Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» про стягнення переплати за природний газ, посилаючись на те, що вона, [PERSON] , була споживачем послуг з постачання природного газу за адресою [ADDRESS] , згідно публічного договору укладеного з відповідачем ТОВ «Черкасигаз Збут». Згідно з Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базовій річній пропозиції. Її завчасно не було повідомлено відповідачем про зміну постачальника з 01 травня 2022 року і переплата за природний газ на суму 3350 грн. 74 коп., яка утворилась на 01 травня 2022 року не була реалізована по призначенню. Таким чином, на її особовому рахунку № [NUMBER] відкритому відповідачем утворилась переплата в сумі 3350 грн. 74 коп. Вона, 22 липня 2022 року звернулась до відповідача з заявою про повернення коштів, але заява залишилась без розгляду та відповіді. Повторно, 19.09.2023 року, вона звернулась до відповідача щодо повернення переплати за природний газ. 20.09.2023 року, відповідач листом № О-529/4 від 20.09.2023 року, підтвердив суму заборгованості в розмірі 3350 грн.74 коп., але відмовився її повернути. Відповідач ТОВ «Черкасигаз збут» здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, відповідно до постанови НКРЕКП № 838 від 29.06.2017 року. Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973, зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції. З урахуванням викладеного вбачається, що ТОВ «Черкасигаз збут» з 01.05.2022 року здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими числовими значеннями об`єму спожитого газу, а тому сплачені кошти на рахунок відповідача за об`єм, який фактично не поставлений, є такими, що отримані безпідставно. Відповідно до наданих квитанцій, нею було здійснено оплату в сумі 3350 грн. 74 коп. в AT КБ «ПриватБанк», про що свідчать відповідні квитанції, які вона надає до позову, але сплачена нею сума коштів не була реалізована відповідачем по призначенню. Просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» на користь [PERSON] переплату за постачання природного газу в сумі 3350 грн. 74 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 січня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут» про стягнення переплати за природний газ передано за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 лютого 2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику\~сторін по справі. 22 квітня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси прийнято до провадження цивільну справу нового складу суду за наслідками повторного авторозподілу справи між суддями у зв`язку з припиненням повноважень головуючого судді. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику\~сторін по справі. 01 травня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, скерувала клопотання про розгляду справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] до 14 вересня 2022 року була власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Рубан Ж.В. за реєстрованим № 7488 від 06.11.2000 року. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2013 року, номер запису про право власності 3608648, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 226909671101. Відповідно до договору дарування квартири від 14 вересня 2022 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Отже, [PERSON] була споживачем послуг з постачання природного газу за адресою [ADDRESS] , згідно публічного договору укладеного з ТОВ «Черкасигаз Збут». Згідно з Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 року № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973 зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базовій річній пропозиції. Позивач в позовній заяві зазначила, що її завчасно не було повідомлено відповідачем про зміну постачальника з 01 травня 2022 року і переплата за природний газ на суму 3350 грн. 74 коп., яка утворилась на 01 травня 2022 року не була реалізована по призначенню. На підтвердження даного факту позивачем надано платіжні інструкції: 0.0.2424758856.5 від 19.01.2022 року на суму 1200 грн.; № 0.0.2464935729.7 від 18.02.2022 року на суму 1200 грн.; № 0.0.2496314505.7 від 23.03.2022 року на суму 950 грн.; № 0.0.2522557969.6 від 20.04.2022 року; № 0.0.2552590397.6 від 20.05.2022 року на суму 100 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачку про зміну постачальника не було повідомлено, у зв`язку з чим у позивачки утворилася переплата відповідачеві, який не здійснював постачання газу і тому сплачена позивачкою сума коштів не була реалізована відповідачем по призначенню, що підтверджується наданими позивачкою доказами. Таким чином, на особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] відкритому відповідачем ТОВ «Черкасигаз збут» утворилась переплата в сумі 3350 грн. 74 коп. 22\~липня 2022\~року [PERSON] \~звернулась до\~ТОВ «Черкасигаз\~збут»з заявою про повернення коштів, але заява залишилась без розгляду та відповіді. Повторно, 19.09.2023 року, [PERSON] звернулась до ТОВ «Черкасигаз збут» щодо повернення переплати за природний газ. 20.09.2023 року, ТОВ «Черкасигаз збут» листом № О-529/4 від 20.09.2023 року, підтвердив суму заборгованості в розмірі 3350 грн.74 коп., але відмовився її повернути. Суд наголошує на тому, що вказану позивачем суму не спростовано відповідачем. Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням, зареєстроване в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 5 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами. Статтею 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що діяльність з транспортування, розподілу та постачання природного газу підлягає ліцензуванню. Відповідач ТОВ «Черкасигаз збут» здійснює діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, відповідно до постанови НКРЕКП № 838 від 29.06.2017 року. Наказом Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 року за № 637/37973, зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати з 01.05.2022 року постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам на базової річної пропозиції. З урахуванням викладеного вбачається, що ТОВ «Черкасигаз збут» з 01.05.2022 року здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими числовими значеннями об`єму спожитого газу, а тому сплачені кошти на рахунок відповідача за об`єм, який фактично не поставлений, є такими, що отримані безпідставно. Відповідно до наданих квитанцій, позивачем було здійснено оплату в сумі 3350 грн. 74 коп. в AT КБ «ПриватБанк», про що свідчать відповідні платіжні інструкції зазначені вище, однак сплачена позивачем сума коштів не була реалізована відповідачем по призначенню. Згідно ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог. У відповідності до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України,\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~\~Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.\~\~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до\~ст. 80 ЦПК України,\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. Зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved