Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

22.02.2024 до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 05.06.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського райуправління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №28. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалося, оскільки позивачка та відповідач не проживають разом із 2018, позивачка не володіє інформацією щодо місця проживання відповідача, не спілкується з ним, аліментів чи іншої фінансової допомоги відповідач не надає, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 141/92/24 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 16.04.2024, виклик відповідача [PERSON] здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до ч.10 ст.187 ЦПК України. Судові засідання, призначені на 16.04.2024, на 09.05.2024, не відбулись та були відкладені, відповідно, на 09.05.2024 та на 06.06.2024, у зв`язку із неявкою відповідача [PERSON] . Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 06.06.2024 не з`явилась. При цьому, 06.06.2024 до суду надійшла заява позивачки від 06.06.2024 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 06.06.2024 повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи шляхом скеровування коресподенції суду за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідності до ч. 10 ст. 187 ЦПК України, однак відзив не подав, причини поважності неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Згідно з положенням частини третьої статті 13\~ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із частиною третьою статті 131\~ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Частиною 4 статті 223\~ЦПК України\~визначено,\~що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою суду від 06.06.2024 постановлено провести заочний розгляд справи №141/92/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 05.06.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського райуправління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 28. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Причиною розпаду сім`ї є те, що сторони не проживають разом із 2018, позивачка не володіє інформацією щодо місцезнаходження відповідача, тому вважає, що шлюб підлягає розірванню. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд зазначає наступне. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи у відповідності до ст. 111 СК України необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя, суд враховує, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходить з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», яка визначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року № 605/434/18 (61-3235св19). Враховуючи вище зазначені положення законодавства та судової практики, а також установлені у справі обставини, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Виходячи з того, що між сторонами шлюбні відносини фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам неповнолітнього сина, тому шлюб підлягає розірванню. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно частин 1-2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved