Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач ТОВ «2Х2 Фінанс» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.03.2008 між [PERSON] та ВАБ КБ «Надра» - надалі Банк, було укладено кредитний договір № 60/П/05/2008-840, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 132 080,00 доларів США з цільовим призначенням: - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири, загальною площею 57,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що укладені між позичальником та продавцем придбає нерухоме майно. Оплата комісії за розрахунок за цим Договором. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором №60/П/05/2008-840 від 06.03.2008, між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є 3-х кімнатна квартира, загальною площею 57,40 кв. м. житловою площею 41,20 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Умови вищевказаного кредитного договору відповідачем 1 не були виконанні у передбачені кредитним договором строки, окрім того, умови зазначеного договору систематично порушувались останнім, а між відповідачем 1 та Банком у зв`язку з цим, тривали судові спори. 21..04.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір №GL3N415722 про відступлення права вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. зареєстрований в реєстрі за № 615, згідно якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальника заставодавця (іпотекодавців), поручителів. Відповідно до договору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право кредитора за кредитним договором № 60/П/05/2008-840 від 06.03.2008, укладеного з [PERSON] та набуло право іпотекодержателя за Іпотечним договором від 06.03.2008 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., та зареєстровано в реєстрі за № 1582. 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ «2Х2 Фінанс» набуло права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] . Факт державної реєстрації права власності на зазначене майно підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2021 та договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.02.2021. Проте, вже під час здійснення своїх законних прав та обов`язків щодо володіння, розпорядження об`єктом своєї власності позивачу стало відомо, що за адресою зареєстровані сторонні особи - минула власниця та її донька, а саме: - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] РНОКПП - не відомий. Звертає суду увагу, що - [PERSON] втратила права власності відповідно, право користування квартирою з моменту реєстрації права власності на квартиру Товариством, це ж саме стосується й членів її родини, друзів та будь-кого іншого зареєстрованого у вказаній квартирі, оскільки вони втратили право користування автоматично, у зв`язку із тими ж обставинами, що і попередній власник - [PERSON] . У зв`язку з цим, позивач вбачає необхідність витребувати довідки про склад сім`ї, аналогічної довідки, що посвідчує перелік зареєстрованих осіб у квартирі, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Обов`язком доведення позивача є факт доведення права власності на нерухоме майно, а також яким чином вказане обтяження порушує його права та законні інтереси. Основним порушенням прав та законних інтересів позивача щодо володіння та розпорядження об`єктоим своєї власності, усунення якого вимагає ТОВ «2Х2 Фінанс» є наявність зареєстрованих у суб`єкті права власності сторонніх осіб, які втратили право на користування зазначеним майном та після набуття права власності позивачем. Враховуючи вищевказані обставини відповідачі, залишаючись зареєстрованими в квартирі, власником якого є позивач, є сторонніми особами, які перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, та порушує його права, як власника. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з них на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою суду від 02.06.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. 06.08.2021 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку розглядом справи, яка перебуває у провадженні Деснянського районного суду м. Києва № 754/4361/21 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Потреба зупинення обгрунтоване тим, що вимогами даної позовної заяви є визнання втратившим право відповідачами користування житлом право власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з набуттям права власності на дану квартиру позивачем, однак відповідачі оспорюють право власності позивача на спірну квартиру, отже у випадку задоволення позовних вимог [PERSON] буде виключена підстава для задоволення даного позову. Ухвалою суду від 17.08.2021 клопотання відповідача задоволено, зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 31.05.2022 провадження у справі поновлено. 29.11.2022 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, яке вмотивовано наступним, 17 серпня 2021 відповідно до ухвали суду провадження у справ було зупинено до набрання законної сили рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/4361/21. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2022 у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним договору- купівлі-продажу нерухомого майна було відмовлено. Враховуючи наявність судового рішення, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.05.2022 провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «2Х2 Фінанс» до [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - поновлено. Разом з тим, 03.08.2022 представником відповідача до апеляційного суду подана апеляційна скарга на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2022 по справі №754/4361/21. Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.10.2022 апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2022 по справі № 754/4361/21 відкрито. Таким чином, об`єктивно неможливим є вирішення даної справи до вирішення справи, що перебуває у Київського апеляційного суду, оскільки у випадку задоволення вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна будуть відсутні підстави для задоволення даного позову, а тому провадження у даній справі підлягає зупиненню до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 754/4361/21. Ухвалою суду 29.11.2022 клопотання відповідача задоволено, провадження у справі зупинено . Ухвалою суду від 26.01.2024 за наявної інформації 08.11.2023 набрало законної сили рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/4361/21, винесена постанова Верховного Суду України, а справа повернулась до архіву Деснянського районного суду м.Києва. Постановою Верховного Суду України від 08.11.2023, яка є остаточною та оскарженню не підлягає - завершено розгляд справи № 754/4361/21. Отже, підстави, які викликали зупинення провадження у справі відпали. Враховуючи викладене провадження у справі було відновлено. На адресу суду відповідач надіслав додаткові пояснення в яких вказав, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2023 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2023 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2023 залишено без змін. Постановою Верховного Суду України у складі Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено: - рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 16.05.2023 скасовано та ухвалено нове рішення; - позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - задоволено; - визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , укладений 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; - скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «2Х2 Фінанс»; - стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс» на користь [PERSON] по 12 230,33 грн. з кожного на відшкодування судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 4853/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти україни, а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії, встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та № 2, 4, 7 та 11 Конвенції»), закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоча би ці порушення і не були приєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 321 ЦК України. За приписами ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Зауважимо, що у судовому порядку договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , укладений 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. визнано недійсним, отже спірне майно не перебуває у власності позивача. З огляду на те, що на час розгляду позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку право власності на спірну квартиру за позивачем скасовано, відсутні правові підстави для задоволення позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають його необгрунтованим, безпідставним таким що не підтверджений належними та допустимими доказами та такий що не підлягає задоволенню, оскільки право власності на спірну квартиру за позивачем скасовано, відсутні правові підстави для задоволення позову. Просили відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що як позивачу, так і відповідачам, були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Заслухавши учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.03.2008 між [PERSON] та ВАБ КБ «Надра» - надалі Банк, було укладено кредитний договір № 60/П/05/2008-840, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 132 080,00 доларів США з цільовим призначенням: - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири, загальною площею 57,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що укладені між позичальником та продавцем придбає нерухоме майно. Оплата комісії за розрахунок за цим Договором. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором №60/П/05/2008-840 від 06.03.2008, між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є 3-х кімнатна квартира, загальною площею 57,40 кв. м. житловою площею 41,20 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Умови вищевказаного кредитного договору відповідачем 1 не були виконанні у передбачені кредитним договором строки, окрім того, умови зазначеного договору систематично порушувались останнім, а між відповідачем 1 та Банком у зв`язку з цим, тривали судові спори. 21.04.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір №GL3N415722 про відступлення права вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. зареєстрований в реєстрі за № 615, згідно якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальника заставодавця (іпотекодавців), поручителів. Відповідно до договору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право кредитора за кредитним договором № 60/П/05/2008-840 від 06.03.2008, укладеного з [PERSON] та набуло право іпотекодержателя за Іпотечним договором від 06.03.2008 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., та зареєстровано в реєстрі за № 1582. 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ТОВ «2Х2 Фінанс» набуло права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтями 379, 380, 383 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Постановою Верховного Суду України у складі Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено: - рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.03.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 16.05.2023 скасовано та ухвалено нове рішення; - позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ТОВ «2Х2 Фінанс», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д.В. про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - задоволено; - визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , укладений 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.; - скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за ТОВ «2Х2 Фінанс»; - стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс» на користь [PERSON] по 12 230,33 грн. з кожного на відшкодування судових витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 4853/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти україни, а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії, встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та № 2, 4, 7 та 11 Конвенції»), закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоча би ці порушення і не були приєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 321 ЦК України. За приписами ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У судовому порядку договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , укладений 26.02.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2Х2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. визнано недійсним, отже спірне майно не перебуває у власності позивача. З огляду на те, що на час розгляду позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку право власності на спірну квартиру за позивачем скасовано, тобто у позивача відсутні правові підстави для пред`явлення позовних вимог. Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, у справі, що розглядається, порушуються інтереси відповідачів, що вселені у спірне майно на відповідній правовій підставі, оскільки в матеріалах справи наявна інформація про їх реєстрацію за адресою: [ADDRESS] , тобто, вони набули охоронюване законом право на мирне користування майном у законний спосіб. Відтак, суд вирішує спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін, тому зважаючи на принцип змагальності та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та належних їх обґрунтувань, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. За змістом статті 141 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed