Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, третьої особи. Позивачка звернулася до суду із позовною заявою (а.с.1-4), за змістом якої просила визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля RENAULT MEGANE 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , що укладена 14.06.2023, розділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши їй частину вартості спільного майна з відповідача у сумі 202099 гривень, стягнути з відповідача вартість знищеного майна, що належить їй на праві приватної власності у сумі 20087 гривень. Судові витрати покласти на відповідача. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 22 вересня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб між ними розірвано 24 жовтня 2023 року. Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. За час проживання у шлюбі ними було набуто таке майно: Пластикові поворотно-відкидні вікна (5 шт.) - 40000 грн. Холодильник SHARP SJ-BA05DMXW1-UA - 8599 грн., Газовий котел Vaillant turboTEC pro VUW 282/5-3 - 34000 грн. Комбінована плита Gorenje K- 6099 грн. Посудомийна машина - 9000 грн. Спальний набір - 25500 грн. Кухонний набір - 26500 грн. Витяжка - 3000 грн., Автомобіль RENAULT MEGANE. 2013 р. - 189000 грн. Колиска дитяча - 6 000 грн. Сталеві радіатори (газові батареї) 6 шт. - 36000 грн. Колиска кована - 5400 грн. Ліжечко дитяче - 6100 грн. Духова шафа GORENJE - 6 000 грн. Мультиварка - 3000 грн. На загальну суму - 404198 грн. Крім того, подарунки, що є особистою приватною власністю позивача: Набір каструль з нержавіючої сталі з подвійним дном - 2 669 грн. Сани дитячі солом`яні - 2500 грн. Сервіз посуди - 2 000 грн. Комплект постільної білизни (ковдри і подушки) - 3000 грн. Пральна машина повногабаритна Gorenje WE723 - 8898 грн., Мікрохвильова піч Toshiba MW-MM20P(BK) - 1689 грн. На загальну суму - 20756 грн. Право власності на автомобіль було зареєстровано за відповідачем 29.10.2021, реєстраційний номер [NUMBER] , проте після фактичного припинення шлюбних відносин, з метою привласнення спільного майна, відповідач уклав договір купівлі-продажу автомобіля 14.06.2023 на іншого власника, про що свідчить зміна реєстраційного номеру на [NUMBER] . Втім, вона а ні усної, а ні письмової згоди на відчуження вищевказаного автомобіля не надавала. Під час укладення угоди щодо переоформлення автомобіля на нового власника відповідач діяв недобросовісно, про що свідчить той факт, що навіть після переоформлення автомобіля він знаходиться у користуванні відповідача. Таким чином автомобіль до, дня його продажу відповідачем був у їхніх спільній власності та користуванні більше трьох років, тому не міг бути реалізований через укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу. Все викладене є прямим порушенням відповідачем цілої низки законів, тому просить визнати вказану угоду недійсною, та провести поділ спільного майна подружжя. Заперечуючи проти заявленого позову [PERSON] подано відзив на позовну заяву ( а.с.45-48) за змістом якого було зазначено про таке. Сторони дійсно перебували у шлюбі. З самого моменту одруження сторони проживали за адресою [ADDRESS] у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що на праві приватної власності належить його батькові [PERSON] . Згідно квитанції від 26.08.2014 № 393, тобто до одруження, відповідачем, за власні кошти, придбаний автомобіль RENAULT MEGANE синій лазур. В наслідок ДТП, що відбулось 07.05.2019, зазначений вище автомобіль з вини іншого учасника ДТП пошкоджений, і згідно судового рішення від 01.04.2021, винного та страхову компанію зобов`язано відшкодувати спричинені майнові збитки. За відшкодовані кошти відповідачем, у своєї рідної сестри [PERSON] , і був придбаний автомобіль RENAULT MEGANE [NUMBER] , а тому вимога позивачки про його поділ є безпідставним, оскільки жодних матеріальних внесків у вказаний автомобіль вона не вчиняла, а відповідно автомобіль придбаний виключно за кошти, отримані за майно придбане до укладення шлюбу. Оскільки позивачка жодним чином не приймала участь у придбанні та обслуговуванні зазначеного автомобіля, а відповідно і ніякого погодження щодо його реалізації не потребувалось. Позивачка подала відповідь на відзив (а.с.66-68) в якій вказала, що спірний автомобіль не придбано за кошти від відшкодування шкоди, винуватець ДТП відмовлявся відшкодовувати кошти та до цього часу не визнає своєї вини у скоєному. Судове рішення яке додав відповідач №344/13632/19 було передане до виконавчої служби, але жодних коштів по теперішній час відшкодовано не було. Відповідачем не надано жодних доказів отримання коштів з реалізації автомобіля, тому дану підставу вважає безпідставною оскільки вона суперечить фактичним обставинам справи. Щодо посилань відповідача про те, що жодного фінансового вкладення у придбанні спільно нажитого майна нею здійснено не було, вказала, що це абсолютно не відповідає дійсності. 01.10.2016 в смт. Перегінське в них було весілля, після якого отримали подаровані їм кошти від гостей для сімейного бюджету у сумі 4800$ та 600 €. Після одруження вони перейшли спільно жити до будинку відповідача, де належних умов для проживання не було. 2 кімнати які були виділені їм для проживання потребували капітального ремонту, ними за рахунок весільних грошей було придбано та замінено 5 вікон зі старих дерев`яних на металопластикові вікна, придбано дубовий спальний набір. Також за рахунок даних коштів було повністю замінена система обігріву будинку, а саме замінили 6 чугунних батарей на сучасні сталеві радіатори труби та купили новий Газовий котел Vaillant turboTEC pro VUW 282/5-3 і повністю замінили. В ході виконання даних робіт потребувалось проведення капітального ремонту стін та стелі. В спальній кімнаті було проведено частковий капітальний ремонт, в іншій кімнаті було зроблено капітальний ремонт стін та стелі, проведено водопостачання, куплено кухонний набір. В подальшому за рахунок спільних коштів було проведено ремонт та переобладнали з сусідньої комірної кімнати ванну кімнату, встановили нові двері, де провели водопостачання, каналізацію та встановили нову сантехніку. Безпосередню участь в фінансуванні сім`ї брали участь її батьки, які виділили кошти на технічну документацію щодо підключення газу в сумі 400$, повністю забезпечили посудом, дали кошти на встановлення натяжної стелі в ванній кімнаті та придбали ковану колиску в дворі їхньої сім`ї. Крім того, подарували постільну білизну, ковдри, подушки, покривала, тюлі, штори, рушники, дитині пізніше подарували солом`яні сани. На день народження було подаровано їй батьками пральну машинку та мікрохвильову піч, яка також залишилась і не була повернута відповідачем. Також за декретні кошти нею було придбано посудомийну машину та лампу. Вона декілька раз просила повернути її речі, але попри те, що відповідач декілька раз приїжджав побачитися з дітьми він жодного разу нічого не привіз з речей її чи дитячих, хоча батько має дбати про свою дитину і знаючи про те що в малолітньої дитини відсутній годувальний столик та ходулі він, маючи їх вдома, так і не привіз. Другу зиму дитина не має на чому виходити на прогулянку, оскільки сани були знищені відповідачем. У судовому засіданні позивачка підтримала позов до відповідача про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя. Просить суд, виділити їй із спільного майна у власність посудомийну машину вартістю 9000 грн., пральну машину повногабаритну Gorenje WE723 вартістю 8898 гривень, духову шафу Gorenje вартістю 6000 гривень, мультиварку вартістю 3000 грн., сани дитячі солом`яні вартістю 2500 гривень, сервіз посуди вартістю 2000 грн., комплект постільної білизни (ковдра і подушки) 3000 грн. Крім того, вказала, що бажає отримати компенсацію за половину вартості автомобіля, що був придбаний ними в період шлюбу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково. З визначеною позивачкою вартістю спірного майна ( крім автомобіля), погоджується. Позов в частині визнання автомобіля спільною власністю подружжя вважає безпідставним. Автомобіль було придбано за його особисті кошти. Заявлене 18.03.2024 його представником клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля не підтримав. Не заперечив, що ремонт будинку де вони проживали з відповідачкою та який належить його батькові було проведено після їхнього одруження для покращення умов проживання їхньої молодої сім`ї. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Мізик С.І. не підтримав клопотання про призначення експертизи. Адвокат Мізик С.І. додатково пояснив, що [PERSON] , є одноосібним власником житлового будинку, на покращення якого позивачка вказує, що ними були витрачені значні кошти, однак доказів проведення ремонту матеріали справи не містять, просив в позові, щодо поділу вікон та системи опалення відмовити. Третя особа [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги, щодо поділу речей, що вкладені в його будинок не визнав, оскільки ремонт його будинку було проведено і за його кошти. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2023 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11.12.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від відповідача до поступив відзив на позовну заяву. 26.12.2023 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від позивачки надійшла відповідь на відзив з додатками. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01.02.2024 залучено до участі в розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною та розподіл майна подружжя в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] . 11.03.2024 до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від позивачки надійшла заява про доручення документів до матеріалів справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2016 до 24.10.2023, що підтверджується рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 35-37). З наданих позивачкою доказів, а також згідно наданих сторонами в судовому засіданні пояснень безспірно встановлено, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбане таке майно: пластикові поворотно-відкидні вікна (5 шт.) - 40 000 грн., холодильник SHARP SJ-BA05DMXW1-UA - 8599 грн., газовий котел Vaillant turboTEC pro VUW 282/5-3 - 34 000 грн., комбінована плита Gorenje K- 6 099 грн., посудомийна машина - 9 000 грн., спальний набір - 25 500 грн., кухонний набір - 26 500 грн., витяжка - 3 000 грн., колиска дитяча - 6 000 грн., сталеві радіатори (газові батареї-) (6 шт.) - 36 000 грн., колиска кована - 5 400 грн., ліжечко дитяче - 6100 грн., духова шафа GORENJE - 6 000 грн., мультиварка - 3000 грн., набір каструль з нержавіючої сталі з подвійним дном - 2 669 грн., сани дитячі солом`яні - 2500 грн., сервіз посуди - 2000 грн., комплект постільної білизни (ковдри і подушки) - 3000 грн., пральна машина повногабаритна Gorenje WE723 - 8 898 грн., мікрохвильова піч Toshiba MW-MM20P(BK) - 1689 грн. загальною вартістю 232954 грн. З приводу даного майна, позивачка вказала, що наполягає на його реальному поділі, відповідач не заперечив з приводу виділення позивачці вказаних нею речей. Спору щодо вартості майна, яке сторони бажають поділити, між ними немає. За таких обставин, це рухоме майно підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, та з урахуванням залишення майна у користуванні відповідача з нього слід стягнути компенсацію за меншу частину присудженого позивачці майна. 27.10.2021 [PERSON] придбав за 125300 гривень автомобіль RENAULT MEGANE 2013 року. 14.06.2023 вказаний транспортний засіб на підставі договору купівля продажу транспортного засобу 8301/23/000491 було зареєстровано на відповідача (а.с.115-120, 147-154). Відповідно до довідки №20508 від 14.03.2024 про середньостатистичну, ймовірно можливу вартість транспортного засобу RENAULT MEGANE 2013 року орієнтовно становить 292531 грн. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Позивачка стверджує, що вона з [PERSON] під час шлюбу придбали до будинку батька відповідача побутову техніку та речі домашнього вжитку, зробили опалення та поміняли вікна, а також придбали автомобіль RENAULT MEGANE 2013 року, який на даний час є в користуванні відповідача. Оскільки, позивачка наполягає на реальному поділі майна, що знаходиться в будинку батька відповідача, а відповідач не заперечив з приводу виділення позивачці вказаних нею речей, то це рухоме майно підлягає поділу між сторонами. Щодо автомобіля RENAULT MEGANE 2013 року, який набутий сторонами у шлюбі, угоду відчуження якого, яка укладена 14.06.2023 просить визнати недійсною позивачка та вартість половини якого позивачка просить стягнути з відповідача, суд зазначає таке. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі N 761/26815/17 (провадження N 61-16353сво18) зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим". Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Автомобіль RENAULT MEGANE 2013 року, номер кузова [NUMBER] було придбано в період шлюбу, тому визнається судом спільною власністю подружжя, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на 1\\2 частину спірного рухомого майна, при цьому, суд враховує, що позивачка просить стягнути з відповідача компенсацію половини вартості автомобіля, що підлягає до задоволення. Разом з тим, суд приходить до висновку про недоцільність визнання недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля RENAULT MEGANE 2013, реєстраційний номер [NUMBER] , що укладена 14.06.2023. На переконання суду, переоформлення вказаного автомобіля відбулося з метою виведення його з переліку майна, яке може бути поділено між подружжям. Отже, судом достовірно встановлено, що сторонами, під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбано рухоме майно, а саме: пластикові поворотно-відкидні вікна (5 шт.) - 40 000 грн., холодильник SHARP SJ-BA05DMXW1-UA - 8599 грн., газовий котел Vaillant turboTEC pro VUW 282/5-3 - 34 000 грн., комбінована плита Gorenje K- 6 099 грн., посудомийна машина - 9 000 грн., спальний набір - 25 500 грн., кухонний набір - 26 500 грн., витяжка - 3 000 грн., колиска дитяча - 6 000 грн., сталеві радіатори (газові батареї-) (6 шт.) - 36 000 грн., колиска кована - 5 400 грн., ліжечко дитяче - 6100 грн., духова шафа GORENJE - 6 000 грн., мультиварка - 3000 грн., набір каструль з нержавіючої сталі з подвійним дном - 2 669 грн., сани дитячі солом`яні - 2500 грн., сервіз посуди - 2000 грн., комплект постільної білизни (ковдри і подушки) - 3000 грн., пральна машина повногабаритна Gorenje WE723 - 8 898 грн., мікрохвильова піч Toshiba MW-MM20P(BK) - 1689 грн. загальною вартістю 232954 грн. та автомобіль RENAULT MEGANE 2013 року, номер кузова [NUMBER] , вартість якого встановлена 292531 грн. іншої вартості вказаного автомобіля на момент ухвалення рішення суду сторонами не представлено, тому саме виходячи із цієї суми суд вважає, що її слід враховувати при поділі майна подружжя. Саме це рухоме майно підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, та з урахуванням згоди позивачки на компенсацію за меншу частину, майна. Відтак, зважаючи на рівність часток подружжя з [PERSON] на користь позивачки підлягає стягненню 82079 грн. компенсації вартості половини рухомого майна подружжя та 146265,50 грн. компенсації половини ринкової вартості автомобіля. Оскільки з відповідача стягується половина вартості спірного автомобіля, вимоги позивачки про визнання недійсною угоди договору купівлі-продажу транспортного засобу не підлягає до задоволення, оскільки їх незадоволення не впливає на права та обов`язки [PERSON] . Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial