Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеною заявою, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] , з 19.02.1993 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] (копія свідоцтва про шлюб додається). [PERSON] за висновком МСЕК було встановлено стійку втрату працездатності з 01.03.2009 у розмір 70%, строком безстроково. ЇЇ чоловік отримував пенсію та в зв`язку із професійний захворювання отримував щомісячні виплати. Зазначила, що [INFO] її чоловік помер (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ). За результатами розтину лікар повідомив, що причиною смерті є захворювання легень, а враховуючи що він мав професійну профпатологію, вбачається зв`язок між професійною хворобою та настанням смерті. Згідно абз. 2 п.8 ст. 42 Закону №1105 «Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів». Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року таким органом є медико-соціальні експерті комісії. Висновок про наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку приймаєтеся відповідно до Наказу МОЗ від 15.11.2005 №606 «Про затвердження інструкції про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом» зареєстрованого в Міністерстві юстиції 2 грудня 2005 року за №1455/11735 про що видається довідка встановленого зразку. Маючи право на отримання виплат у зв`язку із смертю чоловіка, заявниця звернулась до відповідача, надавши всі належні документи. Крім того, заявниця вказує, що вона є інвалідом третьої групи (безстроково) внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК від 12.10.2015). Станом на день смерті розмір її пенсії складав 3790,34 грн. Розмір пенсії померлого чоловіка був 6797,96 грн. розмір щомісячної виплати по професійному захворюванню 6217,25 грн. \~ \~ \~ \~ Листом від 24.07.2023 № 19915-22114/С-03/8/20000/23 відповідач повідомив що для призначення виплат має бути встановлено факт права на одержання від чоловіка утримання на день його смерті. Згідно ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України встановлює «Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки». Зазначає, що вони спільно проживали, вели спільне господарство, і мали один перед одним взаємні права та обов`язки. Беручи до уваги лист Управління Пенсійного Фонду з метою щоб скористатись свої правом на соціальний захист вона має звернутись до суду у порядку окремого провадження. Єдиною можливістю підтвердження фактичного перебування на утриманні, як особи яка має право перебувати на такому утриманні є рішення суду. Згідно Сімейного Кодексу України права та обов`язки подружжя на утримання базуються на таких принципах побудови сімейних відносин, як взаємодопомога та підтримка. Правовим обов`язком дружини та чоловіка є матеріальна підтримка один одного. Право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. \~ \~ \~ \~ Звернення із заявою до суду є єдиним способом встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка, іншим шляхом цей факт не може бути встановлений. Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року було відкрито провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15 січня 2024 року заяву [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. Постановою Харківського апеляційного суду від 03.04.2024 ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.01.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Заявниця у судове засідання не з`явилися, надала заяву про підтримання заяви про встановлення факту спільного проживання, просила суд її задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за її відсутністю. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про його місце та час повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Червонозаводського районного суду м. Харкова. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту спільного проживання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебувала зі [PERSON] , [INFO] у шлюбі, зареєстрованому 19 лютого 1993 року Ленінським відділом РАЦС м. Харкова, актовий запис №80, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 8) Встановлено, що з [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] були зареєстровані та проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується штампами про реєстрацію у паспортах останніх. (а.с. 6, 16) Крім того, факт проживання померлого [PERSON] за вищевказаною адресою підтверджується довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 22.11.2021 за №10-13646-2021. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги було встановлено стійку втрату працездатності з 01.03.2009 у розмір 70% строком безстроково. (а.с. 19) 10 листопада 2021 року [PERSON] , [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 9) Відповідно до Довідки серії 10 ААА за №001137 про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, висновком МСЕК встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. За результатами розтину лікар повідомив, що причиною смерті є захворювання легень, а враховуючи що він мав професійну профпатологію, вбачається зв`язок між професійною хворобою та настанням смерті. Згідно абз. 2 п.8 ст. 42 Закону № 1105 «Причинний зв`язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів». Крім того, заявниця [PERSON] є інвалідом третьої групи (безстроково) внаслідок загального захворювання (довідка МСЕК від 12.10.2015). (а.с. 10) Так, відповідно до постанови Фонду соціального страхування від 31.03.2021 № 63001/505550/91018/121 [PERSON] призначено з 01.03.2021 безстроково щомісячну страхову виплату у розмірі 6\~217, 25 грн. (а.с. 33) Згідно із постановою Фонду соціального страхування від 18.11.2021 №63001/505550/91018/125 [PERSON] припинено безстроково щомісячну страхову виплату у розмірі 6\~217, 25 грн. у зв`язку з його смертю [INFO] . (а.с. 34) Листом Головного управління ПФУ України в Харківській області від 30.06.2023 на адресу [PERSON] заявницю повідомлено про наступне. З першого січня 2023 року уповноваженим органом в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є Пенсійний фонд України, що передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-ІХ (Далі - Закон). Відповідно до частини першої статті 35 Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Згідно частини другої статті 35 Закону непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є: діти, які не досягли 18 років;повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності. Станом на 24.07.2023, частиною четвертою розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України. Відповідно до абзацу 24 пункту 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати. Враховуючи вищезазначене, питання про призначення [PERSON] щомісячних страхових у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті чоловіка [PERSON] з професійним захворюванням, як особі, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вона не працює, може бути розглянуто за умови надання рішення суду щодо встановлення права на одержання від [PERSON] утримання на день його смерті. Частиною 1\~ст.293 ЦПК України\~ви значено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 2 частини 1\~статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Частиною 2 указаної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~визначено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого\~статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю; в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати. Згідно зі\~ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення»\~члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в Постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Відповідно до вимог п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого\~постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року за №22-1\~(зі змінами), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені упункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. Положеннями пункту 1\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у\~ЦПК\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. У пункті 8 вищевказаної Постанови роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами\~ст. 62 ЦПК України При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року ; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником. В листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18. В силу вимог ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасового знаходиться. Положеннями статей\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Суд вважає, що в судовому засіданні встановлено факт постійного проживання заявниці разом із своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] та факт перебування заявниці на утриманні свого чоловіка до моменту смерті останнього. Встановлення вказаних фактів необхідне заявниці для оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. За таких обставин, суд\~приходить до висновку, що вимоги заявниці підлягають задоволення. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 536,80 грн., який повністю сплачений заявницею при зверненні до суду (а.с.25). Виходячи з вимог ч.7\~ст.294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи наведено норму Закону, понесений заявником [PERSON] , судовий збір необхідно залишити за нею.

Outcome: approved