Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

позивач просить суд позбавити [PERSON] . [INFO] , який проживає та зареєстрований в [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , обґрунтовуючи позов наступним. З 11.11.2006 р. вона, [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) перебували у шлюбі, зареєстрованому ВРАЦС м. Дрогобич Львівської області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 637. Від шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 05.09.2013 року шлюб між ними було розірвано. 08.11.2014 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, після якого змінила прізвище на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб. Їхня спільна дитина [PERSON] проживає разом з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день їхня донька [PERSON] навчається в гімназії № 109 ім. Т.Г. Шевченка Печерського району м. Києва в 11-й класі та додатково відвідує приватні уроки англійської мови. Згідно з акту від 04.01.2024 року за підписом начальника ЖЕК, [PERSON] . [PERSON] , 1987 р.н., [PERSON] дійсно проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із характеристики з місця навчання, [PERSON] навчається в гімназії № 109 ім. Т.Г. Шевченко Печерського району м. Києва з восьмого класу. За час навчання проявила себе як здібна, допитлива, інтелектуально розвинена учениця, завжди зібрана та зосереджена. Він має гарну пам`ять, розвинене логічне мислення, уяву та фантазію, здатна до творчості. Цікавиться іноземними мовами, до яких має схильність, любить експериментувати, гарно володіє комп`ютером, завжди працює в системі дома та в класі, що дає їй можливість отримати високі оцінки з навчальних предметів. Багато читає, має власну думку та може її обгрунтувати. Яна має розвинені комунікативні навички, дружні стосунки підтримує з багатьма учнями. Прагне бути у центрі уваги та мати багато друзів. За характером дівчина добра, здібна, допитлива, легко знаходить спільну мову з однолітками. [PERSON] із задоволенням бере участь в позакласній роботі: виставах, екскурсіях, займається спортом, допомагає родині із меншою сестрою, часто разом йдуть до школи. Вона завжди має охайний вигляд, у повному обсязі забезпечена шкільним приладдям, завжди вчасно приходить на заняття. Мати приціляє багато уваги вихованню доньки, підтримує зв`язок з класним керівником, віддує батьківські конференції, цікавиться навчання та життям дитини. Батько [PERSON] , [PERSON] , за час навчання доньки, батьківські конференції не відвідував, навчальними успіхами дитини у вчителів та класного керівника не цікавився. В особовій справі учня є відомості про розлучення батьків з 2013 року. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею і дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. 18.09.2014 року було винесено рішення Кагарлицького районного суду Київської області про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00. На місяць на дитину, починаючи з дати подачі заяви в суд, а саме 29.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили. Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментах, відповідач сплатив 3700 грн. 00 коп. в 2023 році аліментів своїй дитині. Сукупна заборгованість відповідача по аліментах починаючи з 2014 року по 30.011.2023 року становить 121 880 грн. 27 коп. З даних обставин є всі підстави вважати, що відповідач уникає сплати визначених судовим рішенням аліментів. Відповідач ніякого зв`язку з нею та дитиною не підтримує. Він не відвідував дитячий садок, а тепер і школу, в якій навчається донька. Жодного разу не був присутній на батьківських зборах, тобто у виховному процесі своєї доньки ніякої участі не брав. Всупереч усьому утриманням та вихованням дитини завжди займається вона. На даний час вона проживає разом із сім`єю, до складу якої входить: дочка [PERSON] , дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] , в орендованій квартирі, має можливість забезпечити дочці належні умови проживання, повною мірою займаюся вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Свого батька дитина фактично не знає, оскільки з моменту припинення спільного проживання із відповідачем останній не цікавиться та не турбується про доньку. Звертає увагу суду, що така поведінка батька носить тривалий характер, оскільки з часу розлучення - з 2013 року, донька проживає з мамою, з 2014 року аліментів на утримання доньки він не сплачує, тобто, відношення до утримання, виховання та розвитку сина є вкрай безвідповідальне. Зазначені обставини розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року. ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які, відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону ї процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, У статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і. дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 58). Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно частин другої та четвертої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, а саме мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні вийде викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини. її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей: не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Звертає увагу суду, що [PERSON] систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Таким чином, [PERSON] відносно дитини формально зберігає батьківство, [PERSON] зростає без участі біологічного батька, у період підліткового віку та становлення дитини як члена суспільства батько не вважає за потрібне у будь-який позитивний спосіб впливати на фізичний, психічний, моральний розвиток дитини, впливати на формування її світогляду та розвиток здібностей. Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являвся, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, шляхом отримання повісток та об`яви на сайті Кагарлицького районного суду Київської області, причини неявки невідомі. Заяв та клопотань не надходило. Представник третьої особи в особі служби у справах дітей та сім`ї Кагарлицької міської ради підтримує позовні вимоги позивача та просить їх задовольнити, оскільки рішення буде лише на користь дитини. Представник третьої особи в особі служби у справах дітей та сім`ї Деснянського районного в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечувала проти проведення заочного розгляду та представника третьої особи, вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що згідно свідоцтва про народження № 344 від 08.06.2007 р. [PERSON] народилася [INFO] у м. Дрогобич Львівської області, та батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2006 р., який було розірвано на підставі рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 05.09.2013 р. (а.