Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

14.06.2024 позивач [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Комісія з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матірю [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.02.2007 між нею та відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2022, було розірвано. У цьому шлюбі в них народилося четверо дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення спільного проживання подружжя з травня 2021 року діти проживали з позивачкою у с.Великий Глибочок Тернопільського району. Вона любить своїх дітей і належним чином здійснює свої батьківські обов`язки, піклується про дітей, дбає про їх гармонійний розвиток та стан здоров`я, створює усі необхідні умови для їх всебічного розвитку, проводить свій вільний час разом з дітьми, має стабільний достатній дохід, характеризується позитивно. Привчає дітей любити Україну та виховує їх в українських традиціях. Натомість, батько дітей, громадянин росії, з дітьми не проживає з травня 2021 року, під час спілкування з ними розмовляє російською мовою, після чого діти розмовляють суржиком і для виправлення мови потрібен час і допомога матері. Окрім того, враховуючи акт збройного нападу на Україну зі сторони росії, мати має побоювання, що російське громадянство і абсолютно проросійська позиція батька може призвести до того, що діти опиняться в росії, що зашкодить їх інтересам та вони тримають негативний досвід русифікації. У той же час мати виховує дітей у дусі поваги до Європейських цінностей та прививає їм українську культуру та українські цінності. За час проживання в Україні з 14.09.2019 по початок 2022 відповідач регулярно вчиняв психологічне насильство у сім`ї стосовно неї та їхніх дітей. З цього приводу, вона неодноразово зверталась в поліцію. Батько дітей з невстановленого часу залишив територію України, його місцезнаходження невідоме. Його останні телефонні дзвінки були до старшого сина [PERSON] , з нею та молодшими дітьми він не спілкується та не цікавиться ними. Від надання будь-яких згод, зокрема на виїзд дітей за кордон, відповідач ухиляється. Аліментів на утримання дітей відповідач не сплачує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 145 999,57 грн. Таким чином, оскільки відповідач свідомо залишив з позивачкою їхніх спільних дітей для проживання і піклування, просить суд визначити місце проживання дітей з матір`ю. Ухвалою судді від 20.06.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 23.08.2023 постановлено матеріали цивільної справи направити до Комісія з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради для дачі висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей, що відображено в протоколі судового засідання. Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 12.04.2015 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання. У судовому засіданні представник позивача адвокат Семусь Т.А. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд його задоволити. Вказала, що неповнолітні діти позивачки проживають разом із нею в Німеччині, куди вони виїхали в зв`язку із військовим станом. Мати утримує дітей, влаштувала їх в навчальні заклади та забезпечує їх. Просить врахувати наявність у відповідача заборгованості щодо сплати аліментів на утримання дітей, яка на даний час не погашена і тільки збільшується. Зауважила, що відсутність висновку служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дітей згідно практики Верховного Суду не є перешкодою для ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дітей. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи позивач не висловлювала. У судове засідання уповноважений представник третьої особи - Комісії з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради не з`явився, подавши до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У даному шлюбі у сторін народилося четверо дітей: син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 04.12.2009 р. Відділом РАЦС Фрунзенського району Комітету у справах РАЦС Уряду м. Санкт-Петербурга, Росія); донька - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 26.05.2011 р. Відділом РАЦС Фрунзенського району Комітету у справах РАЦС Уряду м. Санкт-Петербурга, Росія); син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 10.11.2013 р. Відділом РАЦС Пушкінського району Комітету у справах РАЦС Уряду м. Санкт-Петербурга, Росія) та син - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04.08.2017 р. Відділом РАЦС про народження - палац «Малютка» Комітету у справах РАЦС Уряду м. Санкт-Петербурга, Росія). Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Так, суд встановив, що згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб №833 виданої 19.11.2021 Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - проживають без реєстрації. Як вбачається із довідки №55 виданої 16.11.2021 директором Комунального закладу «Великоглибочецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] дійсно навчається у 8-Б класі комунального закладу «Великоглибочецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки №56 виданої 16.11.2021 директором Комунального закладу «Великоглибочецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] дійсно навчається у 1-А класі комунального закладу «Великоглибочецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Також, згідно довідки №57 виданої 16.11.2021 директором Комунального закладу «Великоглибочецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] дійсно навчається у 5-А класі комунального закладу «Великоглибочецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів імені Ярослава Стецька» Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 71322080 від 20.03.2023 року на виконанні у Тернопільському відділі ДВС у Тернопільському районі перебуває судовий наказ № 607/7827/21 від 07.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі половини заробітку доходу платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05.05.2021 року і до досягнення найстаршою дитиною - [PERSON] , [INFO] , повноліття. Згідно з розрахунком станом на 10.04.2023 р. сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів становив 145 999,57 грн. [PERSON] неодноразово зверталася в поліцію з приводу з приводу вчинення відповідачем стосовно позивача та дітей психологічного насильства, що підтверджується листами Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області від 02.05.2023 р. № 3479/115/10/01 та Тернопільським районним управлінням поліції ГУНП в Тернопільській області від 03.05.2023 року № С-59аз. Суд встановив, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради від 30.11.2021 «Про створення належних умов проживання малолітніх дітей», затвердженого рішенням Виконавчого комітету Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №221 від 03.12.2021, вирішено залишити проживати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за адресою: в [ADDRESS] , оскільки мати належним чином займається вихованням дітей, старається створити належні умови для проживання, виховання та розвитку, з подальшим покращенням умов. Відтак між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Так, з Судом з метою встановлення доцільності визначення місця проживання дітей разом із матірю, матеріали справи направлялися до Комісії з питань захисту прав дитини Білецької сільської ради для дачі відповідного висновку. Проте, 24.10.2023 сільським головою Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надіслано на адресу суду повідомлення про те, Комісією органу опіки та піклування Білецької сільської ради здійснено виїзд, за останнім місцем проживання [PERSON] , [ADDRESS] , та встановлено, що за даною адресою, [PERSON] та її діти не проживають. Встановити оцінку потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, виконувати обов`язки з виховання дітей та догляду за ними, працівниками відповідних служб не можливо. Неможливим є і підтвердження доходів матері, що підтверджувало би факт утримання дітей. Також відсутня інформація про навчання дітей, і довести факт відвідування дітьми школи не можливо. У матеріалах справи наявна довідка, що громадянка [PERSON] , [INFO] та її діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] зареєстровані у місті Грьоден, за адресою: [ADDRESS] , від 02.03.2023. При цьому, Суд зазначає, що висновки органів опіки та піклування не є визначальними та обов`язковими при прийнятті судом рішення про визначення місця проживання дитини. Згідно позиції Верховного суду викладеної в постанові №523/19706/19 від 11.12.2023, передбачена частинами четвертою та п`ятою стаття 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування в певних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. Неможливість надати органом опіки та піклування висновку в таких справах, зокрема у зв`язку з перебуванням дитини за межами країни, перебування дитини на непідконтрольній території, неможливість встановити місце фактичного перебування дитини з одним іх батьків тощо, не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Факт проживання дитини за кордоном (незалежно від того чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом про визначення місця її проживання чи після) не впливає на вирішення судами України спору про визначення місця її проживання. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Повернення дитини в Україну не є передумовою для вирішення спору між батьками про визначення місця проживання такої дитини. Проживання дитини за кордоном не є самостійною підставою для відмови в позові про визначення місця проживання такої дитини разом з одним іх батьків в Україні. (постанова Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22). Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що представником позивача належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить їм належний фізичний і духовний розвиток. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги. За таких обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, встановивши, що неповнолітні діти проживають разом із матір`ю, яка належним чином їх забезпечує та виховує, а тому прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задоволення позову та визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матірю [PERSON] . Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею при зверненні до суду із позовом, судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved