від 10.10.2023 продовжено термін цілодобового перебування дитини - [PERSON] у КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» за заявою його матері. Як встановлено у ході розгляду справи, за період перебування малолітнього [PERSON] на обліку з його матір`ю [PERSON] спеціалістами Служби у справах дітей, фахівцями із соціальної роботи, працівниками поліції постійно проводилася роз`яснювальна робота щодо необхідності належного виконання батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя, роз`яснювалися підстави позбавлення батьківських прав, відповідачка неодноразово попереджалася про можливість позбавлення батьківських прав, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї за місцем її проживання, складеними 23.06.2023, 26.09.2023, 21.03.2024, 28.08.2023, 21.03.2024 а також актом бесіди з [PERSON] 26.03.2024 Комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Краснопільської селищної ради від 02.04.2024 № 80 був затверджений Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як такого, що відповідає інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абзацу другого пункту 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини як підстава для позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року). Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході розгляду даної справи судом встановлено та доведено належними і допустимими доказами, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] , не створює належних умов для повноцінного розвитку свого малолітнього сина, більш того, відповідачка залишила новонароджену дитину у КНП СОР «Обласний клінічний перинатальний центр» та до даного часу не вжила заходів щодо повернення дитини у сім`ю матері. Також матеріалами справи підтверджено, що відповідачка притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, за місцем проживання має здебільшого негативну характеристику. Крім того у матеріалах справи наявна довідка КНП «Краснопільська лікарня» Краснопільської селищної ради про те, що відповідачка, будучи вагітною другою дитиною, не зверталась за медичною допомогою з метою її постановлення на облік, сім`я проживає у незадовільних матеріально-побутових умовах. Наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по забезпеченню розвитку та виховання своєї дитини. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, аргументованих заперечень позовним вимогам відповідачкою не заявлено, більш того позов нею визнаний, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Нормами статей 12, 13 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно із частинами п`ятою і шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд з урахуванням інтересів дитини, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, доходить висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина а тому її слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , відтак позов підлягає задоволенню. Водночас суд вважає за доцільне наголосити, що згідно частиною другою статті 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а за змістом частини першої статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. З урахуванням положень статті 142 ЦПК України, враховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов, з неї на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved