Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 27.03.2024 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 9521216 в розмірі 34020,00 грн, з яких: -9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; -24120,00 грн сума заборгованості за відсотками; -900,00 грн заборгованість за комісією. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтуванні позову представник позивача зазначає, що 23.06.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 9521216. 28.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 28092023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» Права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно з реєстром боржників від 28.09.2023 до договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34020,00 грн, з яких: -9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; -24120,00 грн сума заборгованості за відсотками; -900,00 грн заборгованість за комісією. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.04.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 23.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 9521216, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 9000,00 грн загальним строком на 100 днів з 23.06.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 10 днів, поточний період 90 днів. Комісія за надання кредиту 900,00 грн, яка нараховується за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 900,00 грн, які нараховуються за ставкою 1 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 24300,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Тип процентної ставки за договором фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *48. Згідно з п. 6.1 договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 28.09.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено договір факторингу № 28092023 (далі договір факторингу). Згідно з п. 1.1 договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові права грошової вимоги. Відповідно до п. 3.4 договору факторингу, фактор сплачує клієнту 100 % ціни продажу, передбаченої п. 3.3 цього договору. У наданому суду договорі факторингу відсутня ціна продажу за договором, сума прав вимоги. Крім цього, суду надана неповна копія договору факторингу. У витязі з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28092023 від 28.09.2023 зазначено ПІБ Боржника [PERSON] , № кредитного договору 9521216, сума заборгованості за основною сумою боргу 9000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 24120,00 грн, сума заборгованості за комісією 900,00 грн, сума заборгованості разом 34020,00 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 9521216 від 23.06.2023 за період з 28.09.2023 по 29.02.2024, станом на 29.02.2024 сума заборгованості за основною сумою боргу 9000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 24120,00 грн, сума заборгованості за комісією 900,00 грн. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 N3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У наданій суду копії договору факторингу відсутня ціна продажу за договором, сума прав вимоги. Також суду не надано доказів перерахування коштів за договором факторингу від фактора клієнту, отже, неможливо встановити, чи перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 9521216 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином,\~виписка по\~картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Виписка по картковому рахунку або її засвідчена копія суду не надані. Посилання позивача на наявність роздрукованого\~розрахунку заборгованості\~за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи перераховувались кошти на картковий рахунок відповідача, правильність нарахування відсотків позивачем, а також зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 216/1704/17. У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 Верховний Суд зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Згідно з п. 6.1 договору про споживчий кредит № 9521216 від 23.06.2023, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі № 127/33824/19. Відповідно до п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором будь-який документ. Відтак, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань. Водночас, правовою підставою позову є саме надання відповідачу кредиту на умовах договору, в той час, як позивачем не доведено підставність користування відповідачем кредитними коштами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 916/16/16. Докази зарахування коштів на банківський рахунок, який належить відповідачу суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як\~ встановлено\~п. 1 ч. 1\~ст.\~176 \~ЦПК\~ України,\~ ціна позову визначається\~у позовах\~про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Згідно\~зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023, прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 3028 грн з 01.01.2024. Ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору. Ціна позову\~ 34020,00 грн. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. Оскільки в позові відмовлено повністю, судові витрати позивачу не відшкодовуються. Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) вказав, що п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed