Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

29.04.2024 р. до Воловецького районного суду Закарпатської області звернулась позивачка [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 року. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, сім`я фактично розпалась, подружжя припинили шлюбно-сімейні відносини та збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. Зазначає, що станом на сьогодні, фактичні сімейні відносини між ними припинені, спільного господарства вони не ведуть протягом більше року. Також, посилається на те, що діти прихильні до батька, він займається їхнім вихованням, діти перебувають на його повному утриманні. На підставі вищезазначеного, просить суд шлюб між ними розірвати, неповнолітніх дітей залишити на вихованні та утриманні батька та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 10.05.2024 року на адресу суду відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району, у якій просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що після народження другої дитини, відносини між сторонами погіршились, [PERSON] не бажає турбуватись про їхніх спільних дітей та займатись ними, відмовлялась навіть їм готувати їжу та доглядати за ними. Стверджує, що він як батько зі свого боку піклується про дітей, сам займається їх утриманням і вихованням, слідкує за їхнім здоров`ям і нормальним розвитком. Постійні сварки та відсутність взаєморозуміння призвели до втрати навіть почуття поваги одне до одного, внаслідок чого більше року фактичні сімейні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинились. Мати дітей [PERSON] не брала, не бере й, з її слів, не буде брати участі в утриманні та вихованні дітей. Такі дії свідчать про умисне ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків та порушення ст. 180 Сімейного кодексу України, якою визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.05.2024 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька. Позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої первісний позов підтримала, просила його задовольнити, щодо зустрічного позову не заперечує, справу просила розглянути без її участі. Крім того, [PERSON] зазначила, що вона не може і не бажає спілкуватись із своїми дітьми та займатися їхнім утриманням і вихованням. Вважає, що батько дітей може самостійно їх утримувати. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте просив у зустрічному позові про розгляд справи без його участі, первісний позов визнає та підтримує зустрічний позов в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зустрічний позов щодо позбавлення батьківських прав підтримує, та подав суду висновок комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 05 листопада 2005 року зареєстрований Виконкомом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, за актовим записом № 12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2005. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які перебувають на повному утриманні батька, він займається їхнім вихованням та утриманням. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує лише формально, а тому із огляду на наведене, суд вважає, що причини, які спонукали позивачку за первісним позовом наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та після розірвання шлюбу прізвище позивачці за первісним позовом за її вибором слід залишити « [PERSON] ». Крім того, позивачка за первісним позовом одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просить суд залишити неповнолітніх дітей на утриманні й вихованні батька. Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно з ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вирішуючи позовну вимогу за первісним позовом про залишення неповнолітніх дітей на утриманні та вихованні батька після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, «за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу». Тобто, лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, навпаки судом встановлено, що сторони погодили, що неповнолітні діти залишаться із батьком. Крім того, із матеріалів справи вбачається, мати самоусунулась від виховання та утримання неповнолітніх дітей, життям дітей не цікавиться. Крім того, відповідачка не приділяє належної уваги вихованню та участі в житті дітей, не бере жодної участі в утриманні і вихованні спільних дітей. Належним доглядом за дітьми, їх повним утриманням та вихованням батько займається самостійно. Більш того, [PERSON] подала до суду заяву, в якій не заперечувала проти залишення дітей разом з батьком. Також в цій заяві остання підтверджує, що діти перебувають на утриманні й вихованні батька та є прихильними до нього. У зв`язку із вказаним, суд дійшов висновку, що неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] слід залишити на утриманні й вихованні батька [PERSON] , [INFO] . Щодо зустрічного позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Із висновку органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Нижньоворітської сільської ради від 07.06.2024 р. № 62 про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається що згідно із свідоцтвом серії [NUMBER] від 05.11.2005 р. про шлюб, у подружжя [PERSON] народилося двоє спільних дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 22.05.2024 року за місцем реєстрації та проживання неповнолітніх дітей за адресою [ADDRESS] встановлено, що будинок облаштований всім необхідним для проживання. Батько дітей [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ, де він і по сьогоднішній день несе службу обороняючи нашу країну від ворога. Зі слів діда [PERSON] на час несення військової служби батька дітей [PERSON] вихованням та доглядом за дітьми займається він, а зять надсилає кошти для утримання своїх дітей. Тобто батько будучи на лінії фронту, ризикуючи своїм життям, все одно дбає про своїх дітей, переживає, щоб вони були накормлені і в теплі, дбає про їх майбутнє. Мати не цікавиться, не утримує, не доглядає дітей. Навіть під час їхнього спільного проживання [PERSON] не ставилась з повагою та любов`ю до дітей та чоловіка, не дбала про них належним чином. Ще до розірвання шлюбу відповідачка могла покинути сина і доньку, чоловіка та сім`ю на невизначений час, поїхавши до своєї тітки у Полтавську область і на даний час вона продовжує залишати своїх дітей, свою сім`ю. Така поведінка матері вкрай негативне впливала на психологічний стан дітей, які через це перманентно перебували в знервованому й наляканому стані. Зі слів неповнолітньої [PERSON] , [INFO] встановлено, що мама [PERSON] покинула сім`ю, не бере участі у її вихованні, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її навчанням. Дитина бажає проживати разом із батьком [PERSON] , який завжди піклується про неї, допомагає у навчанні та забезпечує її всім необхідним. Зі слів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , мати залишила їх, та не цікавиться його життям та навчанням. Вона не дарує подарунків своєму сину ні на День народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Дитина бажає проживати разом із батьком [PERSON] , який завжди піклується про нього. Крім того, у висновку, зазначено, що із свідчень від родичів та сусідів мати [PERSON] дуже рідко контактує з дітьми. З наданої характеристики Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району за №56 на [PERSON] , вбачається, що остання характеризується посередньо, тимчасово не працює, відсутній постійний вид доходу, постійного місця проживання немає. Окрім цього, [PERSON] часто зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя. Окрім цього, мати [PERSON] не реагувала на контакт із службою у справах дітей. На час обстеження 22 травня 2024 року за місцем реєстрації [ADDRESS] , матері не виявлено. Також, у висновку зазначено, що від громадянки [PERSON] , [INFO] надійшла заява на ім`я в.о.начальника ССД Нижньоворітської сільської ради 03.04.2024р. щодо повторного обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] де проживають її внуки з невісткою [PERSON] , яка зловживає спиртними напоями. У зв`язку із чим, комісією у складі у складі в.о. начальника Служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради Самолевської М.Ф., старшим лейтенантом поліції ДОП СП ВП №2 Мукачівського РУП Хміль М.М. та діловодом с. Верхні Ворота Поліган Є.І. від 04.06.2024 року було повторно обстежено умови проживання і виявлено, що гр. [PERSON] яка на той момент перебувала дома в стані алкогольного сп`яніння. По місцю проживання зафіксовано безлад та недопиті пляшки від алкогольних напоїв, діти були голодні, їсти не було зварено. Отже комісією встановлено, що [PERSON] не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не вживає заходів щодо створення належних умов для розвитку їх природних здібностей, підготовки їх до самостійного життя та праці, тобто не виконує батьківських обов`язків визначених ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, навіть не цікавиться їхнім життям, не відвідувала і не відвідує дітей вдома. [PERSON] навчанням і успіхами дітей не цікавиться, участі у вихованні не бере. Навіть під час спільного проживання [PERSON] не ставилась з повагою та любов`ю до дітей, не дбала про них належним чином. Ще до розірвання шлюбу відповідачка могла покинути сина і доньку та сім`ю на невизначений час. Крім того, [PERSON] тимчасово не працює, немає постійного доходу та постійного місця проживання. Мати не дарує подарунків своєму сину і доньці ні на День народження, ні на День святого Миколая, а ні на Новий рік. Коли діти хворіли, мати не цікавилася станом їхнього здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування. Із огляду на зазначене, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Аналізуючи всі докази по справі, суд вбачає, що мама дітей ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не спілкується з дітьми; не цікавився станом їх здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги на лікування; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ухилення [PERSON] від виховання дітей і свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками є доведеним, а відтак з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , заявлений зустрічний позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підлягає задоволенню. Вимоги про відшкодування судових витрат сторонами по справі не заявлено.

Outcome: approved