Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

10 лютого 2023 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява, у якій позивач посилаючись на статті 6, 16, 512-516, 526, 530, 536, 610-611, 629, 632, 1046, 1048-1050, 1054-1056 ЦК України, ст.ст. 4,27,175-177 ЦПК України просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за договором № 200405702 від 11.12.2015 року у розмірі 80950,26 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 гривні. В обґрунтування позову позивач послався на те, що 11.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] , укладено угоду 200405702 щодо кредитування, далі - Кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 41675,13 грн., з встановленим строком користування з 11.12.2015 року по 11.07.2018 року, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021року у справі №910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 09.02.2023 року загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 80950,26 грн., з яких: 29691,54 грн. - заборгованість за кредитом; 51258,72 грн. - заборгованість за відсотками. Ухвалою суду 16.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду. 09.03.2023 року до суду надійшов відзив на позов, з посиланням на те, що в позовній заяві Позивач стверджує, що 11.12.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір (правочин) №200405702 щодо кредитування, відповідно до якого Відповідач отримав у користування кредитні кошти у розмірі 41 675,13 грн. з встановленим строком користування з 11.12.2015 по 11.07.2018. Надалі, 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та Позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ. Враховуючи зазначене, Позивач стверджує, що став новим кредитором та отримав право вимоги до Відповідача за Кредитним договором. В якості доказів Позивачем надано суду та Відповідачу через підсистему ЄСІТС «Електронний суд»: копію Заяви від 11.12.2015 №200405702 (електронна копія письмового доказу); копію Анкети від 11.12.2015 №2117427 (електронна копія письмового доказу); копію Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 11.12.2015 б/н (електронна копія письмового доказу); копію Графіку платежів до кредитного договору від 11.12.2015 №200405702 (електронна копія письмового доказу); копію Договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 №7_БМ із додатками (електронна копія письмового доказу);витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року (електронний доказ). Відповідач стверджує, що жодним доказом, що наданий Позивачем разом із заявою, не доведено укладення кредитного договору, перерахунок коштів, відступлення прав вимоги. Відповідно до ч.2 ст.518 ЦК України: «Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.» Оскільки Позивач не надав суду доказів повідомлення Відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, Відповідач має право висувати Позивачу свої заперечення за кредитним договором від 11.12.2015 №200405702. Крім того, відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України Позивач мав отримати від ПАТ «Банк Михайлівський» документи, які засвідчують права, що передаються. Щодо наданої Позивачем електронної копії Претензії від 19.12.2022 №200405702 то, як вбачається із Списку згрупованих поштових відправлень рекомендованими листами №19075-04-204-24, їх відправником є ТОВ «Дірект Технолоджі», а не Позивач. Крім того, позивачем не надано опис вкладень у поштове відправлення, а отже неможливо визначити зміст даних листів. Відповідач ніколи не отримував таку Претензію через поштових операторів, а Позивачем не надано докази такого отримання. Відповідач наголошує, що електронні копії документів (письмових доказів) в розумінні ст.95 ЦПК України, достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів письмових доказів. Більше того, зі сторони ПАТ «Банк Михайлівський» (первісного кредитора) Заява від 11.12.2015 №200405702 та Анкета від 11.12.2015 №2117427 підписані гр. Ладижевою І.В. , право підпису якої та повноваження встановити неможливо, оскільки Позивачем не надано відповідну довіреність ПАТ «Банк Михайлівський», якою банк уповноважує гр. Ладижеву І.В. або іншу особу укладати від його імені кредитні правочини та/або вчиняти інші дії. Позивачем не надано жодного доказу щодо отримання Відповідачем коштів у кредит на виконання Кредитного договору від 11.12.2015 №200405702. Відповідно до позиції Верховного суду у Постанові від 30.01.2018 року у справі № 7_БМ61/16891/15-ц, «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.». Надана Позивачем електронна копія письмових доказів «Справка по карточному счету: 0086135800 за період : 01.06.2015-31.08.2015 від 13.12.2015» та «Справка по карточному счету: 0086135800 за період : 01.09.2015-30.11.2015 від 03.12.2015» є виписками по рахунку Відповідача в ПАТ «Райффазен Банк Аваль» ще до «укладення» (за твердженням Позивача) Кредитного договору від 11.12.2015 №200405702. Ці виписки не мають відношення до Кредитного договору від 11.12.2015 №200405702, та Відповідачу невідомо їх походження та чому вони потрапили до Позивача. Крім того, Позивачем не надано жодного розрахунку розміру заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків. Відповідач не ставить під сумнів факт укладення між Позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» Договору про відступлення прав від 20.07.2020 №7_БМ. Однак Позивачем не доведено, що в процедурі цесії було відступлено право вимоги до Відповідача на користь Позивача. 15.03.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої 11.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем гр. [PERSON] укладено угоду № 200405702 щодо кредитування (кредитний договір). Термін дії кредитного договору визначено 11.12.2018рік. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 20.07.2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», далі - Позивач, набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. В свою чергу, приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 №1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Постановою від 01.07.2021року у справі №910/11298/16 визначено зокрема: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Отже, оскільки кредитний договір укладений терміном дії до 2018 року, а договір факторингу укладений у 2020 році - то станом на 2020 рік строки позовної давності не були пропущені. Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав Позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, Позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою. Ухвалою суду від 15.03.2023 року задоволено клопотання про витребування доказів, а саме: Заяви від 11.12.2015 №200405702; Анкети від 11.12.2015 №2117427; Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 11.12.2015 б/н; Графік платежів до кредитного договору від 11.12.2015 №200405702; Оригінал довіреності ПАТ «Банк Михайлівський», якою товариство (банк) доручило гр. Ладижевій І.В. (або іншій особі) укласти (підписати) від імені ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний правочин від 11.12.2015 №200405702 та/або вчинити інші дії. 23.03.2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 11.04.2023 року на виконання ухвали суду від 15.03.2023 року позивач надав до суду оригінали Заяви №200405702 від 11.12.2015 року, анкету №2117427 від 11.12.2015 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, графік платежів до кредитного договору №200405702, тобто виконав ухвалу суду від 15.03.2023 року не в повному обсязі. 24.04.2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про проведення експертизи. 28.04.2023 року від представника позивача до суду надійшли заперечення щодо клопотання про проведення експертизи. Ухвалою Славутицького міського суду від 04 травня 2023 року була призначена судова фототехнічна експертиза у справі, провадження у справі зупинено. У зв`язку з призначенням експертизи у відповідності до вимог ст.251,252 ЦПК України суд зупинив провадження у справі з власної ініціативи на час її проведення. 22 квітня 2024 року до суду з Вінницького Науково-Дослідного Експертно-Криміналістичного Центру МВС України надійшов висновок експерта від 10.04.2024 року № СЕ-19/102-23/12262-ФП. Відповідно до якого у наданому на експертизу зображенні, яке міститься в файлі формату «PDF» під назвою «2-2-1eca9d40-a892-11ed-902c-1d3fb497eec4» наявні ознаки монтажу. Зображення у файлі формату «PDF» під назвою «2-2-1eca9d40-a892-11ed-902c-1d3fb497eec4» що наданий на дослідження, може піддаватися додатковому редагуванню (внесенню змін) із збереженням зображення підписів [PERSON] та [PERSON], а також відбитків печаток Пат «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» у форматі «PDF» за допомогою графічних редакторів або іншого програмного забезпечення. 22.04.2024 року учасникам справи надано доступ до висновку експерта для ознайомлення. Ухвалою від 25 квітня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] до суду в системі «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Додаткових доказів до суду не надано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, що підтверджено зворотним поштовим повідомленням. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав відзив на позов, проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Судом встановлено, що 11.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), укладено заяву від 11.12.2015 №200405702, відповідно до якої сума кредиту становить 41675,13 гривень, строк кредиту 1096 днів з 11.12.2015 року по 11.12. 2018 року, рахунок клієнта 29093526545201, плата за надання послуги 12,00 грн. за кожен місяць протягом строку надання послуги, строк надання послуги 36 місяців, розмір процентної ставки 0,0001% річних, 3,49% з 1 місяця строку дії договору та до закінчення, сукупна вартість кредиту 130,41% річних, щомісячний платіж 2624,00 гривень. Одночасно 11.12.2015 року підписав анкету №2117427; довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 11.12.2015 б/н та графік платежів до кредитного договору від 11.12.2015 №200405702. 20.07.2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ: 42649746) укладено з ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», договор про відступлення прав вимоги № 7_БМ. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач стверджує, що право вимоги за кредитним договором № 200405702 від 11.12.2015 року було відступлено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем не надано оригіналу реєстру боржників додаток №1 до договору №7_БМ від 20.07.2020 року, згідно з яким можливо було встановити, що право вимоги за кредитним договором №200405702 від 11.12.2015 року дійсно перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Електорнний документ формату «PDF» під назвою «2-2-1eca9d40-a892-11ed-902c-1d3fb497eec4» «Витяг з Додатку №1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року» висновком експерта № СЕ-19/102-23/12262-ФП визнано таким, що містить ознаки монтажу. Також, суду не надано належних доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, що могло б підтвердити факт виникнення заборгованості останнього за кредитом. Крім того, на підтвердження розміру заборгованості позивачем до позовної заяви будь-якого розрахунку заборгованості чи інших доказів надано не було. Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року, по справі №278/2177/15-ц визначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з ч.3 зазначеної статті Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Разом з тим, як зазначено у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Крім того, відповідно до п.44.1 Податкового кодексу України, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Банківські первинні документи залежно від виду операції та типу контрагентів поділяють на касові та меморіальні. Перші (прибуткові та видаткові) підтверджують здійснення операцій із готівкою, а другі використовують для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів із рахунків та внутрішньобанківських операцій (п.п.4.5, 4.6). До них належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ). Первинні документи банку складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі). До їх обов`язкових реквізитів віднесено: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст й обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) й інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Окрім них, до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (окрім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів); сума операції (цифрами й словами) суму операції може бути відображено лише цифрами, якщо цей документ формують за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами НБУ. Інформацію, наведену в первинних документах, систематизують у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри бухобліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища й підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. До регістрів бухобліку належать й особові рахунки та виписки з них, які банки також повинні складати на паперових носіях чи в електронній формі. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Проте, таких документів у підтвердження видачі коштів та наявної кредитної заборгованості суду не надано. Відповідно до вимог ч.ч.1,3 та 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із частиною першою ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до вимог ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У всіх своїх заявах представник позивача просив судові засідання у справі проводити за відсутності їхнього представника. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження№61-17205ск19. Позивачем не надано до суду будь-яких первинних документів, передбаченими наведеними законодавчими та нормативними актами, на підставі яких суд мав би можливість встановити факти надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, а також будь-яких документів, на підставі яких суд міг би перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача. У зв`язку із цим у суду відсутні достатні та обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200405702 від 11.12.2015 року укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський». Зазначене, у свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем порушення його майнових прав, а відтак і наявності у нього права на подання цього позову до відповідача. Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Вирішуючи згідно вимог ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ч.1 ст.141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивача і залишаються за ним.

Outcome: dismissed