Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 23.03.2021 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] З січня 2023р. сторони припинили шлюбні стосунки. Рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірваний. Рішенням суду також було встановлено, що позивач [PERSON] самостійно, добровільно утримує сина. Представник позивача зазначає, що з липня 2023р. мати дитини - відповідачка [PERSON] залишила проживати спільну дитину - [PERSON] , [INFO] разом з позивачем, та до кінця грудня 2023р. дитина знаходилась на вихованні та утриманні батька [PERSON] , якому у вихованні дитини допомагає його матір - [PERSON] , в будинку, який належить родині батька дитини. Матеріальне утримання дитини забезпечує виключно позивач [PERSON] , перераховуючи кошти на рахунок матері [PERSON] , яка в свою чергу, витрачає їх на продукти харчування, побутові товари, взуття та одяг для дитини, що підтверджується випискою з рахунку ПАТ «КБ Приватбанк». Сам позивач [PERSON] , характеризується з позитивного боку, у побуті привітливий, ввічливий, тактовний, конфліктів не має, наразі проходить військову службу. Згідно до характеристики, виданої командиром ВЧ [PERSON] позитивно характеризується за місцем проходження військової служби. З кінця грудня відповідачка забрала дитину та перевезла в орендоване житло на території Хаджибейського району м.Одеси. Разом з відповідачкою мешкають також ще дві малолітні дитини від попередніх шлюбів. Майже одразу, відповідачка допустила грубе, халатне відношення до виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , в результаті недогляду дитина впала та отримала поєднану краніо-лицеву травму, ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа без зміщення, забій м`яких тканин, що підтверджується випискою виданою Обласною дитячою клінічною лікарнею 26.12.2023р., після чого, через порушення режиму, що виразилось в тому, що мати не залишила дитину на лікування та не прибула для проведення медичного огляду, дитина виписана 26.12.2023р. Представник позивача зазначає, що постійне нехтування та халатне відношення до виконання до своїх батьківських обов`язків спостерігається за відповідачкою на протязі тривалого часу, так, вона систематично притягується до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. На думку представника позивача, мати ніякої участі не приймала у житті сина більше ніж півроку, залишивши його проживати з батьком та бабусею, з дитиною не спілкувалась, не дзвонила, матеріально не забезпечувала, оскільки не мала доходу, окрім цього систематично нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, наражаючи дитину на небезпеку, також знаходження у її родині дитини загрожує його життю та здоров`ю. Враховуючи наведене, представник позивача, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її сина - малолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 28.02.2024 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Додатково зазначив, що коли дитині виповнилось 1,5 роки, відповідачка продала житло, дитину залишила йому та виїхала до м. Одеса, де винаймовує квартиру. За цей період відповідачка один раз провідувала дитину та на тиждень її забрала до себе. В цей період допустила недогляд за дитиною, остання впала та отримала травми. Коли син проживав з позивачем, такого ніколи не траплялося. [PERSON] ствердив, що коли він звернувся з позовними вимогами, відповідачка забрала дитину до себе. Також пояснив, що влаштував дитину в дошкільний навчальний заклад, однак оскільки дитина не постійно проживає в Березівському районі, перестала провідувати такий. До лікаря дитину водить саме позивач або його матір. Відповідачка в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, зазначила наступне. Будинок в Березівському районі продала, оскільки такий не був придатний для проживання трьох дітей. В м. Одеса винаймовує квартиру, яка має все необхідне, оскільки працює на дому, тому постійно доглядає трьох дітей. Стосовно перебування сина певний період у позивача пояснила, що вони так з останнім домовились. Дитина періодично проживає то у неї, то у позивача. Коли дитина проживає у неї, то вона піклується дитиною, надає все необхідне. Стосовно пошкодження, що отримала дитина, то пояснила, що як і кожна дитина, син рухливий, оступився і впав, внаслідок чого отримав пошкодження. Умислу в його недогляді в цей час в неї не було. Інші діти відповідачки з третім сином ладять, але при цьому в них можуть бути і сварки, як і в кожних дітей. Також відповідачка має намір в найближчий час отримати спадщину і придбати житло у власність. Крім цього, перед подачею позову, відповідачка зазначила, що позивач неодноразово приходив і просив її відмовитись від дитини для того, щоб отримати звільнення від військової служби. На її думку, саме це і стало причиною звернення до неї з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав. Правопорушень відносно сина ніколи не вчиняла. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про судовий розгляд. Надав на вимогу суду свій висновок стосовно недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачку. Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 23.03.2021 року між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, що був зареєстрований Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 05.12.2023 року шлюб між сторонами розірвано. [INFO] у сторін по справі народився син, [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ від 01.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї [PERSON] входить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Умови проживання задовільні, у дитини кімната, вона забезпечена всім необхідним. Згідно повідомлення КНП «Березівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Березівської міської ради Одеської області від 27.12.2023 року №194 про огляд дитини [PERSON] загальної практики, то 05.07.2023 року дитину супроводжувала мати [PERSON] , 25.08.2023 року , 25.09.2023 року, 21.11.2023 року та 15.12.2023 року - бабуся [PERSON] . З виписки №911403 медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , вбачається, що такий 24.12.2023 року по 26.12.2023 року перебував на стаціонарному лікуванні з поєднано краніо-лицевою травмою, ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа без зміщення, забій м`яких тканин лоба. З характеристики депутата місцевої ради від 26.12.2023 року Касьяна І.А. вбачається , що [PERSON] характеризується з позитивного боку, у побуті привітливий, ввічливий, тактовний, конфліктів не має, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягався. Згідно характеристики, виданої командиром ВЧ [NUMBER] від 04.12.2023р., [PERSON] позитивно характеризується за місцем проходження військової служби. Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимостей вбачається, що станом на 16.01.2024 року [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Згідно висновку №2105/01-20 від 02.05.2024 року вбачається, що орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитись неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Посилання представника позивача на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини в судовому засіданні так і не було встановлено. Витребувані судом за клопотанням представника позивача постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, дві з Березівського районного суду Одеської області та чотири з Приморського районного суду Одеської області не свідчать про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Так зокрема, справа 522/1880/23 - провадження у справі закрите відносно [PERSON] ; справа 494/2200/23 не свідчить про невиконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] ; справа №494/1390/22 - провадження у справі закрите відносно [PERSON] ; справа №522/823/24 - не свідчить про невиконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] . Інші справи 522/23620/23 та 522/11482/23 взагалі не стосуються [PERSON] . Доводи позивача та його представника про те, що за час перебування дитини у відповідачки, дитина отримала травму не заперечується і самою відповідачкою, однак позивачем не доведено, що вказане відбулось внаслідок умисних (винних) дій відповідачки. Після заслуховування пояснень обох сторін судом було з`ясовано, що дитина періодично проживає за взаємною згодою сторін або в позивача, або у відповідачки, які за час проживання дитини у них, піклуються про її харчування, зовнішній вигляд та духовний розвиток. Суд враховує при вирішенні справи також належним чином мотивований та обгрунтований висновок органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, згідного якого визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи відсутні докази, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». На думку суду, відповідачка має постійний зв`язок з дитиною, піклується про дитину, як і сам батько дитини, будь-яких правопорушень [PERSON] відносно дитини не вчиняла. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Судом не встановлено фактів вчинення відповідачкою будь-яких негативного психологічного тиску на дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Outcome: dismissed