Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, вказуючи на те, що вони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2014 року, який зареєстрований у Виконавчому комітеті Опаківської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за №06. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка з початку 2023 року не проживає з ним та дитиною, вона планує виїхати за кордон на постійне місце проживання та всі свої речі перевезла до своєї матері, яка мешкає по [ADDRESS] . Наскільки йому відомо, [PERSON] перебуває у Чехії, інколи приїжджає до м. Борислава до своєї матері, однак ні разу не поцікавилася дитиною та не повідомила, що приїхала в Україну. Відповідачка більше року не цікавиться життям сина, не телефонує до нього, не утримує, не приймає участі у його вихованні, повністю самоусунулася, життям сина не цікавиться. Примирення та подальше сумісне життя вважає неможливим. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання дитини з батьком. Відповідно до ухвали судді від 22.05.2024 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідачки до суду 24.05.2024р. надійшов відзив на позов в якому остання зазначила, що з позовом згідна, однак вважає за необхідне надати наступні пояснення. Зазначила, що з початку подружнього життя в неї були теплі, дружні відносини з чоловіком. Однак після народження дитини, чоловік перестав приділяти їй увагу, як жінці, постійно ставив перед нею вимоги щодо домашніх обов`язків. Більшу частину вільного часу чоловік займається дитиною і вони перестали практично спілкуватися. Син проживає разом з чоловіком в [ADDRESS] , вона часто телефонує та спілкується з ним, він забезпечений усім необхідним для нормального розвитку, навчання та виховання. Однак, їй випала можливість побудувати кар`єру за кордоном про яку вона завжди мріяла і вона не має можливості забрати дитину до себе, оскільки винаймає квартиру разом з іншим чоловіком та не має достатніх умов та коштів на утримання дитини. Син [PERSON] дуже прив`язаний до батька емоційно, тому йому краще жити з батьком. Вже пів року з чоловіком не проживають разом, відвикли один від одного та перестали розуміти один одного, припинили шлюбі стосунки, шлюб носить виключно формальний характер і подальше примирення є неможливим. Позовні вимоги визнає, просить розгляд справи проводити без її участі та стягнути з неї половину розміру судових витрат. Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради - Подставек Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до наданого позивачем свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 2014 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Опаківської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис за №06. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає неможливим в подальшому зберегти сім`ю, оскільки шлюб сторін носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний. З представленого суду Акту обстеження умов проживання від 17.05.2024 року виданого членами комісії служби у справах дітей, [PERSON] [INFO] мешкає разом з сином [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , дитина має окрему кімнату, окреме спальне місце, шафу для одягу, куточок дозвілля, комп`ютерну техніку для навчального процесу та загального розвитку. Також в акті зазначено, що син [PERSON] проживає з татом [PERSON] , мати з сім`єю не проживає, вихованням сина не займається, не цікавиться його життям. Батько належним чином дбає про стан здоров`я сина, забезпечує всі його потреби, весь свій батьківський потенціал використовує на потреби дитини (а.с.14). Суду представлена характеристика класного керівника [PERSON] в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] навчається у 1-А класі ліцею №4 імені Лесі Українки Дрогобицької міської ради. До ліцею [PERSON] приводить та забирає батько - [PERSON] , батько цікавиться навчанням та успіхами сина, відвідує батьківські збори, при потребі телефонує, бере активну участь у шкільному житті (а.с.15). Відповідно до частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним. У всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, що остання сама підтверджує у наданому відзиву на позов, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved