Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

18.03.2024 року позивач, від імені та в інтересах якої діє адвокат О.О. Кравченко, звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 жовтня 2005 року. Від спільного подружнього життя народилося шестеро дітей: - син [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , - син [PERSON] , [INFO] , - дочка [PERSON] , [INFO] , - дочка [PERSON] , [INFO] , які за домовленістю сторін проживають з позивачем за кордоном. Вказує, що подружнє життя між сторонами не склалося. До 2024 року сторони проживали однією сім`єю, однак шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому просить суд розірвати шлюб. Позовна заява подана через систему «Електронний суд». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 22). Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 19.03.2024 року позовна заява залишена без руху і наданий строк для усунення недоліку (ас 23-24). 20.03.2024 року представник позивача подала до суду заяву з додатками на усунення недоліку позовної заяви, вказаного в ухвалі від 19.03.2024 року (ас 26-34). 21.03.2024 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з ЄДДР про відсутність даних про місце реєстрації позивача (ас 35). 22.03.2024 року на запит суду від 21.03.2024 року (ас 37) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача (ас 38). 25.03.2024 року на запит суду від 21.03.2024 року (ас 36) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації позивача (ас 40), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 2 статті 28 ЦПК України. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 26.03.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи призначено на 17.04.2024 року (ас 41-42), який ухвалою суду від 17.04.2024 року було відкладено на 08.05.2024 року (ас 57-58), який ухвалою суду від 08.05.2024 року було відкладено на 22.05.2024 року (ас 85-86), який ухвалою суду від 22.05.2024 року було відкладено на 11.06.2024 року, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з викликом сторін, продовжено строк розгляду справи до 25.06.2024 року включно (ас 99-101). Сторони вчасно\~і належним\~чином повідомлені\~про день,\~час і\~місце розгляду\~справи у\~встановленому законом\~порядку (ас\~102-106),\~а відповідач,\~у тому\~числі, і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ас 88, 107). В судове засідання не з`явилися. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений ухвалою суду строк не подав. 27.05.2024 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти винесення заочного рішення суду (ас 109). Суд ухвалив: проводити заочний розгляд справи у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 223, частини 1 статті 279 ЦПК України, на підставі статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без виклику учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 11.06.2024 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рожищенського райуправління юстиції Волинської області, актовий запис № 143. Після одруження позивачу присвоєно прізвище\~« [PERSON] » (ас 8). Від спільного подружнього життя у сторін народилося шестеро дітей: син [PERSON] , [INFO] (ас 9), син [PERSON] , [INFO] (ас 10), син [PERSON] , [INFO] (ас 11), син [PERSON] , [INFO] (ас 12), дочка [PERSON] , [INFO] (ас 13), дочка [PERSON] , [INFO] (ас 14), які за домовленістю сторін проживають з позивачем за кордоном. Зі змісту\~позовної заяви\~встановлено,\~що подружнє життя між сторонами не склалося. До 2024 року сторони проживали однією сім`єю, однак шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач дані обставини, викладені в позовній заяві, не спростував та не заперечив, хоча судом йому надавалася така можливість. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~від\~21.12.2007\~року\~№\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог статтей 24, 55, 56 СК України, суд доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про формальний характер шлюбу сторін і їх подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до вимог частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 частини 3\~статті 115 СК України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141\~ЦПК\~України судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору, слід стягнути на її користь з відповідача.

Outcome: approved