Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

02.04.2024 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 01.02.2002 між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований на Первомайській філії Південної Товарної Біржі 01.02.2022 за реєстраційним номером 6930. 08.02.2002 право власності на вказану квартиру на підставі зазначеного договору було зареєстроване за нею в КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №12790. Однак, договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, оскільки про таку вимогу законодавства я не була обізнана та мені ніхто не роз`яснив. Крім того, у період укладення договору купівлі-продажу існувала колізія у законодавстві. Так, згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.. 47 цього Кодексу). Договір купівлі- продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст.. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Умови договору нею та відповідачами були виконані в повному обсязі: вона передала гроші продавцям, а вони передали ключі від квартири. Після укладення договору вона разом з чоловіком [PERSON] заселились у квартиру, що підтверджується копією будинкової книги. Технічний паспорт на квартиру також був оформлений на її ім`я. Чоловік помер [INFO] . Позивач добросовісно вважала, що такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано в КП «Первомайське МБТІ» за нею відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.98 № 121, яка передбачала в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини. Однак, на теперішній час через те, що договір купівлі-продажу квартири не посвідчений нотаріально, вона не можу розпорядитись своїм майном. Оформити договір нотаріально також неможливо, оскілки вона не знає місце проживання колишніх власників квартири. Крім того, державну реєстрацію права власності вже проведено в КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації». На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, просила про задоволення позову. Відповідачі про час і місце слухання справи\~оповіщені відповідно до вимог\~ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на позов не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 01.02.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості - квартири [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 01.02.2002 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі за № 6930, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняла в управління та користування спірну квартиру, сплативши іншій стороні її договірну вартість в розмірі 500 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Зазначене нерухоме майно [PERSON] зареєструвала в Первомайському БТІ у встановленому законом порядку, згідно довідки № 433/04-02-03 від 06.03.2024 р. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved