Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] після проведення реконструкції шляхом прибудови приміщення площею 22,1 кв.м. (загальна площа квартири після реконструкції становить 64,5 кв.м., житлова площа 52,4 кв.м.). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 16 липня 2019 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 12 серпня 2010 року № 397 «Про надання дозволу на будівництво житлових будинків, господарських споруд, гаражів, проведення реконструкцій та прибудов», попередньому власнику вказаної квартири [PERSON] було надано дозвіл на проведення добудови до квартири. Вказаним рішення попереднього власника було зобов`язано виготовити необхідну документацію, погоджену в управлінні містобудування та архітектури, сплатити необхідні кошти, перед початком будівельних робіт отримати дозвіл в Інспекції Держархбудконтролю у Волинській області, а після закінчення будівельних робіт - пред`явити об`єкт державній приймальній комісії для прийняття в експлуатацію. Однак, після завершення будівництва добудови, попередній власник не зверталася для оформлення права власності на добудову. Позивач стверджує, що в 2021 році було розроблено «Проект добудови до квартири [ADDRESS] ». Оскільки попередній власник провів добудову без оформлення дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт, а після закінчення будівництва не було пред`явлено об`єкт державній комісії для прийняття в експлуатацію, то позивач, з метою приймання в експлуатацію об`єкта та узаконення добудованого приміщення зверталась до Ковельської міської ради. Проте, їй було відмовлено з тих підстав, що добудова до квартири збудована без дотримання пунктів рішення виконкому Ковельської міської ради № 397 від 12.08.2010 року та рекомендовано звернутись з позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] , яка діє, як законний представник в інтересах неповнолітнього [PERSON] , подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник Ковельської міської ради Волинської області звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку про те, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим 16 липня 2019 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 16 липня 2019 року приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю., право приватної власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). За даними технічного паспорта, виготовленого Державним малим підприємством «Послуга», встановлено, що, станом на 1993 рік, загальна площа квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складала 43,1 кв.м., з яких житлова площа - 29,5 кв.м. 12 лютого 2009 року рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 60 «Про надання дозволу на будівництво житлових будинків, господарських будівель та споруд, гаражів, проведення добудов, внесення змін у внутрішнє планування», [PERSON] , було надано дозвіл на добудову кімнати до квартири розміром 3,35 х 6,30 м. Житлова площа після добудови складатиме 46,90 кв.м., загальна 60,50 кв.м. Вказаним рішення [PERSON] було зобов`язано, зокрема, виготовити необхідну документацію, погодити в управлінні містобудування та архітектури, перед початком будівельних робіт отримати дозвіл в Інспекції Держархбудконтролю у Волинській області, а після закінчення будівельних робіт - пред`явити об`єкт державній приймальній комісії для прийняття в експлуатацію відповідно до державних будівельних норм. Після прийняття вказаного рішення був розроблений проект прибудови до зазначеної квартири. Вказаний проект був погоджений головним архітектором м. Ковеля, начальником відділу земельних ресурсів, начальником відділу комунального господарства, заступником начальника Ковельського РУ з питань наглядово - профілактичної діяльності начальником відділу державного пожежного нагляду ГУ МНС України у Волинській області, головним державним санітарним лікарем міста Ковеля, директором Ковельської філії ВАТ «Волиньобленерго», начальником управління водопровідно-каналізаційного господарства, начальником управління по газопостачанню та газифікації, директором підприємства «Ковельтепло», начальником цеху телекомунікаційних послуг № 10 (м. Ковель) Волинської філії ВАТ «Укртелеком», начальником ЦПМ-6, начальником комунального підприємства «Добробут», директором підприємства «Ковельтепло» та начальником РЖКП № 2. 09 жовтня 2020 року між Ковельською міською радою та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи на стороні Суперфіціара РЖКП № 2, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою (суперфіцію), згідно якого суперфіціар надає за погодженням з третьою особою РЖКП № 2, а суперіфціарій приймають у строкове платне користування земельну ділянку площею 53 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового приміщення (для розширення квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (добудови) житлового будинку). На підставі укладеного договору, сторонами договору суперфіцію було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки від 08 жовтня 2020 року. Згідно із звітом від 26 вересня 2022 року, затвердженого експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON] , квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (загальна площа квартири 64,5 кв.м, з яких житлова площа квартири 52,4 кв.м., площа забудови 79,0 кв.м., будівельний об`єм 221,4 м.куб.) можлива для надійної та безпечної експлуатації, відповідає основним державним будівельним та санітарним вимогам. Відповіддю начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Мурай Л. від 05.04.2024 року доводиться, що добудова до квартири [ADDRESS] розміщена на земельній ділянці, наданій в користування для обслуговування житлового приміщення (для розширення квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] (добудови) житлового будинку), згідно з Договором про встановлення права користування земельною ділянкою (суперфіцію) на земельну ділянку площею 53 кв.м (кадастровий номер 0710400000:08:002:0061). Крім цього, добудова до квартири [ADDRESS] відповідає затвердженому проекту, будівельним нормам та державним санітарним нормам і правилам (ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», ДСП_173-96 Державні санітарні правила планування і забудови населених пунктів, ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»). Частиною першою ст. 368 ЦПК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї з трьох, зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України, ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Аналіз правової норми, визначеної ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий не є забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому, слід ураховувати вимоги ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме - наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. В межах судового розгляду даної справи судом встановлено, що, станом на момент здійснення добудови, згідно із матеріалами справи та різниці в дослідженій технічній документації на нерухоме майно, підготовленій станом на 1993 та 2021 роки, попереднім власником квартири [PERSON] здійснювалось будівництво на земельній ділянці, що не перебувала у її власності та праві користування. Проте, 09 жовтня 2020 року між Ковельською міською радою та новим власником квартири [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , за участю третьої особи на стороні Суперфіціара РЖКП № 2, було укладено договір про встановлення права користування земельною ділянкою (суперфіцію), за яким суперфіціар надав, а суперіфціарій прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 53 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування житлового приміщення (для розширення квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (добудови) житлового будинку). Таким чином, у позивача наявна підстава для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, визначена ч. 3 ст. 376 ЦК України, оскільки земельна ділянка, на якій здійснене самочинне будівництво, була надана забудовнику у подальшому у користування на підставі договору про встановлення права користування земельною ділянкою (суперфіцію) із відповідним цільовим призначенням. Окремо суд аналізує та бере до уваги умову про обов`язковість проведення будівництва з дотриманням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією. На підставі дослідженого раніше звіту про проведення технічного обстеження від 26 вересня 2022 року, підготовленого експертом [PERSON] , судом встановлено, що дана квартира є надійною та безпечною для експлуатації, відповідає основним державним будівельним та санітарним вимогам. Згідно вимог ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновки, викладені експертом у дослідженому звіті про проведення технічного обстеження, не заперечуються відповідачем та приймаються до уваги судом, за відсутності сумнівів в його точності та обґрунтованості. Окремою умовою для визнання права власності особи на самочинно збудоване нерухоме майно є встановлення того, що вказане питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від «30» березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Отже, суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, застосувавши норми матеріального права, приходить до висновку, що позивачем було доведено усі обов`язкові умови для визнання права власності на самочинно збудоване майно та вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] після проведення реконструкції шляхом прибудови приміщення площею 22,1 кв.м. (загальна площа квартири після реконструкції становить 64,5 кв.м., житлова площа 52,4 кв.м.). Зважаючи на обставини справи, судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: approved