Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В серпні 2023 року заявник [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з заявою, в якій просила суд встановити факт постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , з 2015 року по день його смерті - [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] був чоловіком рідної бабусі заявника - [PERSON] . ЇЇ бабуся [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Вказала, що з 2015 року вона почала проживати разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] у їх будинку, оскільки [PERSON] почав тяжко хворіти, а бабусі через похилий вік було тяжко одній за ним доглядати. Дідусь почав втрачати пам`ять та розум. Йому було поставлено діагноз «Дисцикуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ступеню атеросклероз судин головного мозку». Після смерті бабусі вона продовжувала займатися його лікуванням та постійним доглядом за ним. Згодом займалась похованням дідуся [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1 /3 частку будинку [ADDRESS] . Заявник вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки вона проживала разом із спадкодавцем та вела спільне господарство, інших спадкоємців немає. Після її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено, оскільки спадкодавець заповіту не складав, не було встановлено родинні відносити та інші відносини заявника зі спадкодавцем. Спадкова справа № 30/2021 до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , була почата 20 грудня 2021 року на підставі її заяви. Просила суд встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] з 2015 року по день його смерті, оскільки встановлення зазначеного факту їй необхідно для прийняття спадщини. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 07.08.2023 р. відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересованих осіб про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник заінтересованої особи надіслала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, рішення просив прийняти на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, взявши до уваги заяви сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, вважає що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З 15.03.2013 р. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.03.2013 р. серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить Свідоцтво про смерть видане Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.09.2021 р. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 22.11.2021 р. Як доказ того, що заявник здійснювала догляд та опікувалася [PERSON] , [PERSON] надала суду копії медичної карти на ім`я [PERSON] та [PERSON] , копію Свідоцтва про поховання № [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] щодо поховання [PERSON] від 23.11.2021 р. З матеріалів спадкової справи № 30/2021, відкритої до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що спадкова справа відкрита на підставі заяви [PERSON] від 20.12.2021 р. Інших спадкоємців немає. З витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб, сформованої приватним нотаріусом Міщенко М.В. 20.12.2021 за № 5.10-249851-2021 вбачається, що на дату смерті [PERSON] , тобто 21.11.2021 р, за адресою його проживання: [ADDRESS] , ніхто окрім нього разом зі спадкодавцем зареєстрований не був. У видачі свідоцтва про право на спадщину приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міщенко Марією Володимирівною заявнику було відмовлено через не підтвердження спадкоємцем [PERSON] факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.п., 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Встановлення вказаного факту має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить можливість оформлення спадкових прав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved