Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У квітні 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла спільна заява подружжя [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявники одружились 20 березня 2018 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Вказали, що із часом сімейне життя між ними не склалось, шлюбні відносини фактично припинились із квітня 2023 року, коли вони почали проживати окремо один від одного. Вважають, що нормальні шлюбні відносини не можуть бути поновлені, констатують, що сім`я розпалась остаточно, наразі існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя та є недоцільним. Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та стосовно утримання спільної дитини, про що свідчить нотаріально посвідчений договір від 04.01.2024 року. Також 27 березня 2024 року між сторонами укладено договір про поділ майна подружжя. На підставі викладеного просять розірвати шлюб, укладений між ними. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. Заявники у судове засідання не з`явились. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у зв`язку із тим, що вона перебуває за межами України в місті Лісабон (Португалія). Заяву підтримала у повному обсязі. До початку судового засідання через канцелярію суду [PERSON] подав заяву розгляд справи без його участі, заяву підтримав у повному обсязі. Зважаючи на вищезазначене, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Частинами 1, 2 ст. 109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Так, спільна заява про розірвання шлюбу подається до суду разом з письмовим договором про те, з ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їх життя братимуть заявники, з зазначенням умов здійснення права на особисте виховання дітей, а також договір між подружжям про розмір аліментів на дитину, який має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до Свідоцтва про одруження, номер акта №01183001821, шлюб між сторонами зареєстровано 20 березня 2018 року Тбіліською службою громадянського реєстру ДАСР (Грузія) (а.с. 6-9). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню доньку. У відповідності до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Також суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] 04 січня 2024 року уклали договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., зареєстрований в реєстрі за №7 (а.с. 20-22). Зазначений договір містить домовленість сторін щодо порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні, а також щодо утримання дитини. Крім того, 27 березня 2024 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ майна подружжя, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., зареєстрований в реєстрі за №537 (а.с. 16-19). На підставі встановлених обставин суд дійшов наступного. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Заявники скористались даним правом та звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберігати шлюб. [PERSON] та [PERSON] у поданій заяві наголосили, що поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим, просили термін для примирення не надавати. Приймаючи до уваги спільну заяву заявників, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 3 статті 109 Сімейного Кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Ретельно дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, дотримуючись норм національного законодавства, заявники разом із спільною заявою про розірвання шлюбу подали Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 04 січня 2024 року, в якому визначено з ким буде проживати [PERSON] , [INFO] , яку участь у забезпеченні умов її життя братимуть заявники. Оскільки заявники наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved