Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

В березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М. про визнання недійсним заповіту , складеного рідним братом [PERSON] на користь [PERSON] 27.02.2017 і посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М., зареєстрованого в реєстрі за № 383. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її рідний брат [PERSON] помер [INFO] . Після смерті відкрилась спадщина на 22/200 частин житлового будинку [ADDRESS] . Померлий сім`ї не мав, проживав один в будинку, в якому також мешкає його єдина близька родичка-позивач. Зазначає, що померлий вів асоціальний спосіб життя, страждав на хронічний алкоголізм, психічні розлади, був схильний до бійок, вчиняв атипічні поступки, неодноразово розпалював багаття у приміщенні будинку, декілька разів складав заповіт на різних малознайомих осіб, з якими відбував покарання. Відповідач [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого, стосунків з померлим не підтримувала, з 1990 р. проживає в РФ і з того часу не приїздила. З приводу отримання спадщини за законом позивач звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори, однак листом від 29.01.2020 № 195/02-14/П їй повідомлено про усунення від спадкування у зв`язку з наявністю заповіту не на користь позивача.Як вважає позивач, на момент укладення заповіту брат не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними через психічні розлади, заповіт не відповідає його внутрішній волі, при житті постійно виражав волю залишити майно позивачеві, оскільки в частині будинку, що належить брату, проживали їх батьки та ця нерухомість була родинною спадщиною. Відповідач [PERSON] , допитана в порядку судового доручення згідно Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, що діяла у відносинах з РФ до 01.12.2022, проти позову заперечувала, стверджуючи, що її двоюрідний брат [PERSON] склав заповіт на її користь самостійно та добровільно, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Як пояснила відповідач , брат її дуже поважав, завжди з нею спілкувався, телефонував, у 2011-2012 р.р. приїздив до неї у м. Паласівка, де працював та оформлював дозвіл на тимчасове проживання. З рідною сестрою-позивачем постійно відбувались у [PERSON] спори і сварки, він їй був не потрібен. В період відбування [PERSON] покарання у 2005 р. відповідач його зустрічала та допомагала в подальшому, а рідна сестра зовсім не цікавилась. [PERSON] також посилалась на те, що домоволодіння [ADDRESS] розділено на декілька частин і в ньому проживала [PERSON] , брат [PERSON] та [PERSON] з матір`ю. Свою частину будинку [PERSON] продала [PERSON] , яка і повідомила відповідачу про смерть брата. Стверджувала, що після смерті матері [PERSON] та [PERSON] позивач з братом через суд вирішували спір з приводу спадщини. [PERSON] було оформлено право власності і йому залишився будинок, який він самостійно добудовував, а [PERSON] - старий будинок, в якому вона дотепер проживає. Відповідач наполягає на тому, що брат був здоров, у повному розумі, не хворів, працездатним ( а.с. 72-73, 87-88). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Літвінова Я.М. в судове засідання не з`явилась, по день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності (а.с.246,т. 2 а.с. 26,28,73). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.03.2020 частково задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову та заборонено відчуження 22/200 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , та заборонено вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , до набрання законної сили рішення суду у даній справі ( а.с. 40-41). За клопотанням позивача, ухвалою суду від 02.04.2020 витребувана у приватного нотаріуса ХМНО Літвінової Я.М. копія заповіту від імені [PERSON] , а також витребувані з 2-ої ХМНО відомості зі спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори), інформація про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ( а.с. 46-47, 125-126). Жовтневим судом м.Харкова 06.04.2020 доручено компетентному суду за місцем проживання відповідача вручити позовну заяву з доданими документами, пам`ятку про права та обов`язки учасників справи, ухвалу суду про відкриття провадження та повідомлення про виклик в судове засідання, а також допитати [PERSON] по суті позовних вимог ( а.с. 48-51). Клопотання позивача про витребування медичної документації та історії хвороби Мальєва з міської поліклініки, з клінічної лікарні, з ДУ « Олексіївська виправна колонія ( № 25)» характеристики, інформації щодо складання заповітів, отримання травм та проходження лікування під час відбування покарань, копії нотаріальної справи за заповітом відмовлено ухвалою суду від 30.11.2021 ( а.с. 152-153). Суд,\~ вислухавши пояснення позивача, оголосивши протокол допиту відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 27 лютого 2017 року [PERSON] , 1972 року народження, склав заповіт, яким все своє майно, де б таке не було та з чого б таке не складалось, і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом буде мати право, він заповідав громадянці РФ [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. Заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем [PERSON] , власноручно підписаний о 16 год. 30 хв. Ним також зазначено, що цей заповіт з його слів записаний вірно та відповідає його волі. Особу встановлено, дієздатність перевірено. Зареєстровано в реєстрі за №383 ( а.с. 80-83). [INFO] [PERSON] , 1972 року народження, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28.08.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області ( а.с. 9). Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить 22/200 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.06.2003 р. № 2-2114 ( а.с. 182-184). Відповідно до інформації Другої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1940/02-14/П від 18.10.2021, в матеріалах спадкової справи № 336П/2019, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , знаходиться заява від 22.10.2019 про прийняття спадщини від рідної сестри спадкодавця- [PERSON] ( позивач); заява від 13.12.2019 про прийняття спадщини від двоюрідної сестри спадкодавця- [PERSON] ; заява від 28.02.2019 з проханням не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в зв`язку зі звернення до суду про визнання заповіту недійсним (а.с. 147,160). Звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним [PERSON] посилалась на те, що за життя брат постійно виражав свою волю залишити їй майно та на обґрунтування таких доводів просила допитати свідків. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] -дочка позивача, а також сусіди [PERSON] , [PERSON] , які також пояснили, що позивач, як рідна сестра, допомагала [PERSON] , підгодовувала його, оскільки незважаючи на свою працелюбність , вміння своїми руками будувати та все лагодити, він став зловживати спиртними напоями. Разом з тим, свідок [PERSON] , яка проживає у домоволодінні стверджувала, що позивач [PERSON] не давала життя своєму брату [PERSON] , намагалася забрати у нього частину будинку, в період відбуття ним покарання незаконно продала його частку та після звільнення він цю письмову угоду оспорював в суді, неодноразово викликав поліцію, оскільки [PERSON] постійно влаштовувала скандали, зокрема і зі своєю дочкою , та перешкоджала спокою всім сусідам. Через несплату послуг газопостачання позивачу вимкнули газ, але вона підключилася до мережі [PERSON] , обіцявши йому платити, проте не виконувала обіцянки та потім перекрила брату водопостачання, тому він вимушений був взимку проживати в монастирі, а після повернення додому дізнався, що позивач його обікрала та в подальшому була за цей злочин засуджена. Крім того, [PERSON] , зі слів свідка, прагнула відправити брата знову до місць позбавлення волі та заявила в поліцію, що нібито він вдарив її онучку. Свідок також пояснила, що брат з сестрою був у вкрай неприязних відносинах, а помер у молодому віці за дивних обставин, бо йому стало зле після того, як вдень сестра пригостила його супом і налила трохи коньяку, який сама готувала . Про це вона довідалась, коли в той день прийшла з роботи і [PERSON] попросив викликати йому швидку медичну допомогу. Що стосується відповідача [PERSON] , то вона завжди цікавилась [PERSON] , перераховувала свідку гроші для передач в період знаходження двоюрідного брата в місцях позбавлення волі. Приблизно у 2017 р., [PERSON] попросив свідка [PERSON] супроводити його до нотаріальної контори, пояснивши, що він на [PERSON] хоче оформити заповіт. В матеріалах справи містяться докази того, що свідок передавала [PERSON] передачі, а також наявна інформація про оформлення передоручень нібито від [PERSON] на продаж належних йому 22/400 частин домоволодіння, вирок суду стосовно [PERSON] про скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, крадіжки майна [PERSON] з проникненням до житла, довідка Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області, якою підтверджено, що до служби «102» за травень 2015 неодноразово надходили повідомлення щодо виклику наряду міліції по [ADDRESS] від [PERSON] з приводу сімейних сварок або сварок з сусідами позивача [PERSON] та за фактом перешкоджання позивачем потрапити до свого будинку [PERSON] ( а.с. 174-180, 181, 187-192, 193-201, 212). Відповідно достатті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст. 1223 ЦК України). Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вказано у частинах першій та другій статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 12361240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 1257 ЦК України зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.\~За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.\~Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.\~У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 761/49151/19 вказано, що «тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним, позивач має довести, а суд - установити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача». Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц вказав, що «підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За положеннями статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Спірний заповіт від 27.02.2017 складений [PERSON] у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення,особисто підписаний заповідачем,посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. та зареєстрований в Спадковому реєстрі 27.02.2017. Заповідач\~ [PERSON] не був недієздатним чи обмежено дієздатним, хворим на психічні хвороби, як вказано у позові та докази протилежного у справі відсутні. Заповіт записаний зі слів [PERSON] , його дієздатність перевірено. Позивачем не доведено, що спірний заповіт не відповідав внутрішній (дійсній) волі заповідача або при складанні заповіту [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] , зі слів [PERSON] їй відомо, що йому відповідач [PERSON] перераховувала гроші та він з приводу спадщини говорив, що може поступати так, як він захоче. [PERSON] підтвердила також волевиявлення [PERSON] залишити заповіт саме на відповідачку. Суд виходить з того, що у даному випадку відсутні відомості про те, що спірний заповіт не відповідав останній волі спадкодавця, що з точки принципу правової визначеності, який є елементом верховенства права, є визначальним при спадкуванні за заповітом, а визначений у вказаних нормах матеріального права порядок та повноваження спрямовані саме на досягнення такої мети. Доводи позивача про те, що [PERSON] раніше складав заповіти та малознайомих осіб, з якими він відбував покарання не мають правового значення та тільки підтверджують його відмову залишити спадщину на користь позивача.Право на заповіт особа може здійснювати неодноразово на протязі свого життя та охоплює як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну чи скасування, що є принципом спадкового права. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним ( ч.ч.2, 3 ст. 1254 ЦК України). Таке волевиявлення підпадає під правову охорону як за життя, так і після смерті заповідача на принципах поваги до волі заповідача та обов`язковість виконання його волі після смерті. Враховуючи підстави та предмет позову, встановивши фактичні обставини у справі судом встановлено недоведеність заявлених позивачем вимог для визнання спірного заповіту недійсним, та як наслідок\~відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed