Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем- батьком [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що після смерті батька відкрилась спадщина на земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] . Постановою Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області від 26.06.2023 йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька через відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини, адже вони з батьком були зареєстровані за різними адресами. В установлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що є таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав із спадкодавцем на час його смерті в житловому будинку, що належить заявнику за даною адресою. Інший спадкоємець, його брат [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті батька не звертався. Зазначив, що з лютого 2015 року , після смерті матері [PERSON] , він постійно проживав разом з батьком, здійснюючи за ним догляд, оскільки він не міг в силу віку ( 88 років) та стану здоров`я, сліпоти, самостійно давати собі раду, обслуговувати. Метою встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на спадкове майно. Представник відповідача-Вовчанської міської адміністрації належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився.При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши вступне слово заявника, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії П-ХР № 096118, земельна ділянка по [ADDRESS] належить матері заявника [PERSON] , яка 18.01.2015 р. померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09.01.2015 виконавчим комітетом Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області серії [NUMBER] . За інформацією Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.06.2023, [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 21.12.2006 Вовчанською державною нотаріальної конторою Харківської області за реєстровим № 4395, яким вона заповіла зазначену земельну ділянку синам [PERSON] -0,10 га., [PERSON] -0,264 га. Як вбачається з довідки Рубіжанського Старостинського округу Вовчанської міської військової адміністрації № 03 від 14.03.2024 [PERSON] , 1923 р. народження і [PERSON] , 1928 р. народження проживали та були зареєстровані у [ADDRESS] .Догляд за батьками проводив їх син [PERSON] . Батько заявника помер [INFO] . Матеріалами справи підтверджується, що заявник [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] звернувся [PERSON] 26.06.2023. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 червня 2023 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт прийняття спадщини (проживання за однією адресою із померлою на час її смерті) . З наданих заявником пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , які проживали до 2022 року у сусідньому будинку [ADDRESS] , свідка [PERSON] , яка мешкала у 2015-2016 р.р. по [ADDRESS] вбачається, що у будинку [ADDRESS] , разом з батьками проживав [PERSON] . Він спочатку приїздив на вихідні дні, тому як проживав та працював в місті Харкові, прибирав оселю, готував їжу, обробляв город. У січні 2015 р., [PERSON] потрапила до Вовчанської районної лікарні, через декілька днів померла. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я батька [PERSON] після смерті дружини та неможливість себе обслуговувати, заявник [PERSON] переїхав і став постійно проживати разом з батьком до дня його смерті [INFO] . Аналогічні пояснення надав допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] -брат заявника. Актом ПІ-87 комісійного обстеження об`єктів, пошкоджених внаслідок збройної агресії РФ від 14.11.2022, складеним комісією Чугуївської районної військової адміністрації, будинок [ADDRESS] повністю втратив свою цінність, зруйнований. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України). За життя\~ [PERSON] -батько\~ [PERSON] ,\~який після\~смерті дружини\~у встановленому\~ порядку\~прийняв спадщину\~,\~ заповіт\~не складав,\~а тому відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки заявником доведені вимоги стосовно факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] а час відкриття спадщини, а також підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved