Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його прабаба - [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка площею 2,18га, яка розташована на території Рудської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності якої посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №108596 на яку позивач вже отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НТВ №290360 та житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Однак, у видачі свідоцтва на будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлу на таке майно. Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю, позивач просить задовольнити позов. Згідно з ухвалою судді від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак його предстаник адвокат Бей І.О. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача - Смотрицької селищної ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що поданий позов слід задовольнити з огляду на наступне. [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] , залишила заповіт від 20 квітня 2016 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рудської сільської ради Бурла Оленою Володимирівною, зареєстрований у реєстрі за №20, яким заповіла все своє майно [PERSON] . Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 19.12.2023 року щодо наявності заповітів підтверджується, що заповіт, складений [PERSON] зареєстрований у реєстрі за №59034522 чинний. До майна померлої приватний нотаріусом Кам`янець - Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Бугерко Н.А. було заведено спадкову справу №461/2023. Як вбачається з матеріалів означеної спадкової справи, спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку . 11 березня 2024 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №247/02-31 від 11 квітня 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку відсутню правовстановлюючого документу на це майно. Наведена обставина стала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки, наведених нею на підтвердження позовних вимог, при застосуванні норм права судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництва житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною (міською) радою не видавалось. Довідкою Смотрицької селищної ради та випискою із погосподарської книги за 1986 -1990 роки підтверджується, що за померлою [INFO] [PERSON] , рахується домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рік забудови -1986 рік. Головою двору на той час була [PERSON] з 1987 року. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений. Згідно акту вартості будинків вартість житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та становить 157868,21 гривень. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1986 році. У 1986 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачем обставини щодо належності [PERSON] на праві власності будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Нормами ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved