Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми процентів за користування позикою та інфляційних втрат. Позов мотивований тим, що судовим наказом №2н-61/2009 за заявою [PERSON] стягнуто з [PERSON] 3030 грн боргу та 5090,40 грн процентів за користування позикою, а всього 8120,40 грн. Однак, вказаний борг боржник не виконав. У зв`язку з цим, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2013 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 12528,32 грн процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання. В подальшому, рішенням Богородчанського районного від 21.04.2016 задоволено позов [PERSON] про стягнення 8781,40 грн. процентів за користування позикою в період з 01.03.2013 по 09.03.2016. Також, рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2019 з [PERSON] стягнуто проценти за користування позикою в період з 10.03.2016 по 17.07.2019 в сумі 817 грн. та 18 247, 38 грн. інфляційних втрат за період з 28.02.2009 по 17.07.2019. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] проценти за користування позикою в період з 18.07.2019 по 30.06.2021 в сумі 177,57 грн та 387,25 інфляційних втрат за період з 18.07.2019 по 30.06.2021. Таким чином, на сьогоднішній день загальна сума боргу [PERSON] складає 66 855,53 грн. Разом з тим, з моменту винесення вищевказаних рішень по даний час [PERSON] ухиляється від їх виконання, коштів за договором позики не повертає. Жодних коштів не сплачував. Тому позивач на підставі ст. 625 та ст. 1048 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] 4025 грн. процентів за користування позикою (три проценти річних) в період з 01.07.2021 по 11.04.2024, а також 18 613,23 грн. інфляційних втрат в період з липня 2021 по березень 2024. А також, просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. Позивач при зверненні до суду з даним позовом просив справу розглядати й його відсутність. Представник позивача також направив на адресу суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки [PERSON] суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило. З огляду на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, зазначає наступне. Відповідно до судового наказу №2н-61/2009 , виданого Богородчанським районним судом від 27.02.2009р. за заявою стягувача [PERSON] з боржника [PERSON] стягнуто 3030 грн боргу та 5090,40 грн процентів за користування позикою, а всього 8120,40 грн. Відповідно до рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.03.2013 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 12528,32 грн процентів за користування позикою в період з березня 2009 року по лютий 2013 року та 391,64 грн. прострочення виконання зобов`язання. Відповідно рішення Богородчанського районного від 21.04.2016 задоволено позов [PERSON] про стягнення 8781,40 грн процентів за користування позикою в період з 01.03.2013 по 09.03.2016. Відповідно рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2019 з [PERSON] стягнуто проценти за користування позикою в період з 10.03.2016 по 17.07.2019 в сумі 817 грн. та 18 247, 38 грн. інфляційних втрат за період з 28.02.2009 по 17.07.2019. Відповідно рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24.12.2021 позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто с [PERSON] проценти за користування позикою в період з 18.07.2019 по 30.06.2021 в сумі 177,57 грн та 387,25 інфляційних втрат за період з 18.07.2019 по 30.06.2021. Таким чином, на сьогоднішній день загальна сума боргу [PERSON] складає 66 855,53 грн, до погашення якої [PERSON] не приступає. Тому позивач на підставі ст. 625 та ст. 1048 ЦК України, повторно звертається до суду, з вимогою стягнути з [PERSON] 4025 грн. процентів за користування позикою (три проценти річних) в період з 01.07.2021 по 11.04.2024, а також 18 613,23 грн. інфляційних втрат в період з липня 2021 по березень 2024. При цьому позивач звертаючись до суду з позовом, не посилається в позовній заяві та не додає до позовної заяви усіх письмових доказів, які істотно впливають на вирішення справи по суті. Не викладено обставин відступлення прав вимоги за предметом позову та не наведено жодних пояснень з цього приводу. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 6 ЗУ «Про доступ до судових рішень», передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судових рішень, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Відповідно до ч.1,3 ст.4 ЗУ «Про доступ до судових рішень», судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування, судових рішень або їхніх частин. Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, у справі за № 338/293/16-ц вбачається, що на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2022р., встановлено що 01.01.2022 року між [PERSON] («Первісний кредитор») та [PERSON] ( «Новий кредитор») було укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно п.1.1, 1.2, 1,3 якого первісний кредитор безоплатно передає, а новий кредит приймає на себе права вимоги, що належить первісному кредитору, і стає кредитором за договором позики, укладеними між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , (Боржник №8), відповідно до яких боржник №8 отримав в позику 600 долларів США, які зобов`язався повернути. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, на підставі зазначеного вище, суд критично ставиться до тих обставин, що у позивача [PERSON] залишилося право вимоги до [PERSON] , як боржника первісного кредитора, оскільки 01.01.2022 року [PERSON] уклала договір про відступлення права вимоги [PERSON] , а з позовом про стягнення заборгованості [PERSON] звернулася 17.04.2024 року. Отже, [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від [PERSON] стягнення суми процентів за користування позикою та інфляційних втрат. За таких обставин, ураховуючи подання позивачем заяви про розгляд справи у його відсутність, що позбавляє суд можливості роз`яснити в судовому засідання наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, та позивача звільна від сплати судового збору, тому судовий збір покладається на рахунок держави. Щодо судових витрат, які складаються із витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн, то вони відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed