Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

12.03.2024 року до суду звернувся позивач Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] . 15.03.2024 року отримана інформація з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 12.06.2024 року. 26.04.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяаву. 12.06.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 12.06.2024 року Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 21.04.2019 року, яка виникла станом на 15.01.2024 року у розмірі 194 055 грн. 68 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: «Monobank» - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні карки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнта встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https//www.monobank/ua/terms. 21.04.2019 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту на паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. На підставі укладеного договору та вищезазначених пунктів відповідач отримав кредит у розмірі 115\~500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушував умови укладеного Договору, зокрема не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Досудового врегулювання спору між сторонами не відбувалось. Загальний розмір заборгованості відповідача перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором становить 194 055 грн. 68 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Станом на 10.02.2022 року у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло 90 днів у зв`язку з чим на підставі положення 5.17 п. 5 розділу ІІ Умов відбулось істотне порушення Клієнтом заборгованості. вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 10.02.2022 року відправив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 29.05.2022 став у формі «на вимогу». На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Згідно поданого відзиву заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Свої заперечення обґрунтовує тим, що він не укладав спірного договору, що позивач не довів факту переказу грошових коштів на його рахунок. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати наявність боргу. Розрахунок заборгованості починається з 13.11.2020 року, але він на дану дату жодних договорів із відповідачем не укладав. Умови і правила надання банківських послуг не містять його підпису, тому не є належним доказом. Також відповідачем пропущений строк звернення до суду, який він просить застосувати, а в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 21.04.2019 року відповідач звернувся до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг рамках проекту monobank, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, що підтверджується копією анкети-заяви. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. Таким чином судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у належній формі та погоджені всі його істотні умови. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того, відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було активовану видану йому картку та останній активно користувався виданою йому карткою, отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконував умови укладеного договору. Доводи відповідача про те, що Умови та Правила обслуговування і Паспорт споживчого кредиту не містять його підпису тому не можуть бути належними доказами суд вважає безпідставними, оскільки відповідач підписав Анкету-заяву, чим підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. І будь-яких доказів про те, що йому були надіслані інші Умови чи Правила, або Паспорт споживчого кредиту суду не надав. відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач у відзиві на позовну заяву наводить лише заперечення проти заявлених до нього позовних вимог, але не надає жодного доказу на підтвердження с воїх заперечень. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 115 500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Таким чином позивач, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Доводи \~відповідача \~про те,\~що \~ позивач\~ належними\~та допустимими\~доказами не\~довів \~ перерахування\~ \~йому вказаної\~ суми\~ \~кредитних коштів\~ суд\~ вважає\~ безпідставними,\~оскільки \~ відповідач\~ \~не надав\~ суду\~ жодного\~ \~доказу \~про те,\~що платіжна\~картка [NUMBER] \~ належить\~не \~йому \~та що\~ \~на дану\~ картку\~ \~не \~були \~перераховані \~грошові \~кошти \~в сумі\~115\~500.00\~грн.\~ Оскільки\~ у\~ \~відповідача не\~було ніяких\~перешкод \~в отриманні\~ даних\~ доказів\~та \~ \~ \~додати їх\~ до\~відзиву \~на позовну\~заяву.\~ В\~ свою\~ чергу\~ \~ позивач\~ у\~відповіді на\~ відзив\~надав \~суду докази\~ про\~те,\~що платіжна картка [NUMBER] належить відповідачеві [PERSON] . За нею на його ім`я відкритий рахунок [NUMBER] . Картка активна до 04/24. Позивачем надана довідка про встановлення відповідачеві кредитного ліміту та його збільшення. Станом на 25.05.2021 року кредитний ліміт складав 115\~500.00. Відповідно до виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що останній активно користувався кредитного коштами, здійснював розрахунки, поповнював мобільний телефон, здійснював переказ коштів тощо. Тобто позивачем надані докази як про відкриття рахунку, так і про перерахування відповідачеві на платіжну картку кредитних коштів та активне використання їх відповідачем Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , порушував умови укладеного Договору, зокрема не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. Станом на 15.01.2024 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 194 055 грн. 68 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), що підтверджується розрахунком заборгованості, що підтверджується наданим позивачем розрахкнком заборгованості. При цьому доводи відповідача про те. Що розрахунок заборгованості не є належним доказом підтвердження наявності такої заборгованості, с уд вважає безпідставними. Оскільки виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належниим доказами, що відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19,виписка по картковому рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача. Крім того, відповідно до Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2021року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-3689св21 належними доказами є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Пунктом 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.\~Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеним кредитним договором, останнім суду не надано. \~ \~ \~Відповідно до\~ \~ч.1\~ ст.\~265\~ ЦК\~України \~- Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, щодо повернення кредитних коштів. Тому у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення і стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за укладеним кредитним договором, в загальній сумі 194 055 грн. 68 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту). Доводи відповідача про те, що позивачем пропущений строк позовної давності суд вважає безпідставними, оскільки відповідачеві перераховувались грошові кошти на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту. Даними грошовим коштами відповідач міг користуватись протягом всього строку чинності платіжної картки, тобто до 04/2024. З виписки по банківському рахунку вбачається, що кредитними коштами відповідач активно користувався протягом 2019-2022 років. В тому числі і частково вносив платежі на погашення заборгованості за кредитом подавав заяви послуги «Переведення витрати у розстрочку». Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України - Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З досліджених доказів судом встановлено, що відповідач визнавав як факт перерахування кредитних коштів, так і наявність заборгованості. За даних обставин суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позовних вимог за даною підставою. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. На основі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved