Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з вищезазначеною позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27 серпня 2011 року між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу. Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Зі слів позивачки, останнім часом постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини припинилися з січня 2024 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спору про спільне майно не має. На даний час відповідач із сім`єю н проживає. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та дітей, через що позивач наполягає на його розірванні. Також зазначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя яке передбачене вимогами ст.111 СК України не змінить стан правовідносин між позивачем та відповідачем по справі, оскільки спроби примирення вчиненні в минулому не принесли жодних результатів. Враховуючи викладене просить позов задовольнити, а шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 29.04.2024 провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про розгляд справи. Подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, судові повістки направлялися відповідачу за місцем його реєстрації. Також відповідачу неодноразово направлялися смс-повідомлення про виклик до суду за вказаним позивачкою номером телефону, які [PERSON] отримав, що підтверджується довідкою про доставку смс-повідомлення. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України неодноразово було розміщено оголошення про розгляд даної справи, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, але у визначений судом строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та\~відзиву на позовну заяву суду не надав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8\~ст.178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. За таких обставин на підставі ст. 223, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явились. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. 27 серпня 2011 року між позивачкою [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №400. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27.08.2011 серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюбні стосунки між подружжям припинені, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про\~розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не створили міцної сім`ї, внаслідок відсутності взаєморозуміння, конфліктів, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 110 Сімейного Кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і тоді суд відповідно\~ст. 112 СК України\~з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. При встановлені таких обставин, при яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не проживають разом та не підтримують сімейних відносин. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Таким чином причини розірвання шлюбу об`єктивні, подальше спільне життя подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторона наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Оскільки позивачка в позовній заяві вказала, що бажає після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище, тому суд вважає за необхідне залишити заявниці прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved