Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», ЄДРПОУ 44265689, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] суму нарахованої але не виплаченої заробітної плати за період з 01 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року в розмірі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі гривень 00 гоп.) грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», ЄДРПОУ 44265689, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] суму компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, у кількості 64 дня, в розмірі 15 146,67 (п`ятнадцять тисяч сто сорок шість гривень 67 коп.) грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», ЄДРПОУ 44265689, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 10.01.2024 року по день ухвалення рішення по справі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Домашній хліб, ЄДРПОУ 44265689, на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) грн. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що наказом директора ТОВ «Домашній хліб» № 74-21-к від 30 квітня 2021 року, [PERSON] (далі по тексту - Позивач), з 01 травня 2021 року, була прийнята на роботу на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин 3-го розряду по переводу з ТОВ «Дружківський хліб». Починаючи з 01 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року, Відповідач не виплачував Позивачу заробітну плату, посилаючись на відсутність коштів. У зв`язку з чим, 10 січня 2024 року Позивач, змушена була звільнитися з роботи на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, про припинення трудового договору (контракту) (наказ (розпорядження) директора ТОВ Домашній хліб № 3-24-к від 10 січня 2024 року). При звільненні з Позивачем не було проведено повний розрахунок та належні йому кошти, по теперішній час, не були виплачені, а саме: - При звільненні Позивачу, станом на 10 січня 2024 року, не була виплачена заробітна плата за листопад 2023 року та грудень 2023 року в загальній сумі 24 000,00 грн. Середньоденний заробіток позивача на день його звільнення складав 800,00 грн. Кількість робочих днів Позивача з 01 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 30 днів, а саме: (листопад 2023 року - 15 днів, грудень 2023 року - 15 днів) (30 днів х 800,00 грн. = 24 000,00 грн.). За змістом вищевказаного наказу Відповідача № 3-24-к від 10 січня 2024 року, Позивачу при звільненні не була надана, та не була сплачена грошова компенсація за невикористані 56 днів щорічної основної відпустки. З чим Позивач не погоджується, оскільки за весь період роботи в ТОВ «Домашній хліб» з 01 травня 2021 року по 10 січня 2024 року, жодного дня з щорічної основної відпустки за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік їй надано не було. Позивачу при звільненні не була надана, та не була сплачена грошова компенсація за невикористані 64 дня щорічної основної відпустки. Відповідач заборгував Позивачу щорічну основну відпустку з 01.05.2021 по 31.12.2021 16 днів, з 01.12.2022 по 31.12.2022 24 дні, з 01.12.2023 по 31.12.2023 - 24 дні, а всього 64 дня, та ніякої грошової компенсації при звільненні виплачено не було. Відповідно до вимог ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2024 рік, місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2024 року установлено 7100,00 грн. Таким чином Відповідач заборгував Позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку: (7100 : 30) х 64 = 15 146,67 грн. Середньоденний заробіток позивача на день його звільнення складав 800,00 грн. Сума середнього заробітку за період затримки з 10.01.2024 року по 13.03.2024 року, що складає 64 дня, складає: 64 дня * 800,00 грн./день = 51 200,00 гривень. Позивач вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності Відповідача за прострочення належних при звільненні Позивача виплат в сумі, що відповідатиме розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а саме 24 000,00 грн., оскільки така сума, на день звернення до суду з позовом, відповідає вимогам розумності і справедливості. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат Позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі та періоду затримки розрахунку. Позивач бажає стягнути з Відповідача, відповідно вимог ст.237-1 КЗпП України, моральну шкоду, яку вона понесла внаслідок порушення Відповідачем законних прав Позивача, а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення Відповідачем конституційного права Позивача на оплату працю, яка виразились у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в докладанні додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, переживаннях, пов`язаних із тим, що вона вимушена випрошувати зароблені гроші, необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав Позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зважаючи на принципи розумності, виваженості та справедливості, Позивач оцінює завдану йому Відповідачем моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. З метою вирішення цього позову Позивач звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката та на виконання умов договору про надання правової допомоги № 19/02-24 від 08.02.2024 сплатив фіксовану суму гонорару адвоката на суму 2 500,00 грн. До позовної заяви додано розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, зазначивши, що відповідач з нею не розрахувався при звільненні, у щорічній відпустці вона жодного разу не була, не евакуйовувалася з м. Дружківки і постійно працювала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Домашній хліб» участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від відповідача на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17.04.2024 р. витребувано у відповідача: довідку про заборгованість по заробітній платі, в тому числі заборгованості щодо невикористаної щорічної основної відпустки станом на 10 січня 2024 року; довідку про середньоденну заробітну плату за листопад, грудень 2023 року, або якщо позивач не відпрацював ці місяці в повному обсязі (знаходження у відпустці, лікарняному тощо), тоді довідку про середньоденну заробітну плату за два повних місяці, що передували січню 2024 року; довідку про нараховану та виплачену/невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2021 року по 10 січня 2024 року, включно; табель обліку робочого часу [PERSON] за період 01 травня 2021 року по 10 січня 2024 року. Вказану ухвалу було направлено відповідачу, однак витребувані докази суду не надані. У зв`язку з чим, суд розглядає справу на підставі наявних у справі матеріалів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Дружківка Донецької області є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області, 26.11.1997 року (а.с.9). Позивач 01.05.2021 р. прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин 3-го розряду за переведенням з ТОВ «Дружківський хліб» на підставі наказу №74-21-к від 30.04.2021 року, 10.01.2024 року [PERSON] звільнена за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу № 3-24-к від 10.01.2024 року, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] від 06.08.1982 року (а.с.12-17). Згідно копії наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній Хліб» №3-24-к від 10.01.2024 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] працююча на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин 3 розряду звільнена за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, із зазначенням того, що компенсації підлягають 56 днів відпустки (а.с.18). Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] надала показання про те, що вона з 01.01.2021 року по 04.01.2024 року працювала на підприємстві ТОВ «Урожай дистрибьюшн» охоронцем КПП за графіком доба через добу, протягом цього часу [PERSON] проходила повз КПП підприємства на роботу, про що здійснювали записи в журналі про перетинання КПП. Заробітну плату працівники ТОВ «Домашній хліб» отримували два рази на місяць за відомостями, касир викликала за списком та готівкою видавала заробітну плату під підпис. Підтверджуючі документи про виплату заробітної плати працівникам протягом 2022-2023 року не видавались. У відпустки працівників ТОВ «Домашній хліб» не відпускали, [PERSON] у відпустці також не була. З липня 2022 року по день звільнення [PERSON] у відпустках [PERSON] не перебувала, не евакуювалася, приходила на роботу у свої зміни. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] надала показання про те, що вона працювала в охороні, і коли співпадали графіки роботи вона бачила [PERSON] З 02.02.23 року по 03.01.2024 року працювала охоронцем, у зв`язку з чим постійно бачила на КПП [PERSON] також їй відомо, що остання не виїжджала з міста у зв`язку з військовими діями, [PERSON] також не евакуювалася та у відпустках не перебувала. Заробітна плата виплачувалась через касу по відомостям та спискам, в яких зазначені працівники та суми які підлягають виплаті, отримували заробітну плату готівкою про що ставили підпис. Заробітну плату почали видавати готівкою з квітня 2022 року. Щорічну основну відпустку не давали, дозволяли брати відпустку за власний рахунок, оскільки сказали що не вистачає коштів на відпустки. Будь-яких бухгалтерських документів про виплату заробітної плати працівникам не давали. Позивачем та представником позивача було вжито заходи для отримання від відповідача доказів нарахування та сплати заробітної плати позивачу. Судом також вжито заходи для отримання доказів, але на сьогоднішній день жодного витребуваного доказу відповідачем суду не надано. Тому суд за відсутності інших доказів при здійсненні розрахунків враховує розмір мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет України». Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~83\~КЗпП України,\~у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що до структури заробітної плати входять: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна\~плата.\~Це -\~винагорода за\~працю понад\~установлені норми,\~за трудові\~успіхи та\~винахідливість і\~за особливі\~умови праці.\~Вона включає\~доплати,\~надбавки,\~гарантійні і\~компенсаційні виплати,\~передбачені чинним\~законодавством;\~премії,\~пов`язані\~з виконанням\~виробничих завдань\~і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За індивідуальними відомостями по застрахованій особі за формою ОК-5 фактичний заробіток позивача у ТОВ «Домашній хліб» складав: травень 2021 р. 6939,84 грн., червень 2021 р. 6000,00 грн., липень 2021 р. 6000,00 грн., серпень 2021 р. 8766,79 грн., вересень 2021 р. 7830,52 грн., жовтень 2021 р. 8608,40 грн., листопад 2021 р. 7905,27 грн., грудень 2021 р. 8551,00 грн., січень 2022 р. 7793,46 грн., лютий 2022 р. 7292,61 грн., березень 2022 р. 6500,00 грн., квітень 2022 р. 8154,15 грн., травень 2022 р. 7553,62 грн., червень 2022 р. 6500,00 грн. За період з липня 2022 р. по 10.01.2024 р. відомості щодо виплати [PERSON] заробітної плати відсутні. Інших доказів щодо виплати [PERSON] заробітної плати не надано. Суд розраховує заборгованість по заробітній платі, виходячи із суми мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» на липень 2022 р., серпень 2022 р., вересень 2022 р. яка становить 6500,00 грн.; на жовтень 2022 р., на листопад 2022 р., грудень 2022 р., яка становить 6700,00 грн.; та виходячи із суми мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», яка становить 6700,00 грн. За період з 01.11.2023 р. по 31.12.2023 р. включно сума заборгованості розраховується наступним чином: 6700 грн. х 2 місяці (період з 01.11.2023 р. по 31.12.2023 р.) = 13400,00 грн. Сума заборгованості за невикористану відпустку розраховується наступним чином: розрахунковий період 01.05.2021 р. (дата прийняття на роботу) 10.01.2024 р. (дата звільнення) дорівнює 985 календарним дням; Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата складала за липень 2022 р. 6500,00 грн., серпень 2022 р. 6500,00 грн., вересень 2022 р. 6500,00 грн., жовтень 2022 р. 6700,00 грн., листопад 2022 р. 6700,00 грн., грудень 2022 р. 6700,00 грн. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата протягом 2023 року складала 6700,00 грн. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата складала за січень 2024 р. 7100,00 грн., у січні 2024 р. - 23 робочі дні, кількість робочих днів до звільнення 8 днів. 7110,00 грн./23 робочі дні х 8 робочих днів =2469,57 грн. Загальна сума за вказаний період складає 226865,23 грн., яку необхідно поділити на кількість календарних днів за час роботи, яка складає 985 днів, що дорівнює сумі 230,32 грн. за день. Вказану суму необхідно помножити на кількість днів невикористаної відпустки: 230,32 грн. х 56 календарних днів, що дорівнює 12897,92 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума не виплаченої заробітної плати у розмірі 13400 (тринадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. та сума компенсації за невикористані 56 днів відпустки у розмірі 12897 (дванадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 92 коп. Тож позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100\~затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 вищевказаного порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, з урахуванням положень ст.117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100,\~суд розраховує середній заробіток за час затримки розрахунку на день ухвалення судового рішення наступним чином. Дані мінімальної заробітної плати за два місяці, що передували звільненню листопад 2023 р. 6700,00 грн., грудень 2023 р. 6700 грн. 6700,00 грн. +6700,00 грн. =13400,00 грн. 13400,00 грн./43 робочі дні за листопад-грудень 2023 р.=311,63 грн. (середньоденна заробітна плата). 102 робочі дні (з 11.01.2024 р. наступний день за звільненням 30.05.2024 р. день ухвалення рішення). 102 робочі дні х 311,63 грн. =31786,26 грн. Тож позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає частковому задоволенню в розмірі 31786,26 грн. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з п. 3, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У абз. 1 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд зауважує, що в результаті невиплати заробітної плати позивач поніс моральну шкоду, яка виразилась у неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в докладанні додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, переживаннях, пов`язаних із тим, що вона вимушена випрошувати зароблені гроші, необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, тому з урахування розміру невиплачених відповідачем сум та строку їх невиплати, встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 1000,00 гривень. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл удових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial