Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до заочного рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2017 у справі №465/1413/17 стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти у вказаному розмірі в умовах збільшення витрат на дитину відповідного віку є недостатніми для матеріального утримання сина, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Позивач вказує, що Відповідач працездатного віку, інших утриманців не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому обліку. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також у строк, встановлений в ухвалі\~про\~відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності з точки зору допустимості, належності, об`єктивності, приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Судом установлено, що рішення Франківського районного суду м.Львова від 21.04.2017 у справі №465/1413/17 стягнуто з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції\~про\~права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція\~про\~права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із ст. 18 Конвенції\~про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції\~про\~права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України "Про\~охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні\~розміру\~аліментів\~суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника\~аліментів; наявність у платника\~аліментів\~інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника\~аліментів\~майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем\~аліментів\~витрати платника\~аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником\~аліментів\~не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір\~аліментів\~має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір\~аліментів\~на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до\~Закону України "Про\~внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення\~аліментів", який набрав чинності 08.07.2017 року, до ч. 2\~ст. 182 СК України\~внесено зміни, згідно яких розмір\~аліментів\~має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір\~аліментів\~на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір\~аліментів, які підлягають стягненню з платника\~аліментів. Визначаючи розмір\~аліментів\~на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін достатті 182\~СК України\~- 30 %). Відповідно до частини 1\~статті 192 Сімейного кодексу України, розмір\~аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача\~аліментів\~у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У\~статті 192 СК України\~закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни\~розміру\~аліментів. У\~постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13\~зроблено висновок, що розмір\~аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника\~аліментів\~матір дитини може подати до суду заяву\~про\~збільшення\~розміру\~аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги\~про\~зменшення\~розміру\~аліментів.\~СК України\~передбачає підстави для зміни\~розміру\~аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого\~розміру\~аліментів\~за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір\~аліментів\~шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна\~розміру\~аліментів\~може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна\~розміру\~аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір\~аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні\~розміру\~аліментів", стаття 183 "Визначення\~розміру\~аліментів\~у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення\~розміру\~аліментів\~у твердій грошовій сумі"). Аналіз змісту\~статті 192 СК України\~свідчить, що зміна законодавцем мінімального\~розміру\~аліментів, які підлягають стягненню з платника\~аліментів\~на одну дитину, не є підставою для зміни\~розміру\~аліментів\~відповідно до\~статті 192 СК України. Вказана правова позиція викладена в\~постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року N 61-37114св18. Згідно\~статті 8 СК України\~якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз\~статті 8 СК України\~та частини першої\~статті 9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині третій\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення частини третьої\~статті 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального\~розміру\~аліментів, які підлягають стягненню з платника\~аліментів\~на одну дитину, не є підставою для зміни\~розміру\~аліментів\~відповідно до\~статті 192 СК України. Аналогічна правова позиція викладена у\~постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі N 632/580/17\~(провадження N 61-51сво18). Також у цій постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що\~Законом України від 03 липня 2018 року N 2475-VIII\~частину першу\~статті 71 Закону України "Про\~виконавче провадження"\~доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого\~розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату\~аліментів\~у розмірі не нижче мінімального гарантованого\~розміру, передбаченого\~СК України\~навіть при наявності постановлених раніше судових рішень\~про\~стягнення\~аліментів\~у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір\~аліментів, встановлений законом на час стягнення. Позивачка не надала суду доказів існування обставин, що відповідно до\~ст. 192 СК України, є підставою для\~збільшення\~розміру\~аліментів, визначених рішенням суду. Таким чином, позивачка не довела обставин, передбачених\~статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату\~аліментів, факту відкриття виконавчого провадження та довідки\~про\~стягнення\~аліментів\~взагалі. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом\~розміру\~аліментів. Враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача\~аліментів\~та наявність у відповідача на утриманні інших осіб, суд вважає, що підстави для\~збільшення\~розміру\~аліментів\~відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Згідно ч. 7\~ст. 141 ЦПК України\~якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed