Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

04.07.2023 року до Деснянського районного суду м.Чернігова надійшла зазначена позовна заява. 28.07.2023 року вказана справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю. В позовних вимогах позивач просить: витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на користь [PERSON] належний йому автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Вимоги позову обгрунтовані тим, що позивач 13.10.2020 року придбав вказаний автомобіль, який мав реєстраційний номер [NUMBER] . 17.02.2022 року позивач видав довіреність на транспортування належного йому на праві власності автомобіля за кордон. Довіреність не надавала повноважень змінювати власника автомобіля. Після припинення активної фази бойових дій на території м.Чернігова позивачу стало відомо що з його власності вибув автомобіль. Позивач зазначає, що він не видавав довіреність на ім`я [PERSON] так як на момент її ніби-то посвідчення він перебував за межами території України. 09.03.2023 року було розпочате кримінальне провадження №42023272010000071 щодо незаконного заволодіння автомобілем позивача. В межах кримінального провадження було встановлено місце знаходження автомобіля та накладено арешт. Крім того, в межах зазначеного кримінального провадження було встановлено, що за договором купівлі-продажу від 07.03.2023 року спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем. Відповідач є добросовісним набувачем. Таким чином, оскільки автомобіль вибув з власності позивача поза його волею, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги до суду не надходили. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2020 року, укладеного між ТОВ «ІЛТА» та [PERSON] , останній придбав автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 24.10.2020 року було зареєстровано вказаний автомобіль за позивачем за реєстраційним номером [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 17.02.2022 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Мороз Т.В. була посвідчена довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] щодо транспортування зазначеного вище автомобіля. Вказана довіреність не надавала повноважень [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження автомобіля. Довіреність зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №87, виготовлена на бланку НРР399262. 03.07.2022 року [PERSON] виїхав за межі території України та до моменту розгляду справи на територію України не повертався. Виїзд [PERSON] за межі України підтверджується відповіддю державної прикордонної служби України від 14.03.2023 року. Під час слухання справи вказані обставини відповідачем не спростовані. Однак, на підставі договору купівлі-продажу №7441/2022/3319978 транспортного засобу від 08.08.2022 року, укладеного між [PERSON] в особі [PERSON] , який діє на підставі доручення, [PERSON] , як покупець набула право власності на автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] вартістю 31 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відчужив вказаний автомобіль на підставі Довіреності, виданої від імені [PERSON] на користь [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоус І.О. та зареєстрована в реєстрі за №103. Під час слухання справи не було надано суду доказів на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] дійсно підписав вказану довіреність. Крім того, 07.03.2023 року право власності на вказаний автомобіль набув відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» на підставі Договору купівлі-продажу від 07.03.2023 року, укладеного з [PERSON] . Після реєстрації права власності на вказаний автомобіль за Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» спірний автомобіль мав реєстраційний номер [NUMBER] . 08.03.2023 року Чернігівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за заявою [PERSON] розпочало кримінальне провадження №42023272010000071 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України щодо незаконного заволодіння 28.08.2022 року транспортним засобом [PERSON] - автомобілем РЕUGЕОТ, моделі 508, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.06.2023 року (справа №750/8597/23) клопотання слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Кравченка Б.С. про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42023272010000071 від 09.03.2023 задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене за результатами огляду місця події від 09.06.2023 майно, а саме: - транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot 508», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; - ключі до транспортного засобу - автомобіля марки «Peugeot 508», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] ; - свідоцтво серії [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «Peugeot 508», реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] . Заборонено ТОВ «Авентус лізинг» та будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном. Слідчому СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Кравченку Б.С. забезпечити зберігання арештованого майна. Ухвала набрала законної сили та на момент розгляду даної справи арешт не скасовано. Крім того, в межах зазначеного кримінального провадження на підставі постанови слідчого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена почеркознавча експертиза та висновком експерта від 13.10.2023 року встановлено, що підпис та рукописний текст « [PERSON] » в «Довіреність №НРР399262» від 05.08.2022 на 1 арк (зареєстрована в реєстрі за №103 та посвідченої приватним нотаріусом Білоус І.О.) виконані не [PERSON] , а іншою особою. Стаття 388 ЦК України визначає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, під час слухання справи встановлено, що автомобіль вибув із володіння [PERSON] не з його волі та відчужений особою, яка не мала права вчиняти такі дії про що відповідач не знав та не міг знати. У постанові від 08.11.2023 року (справа №206/4841/20) Верховний Суд зробив висновок, що позивач із дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99-100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 71, 76), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункти 55-57), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункти 120-121, 123-124), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 101, 103), від 5 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.33, 9.38), від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 86-87), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153-154, 167-168), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)). Таким чином для витребування майна закон не вимагає визнавати недійсними договори про продаж автомобіля, а також визнавати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля кінцевому набувачеві. Придбавши автомобіль у такої особи, ТОВ «Авентус Лізинг» як її покупець теж не набув право власності на нього. Зареєструвавши це право за собою, він став її володільцем, а право володіння разом із правами користування та розпорядження автомобілем надалі належать позивачу як його власнику. Йдучи на ризик із придбанням майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання автомобіля у її незаконного володільця. З огляду на вказане за обставин цієї справи витребування з володіння ТОВ «Авентус Лізинг» автомобіля на користь позивача як власника є пропорційним меті захисту права приватної власності останнього. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «Авентус Лізинг» на користь [PERSON] автомобіль РЕUGЕОТ, моделі 508, 2020 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Крім того, з відповідача на користь позивача на підставі положень статті 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України"). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved