Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до ТОВ "Фінансова компанія «Онлайн Фінанс", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.\~ В позовній\~заяві зазначила,\~що 10.08.2021\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Вінницької області\~Тимощуком В.В.\~винесено постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№66450431\~на підставі\~виконавчого напису\~№47369\~вчиненого 29.03.2021\~приватним нотаріусом\~Обухівського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Головкіною Я.В.\~про стягнення\~заборгованості на\~користь ТОВ\~"Фінансова\~компанія «Онлайн\~Фінанс"\~в розмірі\~15\~926\~грн 26\~коп..\~ Відповідно\~до постановипро\~звернення стягнення\~на заробітну\~плату,\~пенсію,\~стипендію та\~інші доходи\~боржника від\~07.03.2023 [PERSON] отримує дохід у відділі освіти Ладижинської міської ради, у зв`язку з чим приватний виконавець постановив звернути стягнення на її доходи. Вважає, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки однією з визначальних умов для можливості кредитора задовольнити свої вимоги шляхом права на здійснення стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса є безспірність вимог про розмір заборгованості, а також наявність права стягувача звернутись за стягненням боргу в межах визначеного законом строку давності, що стало підставою для її звернення з позовом до суду. Тому, просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 29.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., таким, що не підлягає виконанню. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бодачевська М.В. в судове засідання не з`явились, представник подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія «Онлайн Фінанс" в судове засідання не з`явився. Представником ТОВ "Фінансова компанія «Онлайн Фінанс" Тимошенком О.О. подано до суду відзив на позовну заяву в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу. Зазначили, що вартість виконаних робіт представником позивача є завищеною, необґрунтованою та такою, що не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України, є неспівмірною зі складністю справи та документально не підтвердженою. Тому просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Третя особа\~приватний нотаріус\~Обухівського районного \~нотаріального округу\~Київської області\~Головкіна Я.В. не з`явилась в судове засідання, хоча повідомлялась про день, час та місце розгляду справи. Клопотання про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила.\~Заперечень, пояснень до суду не подала. Третя особа\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Вінницької області\~Тимощук В.В. будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заперечень та пояснень до суду не подав. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до\~статті 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1\~статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина 1\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі\~Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 частини 1\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88\~Закону\~України «Про нотаріат»\~визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами,установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» (далі\~Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку. Стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Судом встановлено,\~що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 29.03.2021 було вчинено виконавчий напис №47369 на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. 10.08.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню коштів із [PERSON] у сумі 15 926 грн 26 коп., що підтверджується копією постанови у виконавчому провадженню ВП №66450431. 07.03.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] .. Виконавче провадження станом на день звернення до суду з позовною заявою не завершено. Також, з копії виконавчого напису №47369 вбачається, що даний виконавчий напис було вчинено 29.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області\~Головкіною Я.В. про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №607788-А від 18.07.2019, який було укладено з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником якого є ТОВ "Фінансова компанія «Онлайн Фінанс". Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.12.2020 по 10.03.2021, загальна сума заборгованості складає 15 926 грн 26 коп.. Згідно виконавчого напису зазначено, що його вчинено нотаріусом на підставі статей 87-91 Закону «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач у поданому відзиві вказує, що нотаріусу для вчинення відповідної нотаріальної дії було надано документи які підтверджують безспірність заборгованості, і така безспірність заборгованості підтверджується також і тим, що позивач у позові не зазначає жодної обставини, які свідчили б про протилежне. Разом з тим, суд вважає, що саме по собі надання нотаріусу документів, які на думку стягувача вказують на розмір заборгованості, не може бути беззаперечною підставою для твердження про безспірність такої заборгованості. У правових висновках Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до вищевказаного Переліку документів внесені зміни, якими, зокрема, доповнено Перелік новим розділом такого змісту:\~\~«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин\~\~2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору;\~\~б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, зокрема, пункту 2. «Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати її резолютивну частину про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92. Тобто, повноваження нотаріусів на внесення виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, були передбачені змінами в переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, що були чинними виключно до 21 березня 2017 року офіційної дати опублікування резолютивної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом після опублікування резолютивної частини постанови суду в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Відтак,\~приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області\~Головкіна Я.В. 29.03.2021 не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього. Тобто, відповідачем не доведено те, що надані ним нотаріусу документи підтверджують безспірність заборгованості. Окрім цього, відповідачем не доведено, що позивач був обізнаний із розміром боргу, який товариство вважає за необхідне стягнути з неї. Тому суд враховує і практику Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 19.03.2021 по справі № 750/3781/20, яка з водиться до такого. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовна вимога позивача про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язанні з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому, слід стягнути з ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь [PERSON] понесені нею судові витрати в сумі 1816,80 грн, що складаються із 1211,20 грн судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до суду та 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу заявлених позивачем в сумі 5000 грн суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Бодачевською М.В. 26.03.2024 був укладений Договір про надання правової допомоги №б/н. До позову додано розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 26.03.2024, та квитанцію до прибуткового касового ордеру №б/н від 16.04.2024 на суму 5000 грн. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є недоведеним в повній мірі. Як вбачається з доданого розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу, визначено фіксовану ціну роботи: консультування, пошук відповідної практики складання заяви та оформлення позовної заяви, оформлення додатків до позову, оформлення адвокатських запитів, участь в судових засіданнях, підготовка заяв та клопотань, становить 5000 грн. З поданого клопотання вбачається, що зазначена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на складність справи, враховуючи, зокрема, усталену судову практику розгляду подібних спорів, нетривалість судового провадження у справі в суді та час безпосередньо судового розгляду справи по суті, розгляд справи за одне засідання. При цьому, із договору про надання правової допомоги видно, що гонорар адвоката у 5000 грн передбачений сторонами договору, зокрема, за участь адвоката у судових засіданнях. Однак, дану справу розглянуто в судовому засіданні без участі сторін. Дана справа відноситься до категорії незначної складності та є типовою, такою, що не потребувала значного часу для підготовки позову. Відтак, суд вважає, що необхідним, обґрунтованим і достатнім розміром судових витрат на правничу допомогу по даній справі буде 2500 грн. Такий розмір витрат відповідає принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, однотипності схожих позовів та виконаної адвокатом роботи. На підставі ст. ст. 15,\~16,\~18 ЦК України,\~ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172,

Outcome: approved