Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [INFO] народилась дитина - [PERSON] , батьками якої є [PERSON] . В 2020 році, після народження [PERSON] , родину неодноразово відвідували спеціалісти Служби у справах дітей Одеської міської ради. Мати дитини, [PERSON] веде аморальний спосіб життя, а саме вживає наркотичні речовини, у зв`язку з чим надовго лишає дитину, не доглядає за нею. [PERSON] була не проти відібрання дитини та влаштування її до дитячого державного закладу, про що власноручну написала заяву. Відповідно до пояснень [PERSON] , яка є опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , з`ясовано, що за період заходження дитини в її родині, з травня 2022 року по теперішній час, мати дитини на зв`язок не виходила, дитиною не цікавилася, матеріально не допомагала. Дитина фактично маму не знає. З моменту відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , мати дитини [PERSON] до Служби у справах дітей Одеської міської ради не зверталася та не надала жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні дитини та готовності забрати дитину до себе в родину. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 24.11.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.03.2024 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились повторно, будучи належним чином повідомлениа про час та місце слухання справи.Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої Служби у справах дітей Одеської міської ради - Артеменко І.В. в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити позов та проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду заяву, в якій вказує на те, що вона є опікуном малолітнього [PERSON] , з 2022 року має бажання разом із чоловіком усиновити дитину. Мати дитини жодного разу не відвідала дитину і не цікавилась його здоров`ям та розвитком. Окрім того, просила суд проводити розгляд справи за її відстуності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По справі встановлено, що [INFO] народилась дитина - [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 07.09.2023 року. [PERSON] була не проти відібрання дитини та влаштування її до дитячого державного закладу, про що власноручну написала заяву. Відповідно до пояснень [PERSON] , яка є опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , з`ясовано, що за період заходження дитини в її родині, з травня 2022 року по теперішній час, мати дитини на зв`язок не виходила, дитиною не цікавилася, матеріально не допомагала. Дитина фактично маму не знає. З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.10.2023 року № 01-05-3/470 вх, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що в 2020 році, після народження [PERSON] , родину Сваричевських неодноразово відвідували спеціалісти служби у справах дітей Одеської міської ради, з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків. З батьками проводилися профілактичні бесіди. [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні речовини, та надовго залишає дитину, не доглядає за нею. Ситуація в родині не змінювалась, і було прийнято рішення про необхідінсть вилучення дитини з сім`ї. Мати дитини, [PERSON] , була не проти відібрання дитини та влаштування її до дитячого державного закладу, про що власноручно написала заяву службі у справах дітей Одеської міської ради. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 14.12.2020 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] , негайно відібрано від батьків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рівень безпеки оцінено як «дуже небезпечно». Відповідно до наказу служби у справах дітей Одеської міської ради № 233 від 16.12.2020 року, малолітній [PERSON] , [INFO] , був поставлений на первинний облік. Згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 783р від 16.12.2020 року, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було вилучено від батьків та влаштовано до дитячого державного закладу. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/20121/20 від 17.12.2021 року, позовну заяву органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було задоволено, а саме відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав, стягнуто з [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи з 30 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи з 30 грудня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 84р від 10.03.2022 року, малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження Римарської районної адміністрації Одеської міської ради «Про доцільність призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та відповідність такого влаштування інтересам дитини» № 225 від 17.05.2022 року, [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , паспорт гр. України старого зразка Серії [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 09.07.2008 року, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , паспорт гр. України старого зразка, Серії [NUMBER] , виданий Южненським МВ УМВС України в Одеській області від 01.07.2002 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси в рамках розгляду цивільної справи № 523/13195/20 від 27.10.2020 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 523/4279/22 від 21.06.2022 року, було виключено з актового запису про народження [PERSON] № 5687 від 28.10.2020 року вчиненого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) всі відомості, що батьком є [PERSON] , а саме «прізвище [PERSON] », «ім`я [PERSON] », «по батькові [PERSON] » та зобов`язано Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] № 5687 від 28.10.2020 року. В матеріалах справи наявне копія повторного Свідоцтва про народження відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] Серії [NUMBER] від 07.09.2023 року, з якого вбачається, що в графі батько - відсутні відомості. Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 821 ССД/01-29 від 21.08.2023 року, згідно з відомостями Департаменту, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] із 26.08.2022 року. З метою об`єктивного та всебічного розгляду порушеного питання, службою у справах дітей Одеської міської ради на адресу [PERSON] направлений лист з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 08/7624 від 04.08.2023 року, з рекомендацією надати на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради засобами поштового або електронного зв`язку інформацію, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини. Даний лист було отримано [PERSON] З метою належного інформування [PERSON] про розгляд порушеного питання службою у справах дітей Одеської міської ради в газеті «Одеські вісті» було розміщено відповідне оголошення № 32 (5517) від 10.08.2023 року. Від [PERSON] на адресу служби у справах дітей Одеської міської ради жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини, не надходило. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради № 04/01-2717 від 16.08.2023 року, фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Суворовському районі здійснено виходи 09.08.2023 року та 10.08.2023 року, для проведення оцінки потреб сім`ї/особи родини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , але двері ніхто не відчинив, залишено запрошення до Центру соціальних служб Одеської міської ради. [PERSON] не зателефонувала та не звернулася, скласти Акт оцінки потреб сім`ї/особи немає можливості. Родина [PERSON] під соціальним супроводом не перебуває, соціальна робота з родиною не проводилася. В подальшому, 16.08.2023 року, працівниками Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі здійснено візит за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] вдома не було. Проведено бесіду із її співмешканцем [PERSON] , який повідомив, що Інна отримувала листа, але його зміст та від кого, вона не повідомила. Інна бажає повернути дитину у родину. Також, [PERSON] надав номер, по якому можливо зв`язатися із [PERSON] , але вказаний номер не відповідає. Відповідно до пояснень [PERSON] , яка є опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що за період знаходження дитини в і її родині, з травня 2022 року по теперішній час, мати дитини на зв`язок не виходила, дитиною не цікавилася, матеріально не допомагала. Дитина фактично маму не знає, її та її чоловіка називає мамою і татом. З моменту відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , мати дитини, [PERSON] до Служби не зверталася та не надавала жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні дитини та готовності забрати дитини до себе в родину. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідач [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо свого малолітнього сина. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Мати дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідач, як мати, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітнього сина. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухилялась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, під час розгляду справи не проявила інтересу до стану її здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітнього сина, а тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2023 року (рік звернення до суду з позовом).

Outcome: approved