Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через представника, звернувся до суду з позовом до ПАТ "Турбівський\~каоліновий завод" (далі відповідач), в якому просив: - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 111600,00 грн. Позивач обґрунтовує свій позов тим, що з 08.09.2021 по 06.02.2023 він працював у відповідача, а згідно наказу останнього від 06.02.2023 відповідача було звільнено із займаної посади за згодою сторін, при цьому у день звільнення позивача, останньому трудову книжку не було видано і позивач отримав її лише 09.11.2023. Такі дії відповідача, позивач вважає протиправними, що обумовило подання до суду позову із заявленою позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, а саме по 12400,00 грн (середнього місячного заробітку) протягом дев`яти місяців затримки. Ухвалою суду від 03.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано. Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно з п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. В силу припису ч. 5 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Зміст зазначених норм свідчить про те, що у разі затримки видачі трудової книжки працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за наявності таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Суд зауважує, що в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Щодо стандартів доказування, суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Суд встановив, що як вбачається з копії трудової книжки позивача, останній був прийнятий на роботу до відповідача згідно з наказом №58-П від 08.09.2021 на посаду фільтрувальника збагачувального цеху, а згідно наказу відповідача №6/02_23 від 06.02.2023 позивача було звільнено на підставі заяви про звільнення

Outcome: dismissed