с. 15) Позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міська районного управління юстиції у Київській області 08.11.2014 р. (а.с. 14) Згідно довідки виданої військовою частиною старшому солдату [PERSON] про те, що в її особовій справі щодо сімейний стан зазначено: чоловік - [PERSON] , 1987 р.н., донька [PERSON] , 2015 р.н., та донька [PERSON] , 2007 р.н. (а.с. 17) Згідно довідки, виданої гімназією № 109 імені Т.Г. Шевченка про те, що [PERSON] є учнем 11-а класу гімназії № 109 ім. Т.Г. Шевченка Печерського району м. Києва. (а.с. 18) Згідно психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається в гімназії № 109 ім. Т. Г. Шевченка Печерського району м. Києва з восьмого класу. За час навчання проявила себе як здібна, допитлива, інтелектуально розвинена учениця, завжди зібрана та зосереджена. Він має гарну пам`ять, розвинене логічне мислення, уяву та фантазію, здатна до творчості. Цікавиться іноземними мовами, до яких має схильність, любить експериментувати, гарно володіє комп`ютером, завжди працює в системі дома та в класі, що дає їй можливість отримати високі оцінки з навчальних предметів. Багато читає, має власну думку та може її обґрунтувати. Яна має розвинені комунікативні навички, дружні стосунки підтримує з багатьма учнями. Прагне бути у центрі уваги та мати багато друзів. За характером дівчина добра, здібна, допитлива, легко знаходить спільну мову з однолітками. Яна із задоволенням бере участь в позакласній роботі: виставах, екскурсіях, займається спортом, допомагає родині із меншою сестрою, часто разом йдуть до школи. Вона завжди має охайний вигляд, у повному обсязі забезпечена шкільним приладдям, завжди вчасно приходить на заняття. Мати приділяє багато уваги вихованню доньки, підтримує зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські конференції, цікавиться навчанням та життям дитини. Батько [PERSON] , [PERSON] , за час навчання доньки, батьківські конференції не відвідував, навчальними успіхами дитини у вчителів та класного керівника не цікавився (а.с. 20). Згідно акту житлово-експлуатаційної дільниці № 301 від 04.01.1024 р. вбачається, що в кв. [ADDRESS] дійсно проживає без реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21) Згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 18.09.2014 р. стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Кагарлик Київської області, ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одної тисячі) грн. на місяць на дитину, починаючи з дня подачі заяви в суд, а саме: 29.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22). Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 14.12.2023 р. вбачається, що заборгованість по аліментах становить 121 880,27 грн. (а.с. 23). Згідно висновку служби у справах дітей та сім`ї Деснянського районного в місті Києві державної адміністрації вбачається, що мати дитини, [PERSON] , має самостійний дохід. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , надала до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації свої пояснення, в яких зазначила, що з батьком не спілкується, він не цікавиться її життям. Бажання спілкуватися з ним не має. Не вважає його своїм батьком, окрім її життя він нічого їй не дав. Має прекрасного вітчима, котрий виховує її з шести років, надає все що потрібно, повністю забезпечує. Вітчима вважає найкращим другом, з яким можна поговорити на любі теми. Батько дитини, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї Кагарлицької міської ради Київської області від 29.02.2024 № 75, під час здійснення виходу на адресу місця проживання батька дитини, [PERSON] , встановлено, що він за вищезазначеною адресою не проживає. Зі слів сусідів, [PERSON] перебуває за кордоном. Засоби зв`язку відсутні. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість у [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , станом на 30.11.2023 становить 121 880,27 грн. 04.04.2024 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було розглянуто питання щодо надання до суду висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав батька, [PERSON] , стосовно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . На комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були присутні мати неповнолітньої дитини, [PERSON] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , повідомила, що підтримує позов матері щодо позбавлення її батька батьківських прав стосовно неї. Ініціатива щодо звернення до суду з таким позовом була її. Батько не займається її вихованням, утриманням, не цікавиться її життям та здоров`ям, наразі його місцезнаходження їй не відоме. Тому враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 04.04.2024 № 07), діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, [PERSON] , стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 69-72). Згідно висновку служби у справах дітей та сім`ї Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області вбачається наступне. [PERSON] , [INFO] , перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, тому рішенням Кагарлицького районного суду від 05.09.2013 року шлюб між батьками розірвано. Дочка залишилася жити з матір`ю. За час, який пройшов від розлучення, батько тільки відносно зберігає батьківство, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду. Відповідно довідки - розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 14.12.2023 року № 29468 заборгованість [PERSON] складає 121 880,27 гривень. За інформацією сусідів станом на 06 березня 2024 року [PERSON] в Україні не проживає, засоби зв`язку з ним невідомі. Дане питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 06 березня 2024 року № 4). Члени комісії підтримали звернення матері про позбавлення батька батьківських прав щодо дочки. Беручи до уваги те, що громадянин [PERSON] , [INFO] , самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 47). У статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. В постанові від 17 червня 2021 року у справі №466/9380/17 (провадження №61-2175св20) Верховний Суд зокрема зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 (провадження №61-14351св21). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, враховуючи вищенаведене приходить до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої його дочки. На підставі ст. ст. 164, 166 СК України,

Outcome: approved