Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

20\~лютого 2024\~року [PERSON] ,\~звернулася до\~суду з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~та [PERSON] ,\~в якій\~просить визнати,\~що розмір\~часток у\~праві спільної\~сумісної власності\~на трикімнатну\~квартиру [ADDRESS] ,\~загальною площею\~66,6\~кв.м.,\~житловою площею\~39,0\~кв.м.,\~що належить\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло,\~виданого 08\~листопада 2001\~року Відділом\~з управління\~комунальною власністю\~Артемівської міської\~ради,\~в розмірі\~по 1/3\~частці за\~кожним співвласником,\~припинивши право\~спільної сумісної\~власності та\~витребувати у Головного управління ДПС у Донецькій області реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08 листопада 2001 року, виданим відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 08 листопада 2001 року № 17738, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності громадянці [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] (після укладення шлюбу прізвище змінене на « [PERSON] , [PERSON] . Квартира [ADDRESS] зареєстрована Артемівським бюро технічної інвентаризації на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстраційну книгу за № 62-14922. На вищезазначену квартиру за адресою: [ADDRESS] , було виготовлено: технічний паспорт на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON] від 2001 року; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] квартирного типу від 10.07.2023 року. У зв`язку з відсутністю необхідності інформація про власників вищевказаної квартири не вносилася до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Через агресію російської федерації проти України, позивач була змушена залишити своє житло та виїхати з міста Бахмут. На фоні різних політичних поглядів у позивача виник конфлікт з відповідачами і вони перестали підтримувати будь-які зв`язки. У зв`язку з тим, що через військові дії у місті Бахмут Донецької області, житло, яке знаходиться у спільній сумісній власності, було знищено, позивач звернулася з позовною заявою для визначення часток в квартирі, для можливості отримання подальшої компенсації вартості знищеного житла у визначеному чинним законодавством порядку. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 березня 2024 року. У зв`язку з неявкою учасників справи до судового засідання, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 01 квітня 2024 року. 01 квітня 2024 року підготовче судове засідання не відбулось через пошкодження мережі інтернет. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 квітня 2024 року. 30 квітня 2024 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачів. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, про причини неявки суду не повідомлено. Відзиву на позов не подано, заперечень та клопотань також ніяких не надійшло. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло від 08 листопада 2001 року, виданим відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 08 листопада 2001 року № 17738, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. (а.с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , 28 серпня 2004 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , змінивши після реєстрації шлюбу прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до\~довідки з Комунального підприємства «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» від 17 листопада 2023 року №11/96 за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 листопада 2001 року, виданого відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради, про що зроблено запис в реєстраційній книзі № 62-14922. Дата реєстрації 09 листопада 2001 року (а.с. 26). Згідно відповіді № 333212935 від 23 травня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за заявою позивача, з параметрами «РНОКПП [PERSON] [NUMBER] » відсутні відомості щодо прав власності на нерухоме майно (а.с. 15). Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, визначені нормами ЦК України щодо спільної власності. Відповідно до статті 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Згідно частини першої статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зі змісту частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] є належним позивачем та співвласником квартири, і яка не може на даний час розпорядитися належним чином своєю часткою квартири у спільній сумісній власності без попереднього визначення розміру її частки. Згідно статті 16\~ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру з метою можливості надалі реалізувати позивачем право на отримання компенсації вартості знищеного житла у визначеному чинним законодавством порядку. Отже, вирішуючи вимогу позивача про визначення частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , суд враховує, що співвласниками квартири [ADDRESS] є троє осіб: позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] , тобто кожному з них належить 1/3 частка вказаної квартири. При цьому суд враховує ту обставину, що будь-яких інших домовленостей про розмір часток у праві на квартиру між співвласниками не було, жодних доказів щодо інших домовленостей суду не надано. Не визначення часток у праві спільної власності на наведену квартиру не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved