Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про поновлення батьківських прав. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.10.2016 позивач позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , з підстав невиконання позивачем батьківських обов`язків по відношенню до сина. [INFO] мати дитини - [PERSON] померла. Після смерті матері, дитина [PERSON] став проживати разом з батьком, який наразі офіційно працевлаштований та забезпечує сина всім необхідним для навчання і всебічного розвитку дитини. Враховуючи те, що мати дитини померла, а син мешкає разом з батьком, який у повній мірі виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина, позивач просить поновити його батьківськи права відносно сина [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. На адресу Деснянського районного суду міста Києва від сторони відповідача надійшов висновок про доцільність поновити батьківські права позивача відносно сина. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з викладених підстав. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача, на підставі доказів, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та з найкращим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 199 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи висновок Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність поновлення батьківських прав позивача, відсутність заперечень щодо процесуального статусу відповідача та заяву про розгляд справи у відсутність сторони відповідача з урахуванням наданого висновку, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ч. 3 ст. 199 ЦПК України для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25.10.2016 позов [PERSON] задоволено частково. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.02.2016 і до повноліття дитини, здійснено розподіл судових витрат. Згідно копії свідоцтва про смерть, мати [PERSON] - [PERSON] [INFO] померла. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положенням ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Положенням ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 169 СК України суд перевіряє, наскільки змінилась поведінка особи, позбавлена батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити. Відповідно до копії довідки від 16.02.2024 [PERSON] працює в ФОП [PERSON] за основним місцем роботи з 12.11.2019 по цей час. На даний час обіймає посаду оббивальника. Згідно характеристики від 27.02.2024, що надана ФОП [PERSON] , [PERSON] працює з 12.11.2019, за період роботи зарекомендував себе як відповідальний працівник та висококваліфікований спеціаліст. За період роботи відсутні дисциплінарні стягнення, при виконання покладених обов`язків, [PERSON] проявляє особисту ініціативу, отримав повагу в трудовому колективі. Характеризується як відповідальний, цілеспрямований, комунікабельний та пунктуальний працівник. Відповідно до висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102-2299 від 21.05.2024 орган опіки і піклування вважає за доцільне поновити батьківські права [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . З наданих стороною позивача доказів, а також зі змісту зазначеного висновку встановлено, що на даний час позивач проживає разом з сином [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . Позивачем створені умови для проживання та виховання сина. [PERSON] навчається у школі І-ІІІ ступенів № 276 Деснянського району м. Києва з 02.03.2021. Навчальний заклад відвідує систематично, без поважних причин не пропускає. Батько дитини - [PERSON] уважно ставиться до виховання сина, з`являється на зустрічі для батьків у школі, постійно телефонує. На прийом до лікаря - педіатра з дитиною приходить батько, який виконує медичні обов`язки по відношенню до дитини. Баба по лінії матері - [PERSON] надала до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянського району м. Києва письмові пояснення від 15.04.2024 та вважає, що батько дитини - [PERSON] здатен забезпечити догляд та батьківське піклування її онукові [PERSON] , який має гарні та дружні відносини з батьком. Малолітній [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації просив поновити батьківські права [PERSON] відносно нього, оскільки батько займається його вихованням, утриманням, цікавиться його життям та здоров`ям. З літа 2023 Данііл проживає разом з батьком і надалі хоче жити разом з ним. Таким чином, в ході розгляду справи судом не встановлено доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно його сина буде суперечити його інтересам, а, навпаки, стороною позивача доведено, що позивач опікується дитиною, матеріально його утримує та створив належні умови для його проживання та виховання, відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved