Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, визначеного судовим рішенням, зазначивши у позовній заяві, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції, актовий запис № 130. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 17.09.2019 шлюб між ними розірвано через неможливість спільного проживання, діти залишилися проживати із позивачкою та на даний час повністю знаходяться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виховання та утримання дітей, переклавши обов`язки по їх утриманню, вихованню та матеріальному забезпеченню виключно на позивачку. Судовим наказом, виданим Волочиським районним судом Хмельницької області від 03.12.2019 у справі №671/2009/19 було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття. На час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача він ніде не працював. Виконавче провадження про стягнення аліментів №60935509 від 24.12.2019 з примусового виконання судового наказу №671/2009/19 від 03.12.2019 перебуває в провадженні Волочиського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), інших стягнень у відповідача немає. Відповідач зовсім не цікавиться шкільним життям і розвитком їхніх дітей, не виявляє ніякої турботи про них, нехтуючи їх інтересами, не дбає про їх добробут і проявляє повну безвідповідальність по відношенню до свого обов`язку здійснювати належне виховання. Крім того, не бере участі в додаткових витратах на дітей, зокрема на їх відпочинок та оздоровлення, що супроводжується байдужим ставленням до них. На даний час діти навчаються у Волочиському ліцеї №1, вони дорослішають та потребують необхідних умов і фінансових можливостей для їх навчання, забезпечення рівня життя, придбання комп`ютерної техніки (зокрема для дистанційного навчання), фінансові можливості для цієї мети повинні забезпечувати саме батьки дітей. Через запровадження в Україні воєнного стану також зросли ціни на продукти харчування, одяг, витрати на утримання дітей значно зросли, через що позивач не має можливості без участі відповідача і його належного фінансування забезпечити необхідні умови для підвищення рівня повноцінного розвитку дітей, а присуджених судом коштів наразі недостатньо для забезпечення нагальних потреб дітей. У відповідача змінився матеріальний стан, наразі він проходить військову службу у в/ч [NUMBER] , що входить до складу ЗСУ, який дислокується в с. Старичі Яворівського району Львівської області, він має гідну заробітну плату та доходи, а тому його матеріальний стан значно покращився. У зв`язку\~з чим\~просить стягнути\~з [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд встановив таке. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції, актовий запис № 130 та який було розірвано рішенням суду від 17.09.2019, що підтверджується копією рішення Волочиського районного суду Хмельницької області №671/1407/19 від 17.09.2019. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції від 09.12.2008 року, актовий запис № 211 та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області від 17.08.2010 року, актовий запис № 162, які проживають з позивачкою та знаходиться на її утриманні, згідно Витягу з реєстру Волочиської територіальної громади від 05.02.2024 та 06.02.2024 р.р. 03.12.2019 було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.11.2019 і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджено копією судового наказу Волочиського районного суду Хмельницької області № 671/2009/19 від 03.12.2019. В провадженні Волочиського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №671/2009/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2019 ВП №60935509. Відповідач проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджено копією довідки начальника [INFO] № 7/13 від 16.01.2016. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції ООН передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Так, за змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Отже, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст. 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст. 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 143цс13. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 встановлюєься в розмірі 2563 гривні. Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають із застосуванням щомісячної індексації цього розміру (ч. 2 ст. 184 СК України), а також характер відносин, що склались між батьками дитини, дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дітей у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів дітей. Встановлено, що відповідач проходить військову службу у в/ч [NUMBER] , а тому, відповідно має можливість надавати матеріальну допомогу. Таким чином, судом враховано, що відповідач є працездатним, зобов`язаний утримувати дітей в межах, необхідних для їх зростання і виховання, повноцінного здоров`я, задовільного фізичного, духовного та морального розвитку, має можливість сплачувати аліменти в мінімально визначеному на законодавчому рівні розмірі половини своїх доходів, щомісячно до досягнення дітьми віку повноліття. За таких обставин, виходячи з найкращого та максимально можливого врахування інтересів дітей, суд приходить до висновку про можливість зміни розміру і способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на 1/3 частину заробітку (доходу) відповідача, що буде у повній мірі відповідати вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів наданих позивачем. Згідно роз`яснення у постанові Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно розпочати з дня набрання рішенням суду законної сили і проводити до досягнення дітей повноліття. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про зміну способу їх стягнення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України, присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial