Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Представник\~ позивача\~ ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Мишевська Н.М. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за Договором №442235-КС-001 про надання кредиту від 02.01.2022 в загальному розмірі 49851,49 грн, яка складається з наступного: 23857,69 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 25993,80 грн сума прострочених платежів по процентах. Також просить стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що 02.01.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачкою у порядку, визначеному\~ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». За умовами договору позивач надав відповідачці споживчий кредит в розмірі 25000,00 грн, перерахувавши їх на банківську картку № [NUMBER] , на засадах строковості, поворотності, платності на строк 24 тижні, тобто до 19.06.2022, з процентною ставкою 0,86470000% на день. Комісія за надання кредиту 3750,00 грн. Відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, а лише частково сплатила кошти у розмірі 14160,00 грн, що зараховані на погашення комісії за надання кредиту, частково на погашення процентів та суми кредиту. Неналежне виконання свого грошового зобов`язання призвело до заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 49851,49 грн, яка складається з наступного: 23857,69 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 25993,80 грн сума прострочених платежів по процентах. Факт укладання кредитного з відповідачкою та його умови позивач підтверджує офертою та акцептом, копією договору № 442235-КС-001 від 02.01. 2022, який підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора G-7508, а Паспортом споживчого кредиту, де викладено Графік повернення кредитних коштів в сумі 25000,00 грн щомісячними обов`язковими платежами та сплати протягом першого місяця комісії за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн , а також щомісячних процентів на залишок кредиту, які на день закінчення кредитування -ь 19.06.2022 складають 26210,00 грн, а також квитанцією про перерахування кредитних коштів 02.01.2022 з рахунку ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИВА» на рахунок [PERSON] , у сумі 25000,00 грн. Наявність кредитної заборгованості та її розмір представник позивача підтверджує довідкою про стан заборгованості та розрахунком заборгованості за кредитом за період з 02.01.2022 по 11.03.2024. Ухвалою від 26.03.2024 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та при цьому роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачці запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін. Відзив на позов відповідачка не надала. Поштову кореспонденцію від суду не отримує. За таких умов суд у відповідності до ч.5 ст. 279 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглянув справу на підставі письмових матеріалів, поданих позивачем. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.01.2022 між позивачем ТОВ «БІЗНЕС позика та відповідачкою [PERSON] з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» укладено договір №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Відповідно до п.1 Договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 25000,00 грн, строком на 24 тижні до 19.06.2024, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86470000 % в день (фіксована ставка). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту складає 54960,00 грн; орієнтовна реальні річна процентна ставка 3584,96%. У графіку платежів вказано, що проценти за користування кредитом складатимуть 26210,00 грн, комісія за надання кредиту 3750,00 грн. Згідно з Пунктом 3 Договору, останнім платежем є 19.06.2024 на суму 4580, 00 грн. На підтвердження укладення договору про надання кредиту до позову також додано Пропозицію укласти Договір (оферта) №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма); Паспорт споживчого кредиту; форму послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту; Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма); Анкету клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://my.bizpozyka.com/) з особистими даними відповідачки [PERSON] (а.с.37-39, 41-47, 70). Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши 02.01.2022 на картковий рахунок відповідачки [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000,00 грн згідно кредитного договору №442235-КС-001 від 02.01.2022, що підтверджується копією квитанції №478937152 від 02.01.2022 ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (а.с.40). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на день закінчення кредитування (19.06.2022) у відповідачки [PERSON] наявна заборгованість за Договором №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) на загальну суму 49851,49 грн, з яких: 23857,69 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 25993,80 грн сума прострочених платежів по процентах. (а.с.24-36). З цього розрахунку також видно, що у перший місяць кредитування, а саме до 13.02.2022 відповідачка на погашення кредитних платежів сплатила 14160,00 грн, які зараховані позивачем на сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн, на погашення процентів, що нараховані на цю дату та частково на погашення кредиту. Після 13.02.2022 відповідачка жодного платежу не здійснила, а тому з 27.02.2022 за нею почала рахуватися прострочена заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитними коштами, нарахованими за ставкою, визначеною в договорі. По закінченню строку договору, тобто після 19.06.2022 жадних нарахувань позивач не здійснював та зафіксував суму кредитного боргу в розмірі 49851,49 грн. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~зазначається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)\~його\~виконання,\~то\~воно\~підлягає виконанню\~у\~цей\~строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно\~\~ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті\~\~612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом поза будь-яким сумнівом встановлено, що 02.01.2022 між позивачем ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою [PERSON] в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено Договір №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), який підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором: G-7508. При підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, суму кредиту 25000,00 грн, строк кредитування (24 тижні), плату за кредит (відсотки на залишок кредитного боргу), порядок погашення кредиту та відсотків (щомісячними платежами) та відповідальність позичальника за прострочення грошового зобовязання. Відповідачка отримала від позивача 25000,00 грн кредитних коштів, однак свої забовязання у відповідності до умов договору не виконала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом у відповідачки [PERSON] наявна заборгованість за Договором №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) на загальну суму на загальну суму 49851,49 грн, з яких: 23857,69 грн сума прострочених платежів по тілу кредиту; 25993,80 грн сума прострочених платежів по процентах, 0,00 грн сума прострочених платежів за комісією. Відповідна сума боргу визначена кредитодавцем станом на день закінчення строку договору 19.06.2022 і з того часу не змінилась. З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідачка [PERSON] в рахунок погашення кредитної заборгованості всього сплатила 14160,00 грн, з яких: 1142,31 грн зараховано на погашення тіла кредиту; 9267,69 грн на відсотки за користування кредитом; 3750,00 грн на комісію. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, щодо наявної заборгованості у відповідачки [PERSON] , оскільки нарахування суми прострочених платежів по тілу кредиту та відсотків позивач здійснював у відповідності до умов договору та під час його дії, тобто до 19.06.2022, після чого нарахування відсотків було припинено, а нарахування неустойки за несвоєчасне повернення кредиту (пені та штрафу) позивачем не здійснювалось з врахуванням умов воєнного часу, що відповідає п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Разом з тим, умови договору, передбачені в п.1 Договору №442235-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 02.01.2022 щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн, суд вважає такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Вказана сума комісії за надання кредиту (3750,00 грн) в повному розмірі була стягнута з відповідачки під час внесення нею коштів на погашення кредиту у перший місяць кредитування. Згідно зі\~ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку (іншої фінансової установи), виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п.29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17). До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 686/1696/15-ц від 09.12.2020, № 622/1148/13-ц від 09.12.2020, № 236/2227/17-ц від 09.12.2020, № 724/1391/16-ц від 25.11.2020, № 483/2022/17-ц від 11.11.2020, № 468/1095/15-ц від 28.10.2020, № 404/6807/15-ц від 21.10.2020, № 344/7809/15-ц від 15.10.2020. Відповідні висновки Верховного Суду стосуються усіх суб`єктів фінансових послуг з надання кредиту (позики). З огляду на наведене, позивач неправомірно визначив в умовах договору сплату позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 3750,00 грн та, відповідно, із загальної суми надходжень неправомірно зарахував 3750,00 грн на погашення комісії замість того, щоб ці кошти були зараховані на погашення тіла кредиту та відсотків. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 46101,49 грн шляхом зменшення заявленої позивачем суми стягнення - 49851,49 грн на 3750,00 грн, що прийняті позивачем від відповідачки, як комісія (плата) за надання кредиту. Інший висновок суду не відповідав би принципу законності та справедливості. Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, як передбачено ст.4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову, визначена позивачем сумою стягнення 49851,49 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 46101,49 грн, що становить 92,48% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2240,24 грн (2422,40 грн х 92,48%) судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial