Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на житловий будинок по [ADDRESS] та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,3099 га кадастровий номер 4820610000:05:000:0299 в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування вимог позивачка в заяві зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який вона успадкувала після свого чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх прав на нього, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,3099 га кадастровий номер 4820610000:05:000:0299. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] та прийняла спадщину після неї. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є також відповідач, який був зареєстрований разом з померлою, але близько 15 років зі спадкодавцем не проживав та проживав зі своєю сім`єю по [ADDRESS] . Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на всю частину спадкового майна, оскільки відповідач також вважається таким, що прийняв спадщину. При цьому, оскільки відповідач не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачка просила про визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. При розгляді справи в суді позивачка позов підтримала, після перерви від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка [PERSON] , який вказав, що відповідач за місцем реєстрації не проживає тривалий час, до смерті свого батька він взагалі проживав за межами Баштанського району, а після смерті батька повернувся та почав проживати по [ADDRESS] , дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про смерть [PERSON] ; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2016 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016 року; копію свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17.04.1986 року з реєстраційним написом від 17.04.1986 року; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 09.12.2021 року; копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.11.2007 року; копію свідоцтва про шлюб; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 16.11.2023 року; копію акту про встановлення факту непроживання №840 від 26.10.2023 року; копію акту про встановлення факту непроживання №860 від 07.11.2023 року; копію технічного паспорта на садибний житловий будинок від 17.09.2012 року; копію спадкової справи №169/2023 після смерті [PERSON] ; копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2024 роки), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,3099 га кадастровий номер 4820610000:05:000:0299. Також на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який був успадкований нею після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] та прийняла спадщину після неї, оскільки постійно проживала разом з нею на час відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є також відповідач [PERSON] , який був зареєстрований разом з померлою, але відповідно до показань свідка [PERSON] та акту про встановлення факту непроживання №840 від 26.10.2023 року, і акту про встановлення факту непроживання №860 від 07.11.2023 року на час відкриття спадщини не проживав зі спадкодавцем та проживав по [ADDRESS] . Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на всю частину спадкового майна, оскільки відповідач також вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами. Крім того, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України та ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд при застосуванні норм права має враховувати висновки про застосування таких норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №464/566/19 якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18). Сукупність досліджених в судовому засіданні доказів (зокрема, показання свідка [PERSON] , акт про встановлення факту непроживання №840 від 26.10.2023 року, акт про встановлення факту непроживання №860 від 07.11.2023 року) підтверджує, що відповідач [PERSON] постійно не проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини, а, отже, не прийняв спадщину після її смерті. При цьому згідно з постановою Верховного Суду від 23.03.2023 року по справі №361/6522/20 вимога про встановлення факту постійного непроживання зі спадкоємцем не є належним способом захисту порушеного права, а є лише підставою для вимоги про визнання права на спадкове майно. Таким чином встановлені судом обставини у комплексі вказують на необхідність задоволення позову визнання за позивачем права власності на належні спадкодавцю житловий будинок та земельну ділянку. Враховуючи викладене та

Outcome: approved