Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову покликається на те, що 04 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2821, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2014 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, вбачається, що від шлюбу у заявників народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з часом шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунки не підтримують, їх шлюб носив формальний характер. У зв`язку з наведеним, сторони звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2023 року по справі № 463/2892/23 заяву [PERSON] та [PERSON] задоволено, шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , як з основним та єдиним утримувачем дитини, за адресою [ADDRESS] , а також встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участь у її вихованні та забезпеченні належних умов для життя, навчання і розвитку, не спілкується з нею, не проявляє любові та заінтересованості її станом здоров`я, навчанням, фізичним і моральним розвитком, не створює умов для розвитку природних здібностей, не готує її до самостійного життя та праці, не забезпечує необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, не допомагає фінансово і матеріально, що свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не виконує такі обов`язки. За наведених підставі просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2024 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Орган опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явились належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивача скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не подала. Представник третьої особи Орган опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, скерував на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також скеровано висновок Личаківської районної адміністрації ЛМР №26001-вих-3901 від 11.01.2024 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Оскільки, відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалася, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надала, заяв та клопотань від неї не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивач 04 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2821, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2014 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, вбачається, що від шлюбу у заявників народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 29 вересня 2023 року по справі № 463/2892/23 заяву [PERSON] та [PERSON] задоволено, шлюб між ними розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , як з основним та єдиним утримувачем дитини, за адресою [ADDRESS] , а також встановлено факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та необхідно застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З висновку органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації ЛМР №260001-вих-3901 від 11.01.2024 року вбачається, що з метою з`ясування, фактів, викладених у позовній заяві [PERSON] , працівники відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики ЛМР, запрошували матір та батька на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 07.12.2023 року (протокол №280). Батько дитини [PERSON] , [INFO] - [PERSON] скерував на адресу відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району заяву від 05.12.2023 року про перенесення розгляду ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2023 на наступне чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини у зв`язку з неможливістю прибути на засіданні комісії. Матір дитини [PERSON] на засідання комісії 07.12.2023 не прибула на адресу, вказану в позовній заяві, матері було надіслано запрошення на засідань комісії. Відповідно до проведеної перевірки трекінгу поштових відправлень встановлено, що відправлення вручено особисто [PERSON] 07.12.2023 року розгляд ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2023; у справі №461/9191/23 про надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору було відкладено на наступне чергове засідання у зв`язку із заявою батька дитини, а також необхідності з`ясування думки батьків дитини щодо позову. 21.12.2023 року на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] та [PERSON] не прибули. Відповідно до проведеної перевір» І трекінгу поштових відправлень встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] | відправлення не вручено 21.12.2023 року розгляд ухвали Галицького районного суду м. Львова від ЗО. 10.2022 і у справі №461/9191/23, про надання висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, було повторно відкладено на наступне чергове засідання комісії 11 питань захисту прав дитини. 03.01.2024 року працівником відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району в телефонному режимі здійснено телефонний виклик з [PERSON] , який під час розмови повідомив, що не зможе прибути на засідання комісії 04.01.2023 на чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини. І [PERSON] та [PERSON] не прибули. На адресу, вказану в позовній заяв [PERSON] та [PERSON] , поштою було надіслано запрошення на засідання комісії на 04.01.2023. Відповідно до проведеної перевірки трекінгу поштових відправлень встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] відправлення неї вручено. Зважаючи на вищевказане, проаналізувавши подані документи, комісією з питань захисту прав дитини було прийнято рішення рекомендувати голові Личаківської районної адміністрації, як органу опіки та піклування, надати до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (протокол №1 від 04.01.2024). Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Як встановлено судом та вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивач стверджував про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини. Однак, достатніх доказів свідомого, умисного ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків до суду надано не було. Так, матеріалами справи, та обставинами, викладеними у висновку органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації доводи позивача щодо не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що слугувало б беззаперечною підставою позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не знайшли свого підтвердження. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судовий збір залишається за позивачем. Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: dismissed