Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою [ADDRESS] на час відкриття спадщини. Заява обґрунтована тим, що [INFO] померла бабуся заявника - [PERSON] . На день смерті бабусі заявниця була зареєстрована [ADDRESS] , але фактично з проживала з бабусею за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Бугайової Л.М. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину. Проте заявниці 15 червня 2023 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії № 87/02-31, оскільки неможливо встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем та пропуском строку на прийняття спадщини. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини з метою оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України. У судовому засіданні заявниця підтвердила обставини, викладені в заяві та наполягала на задоволенні заявлених вимог. Вказувала, що коли розпочалася війна, змушена була виїхати за кордон з дитиною оскільки остання хворіла, а необхідних ліків в Україні не було. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання. Представник заінтересованої особи - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду був належним чином повідомлений. Заінтересована особа - Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Бугайова Ліна Михайлівна в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду була належним чином повідомлена. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що перебуває у цивільних стосунках з заявницею, знав померлу [PERSON] Вказував, що у матері заявниці [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання. Після її смерті він разом з заявницею залишився проживати у [PERSON] якій було 88 років. Після смерті бабусі почалося повномаштабне вторгнення РФ в України і [PERSON] вимушена була покинути територію України через відсутність медичних препаратів для лікування її дочки, яка хворіє на цукровий діабет. У зв`язку з виїздом [PERSON] не змогла подати необхідні документи для набуття спадщини в зазначений законом термін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що знала померлу [PERSON] та знає її онуку [PERSON] , проживали разом за однією адресою. Після смерті [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] повідомив, що знав померлу та заявницю. Часто бачив її на подвір`ї за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , повідомив, що [PERSON] наводила лад на подвір`ї, після смерті бабусі продовжує проживати у її будинку. Свідок [PERSON] , повідомила що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, остання доглядала та піклувалася за померлою. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта. На підтвердження родинних стосунків між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , в матеріалах справи наявні наступні документи копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.12.1986, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 17.03.1966, свідоцтво про народження [NUMBER] від 05.11.1953, свідоцтво про розірвання шлюбу № [NUMBER] від 06.01.1961, свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 21.04.1995, свідоцтво про народження [NUMBER] від 22.03.1995, свідоцтво про народження [NUMBER] від 22.03.1995, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.2005, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області № 537/2121/18. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.01.2022 [PERSON] померла [INFO] . За приписами частини першої\~ст. 1269 ЦК України, ч.1\~ст. 1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті\~1217,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтями\~1222,\~1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт від 10 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідовичем В.М., відповідно до якого вона заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] . За змістом статей\~1233,\~1234,\~1235,\~1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Зі змісту заповіту слідує, що спадкодавиця [PERSON] зробила розпорядження щодо належного їй майна, яке вона заповіла для [PERSON] . Заповіт підписаний власноруч заповідачкою. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15 червня 2023 року, встановлено, що [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, для оформлення спадкових прав та видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Проте, заявницею було пропущено встановлений строк для звернення з заявою про прийняття спадщини, про що було зазначено приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Бугайовою Л.М. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.06.2023. Відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Слід зазначити, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. У разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга\~статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини спадкоємці звертаються до суду. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.\~ Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування", виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Бугайовою Л.М. від 15.06.2023 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] у зв`язку з пропущеним нею шестимісячного строку для прийняття спадщини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 467/1384/19, наведено правовий висновок про те, що\~згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.\~При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.\~У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 179/2283/17, зазначено, що\~якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed