Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

28 лютого 2024 року від [PERSON] в особі представника - адвоката Шуліки-Гінкулової А.Г. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування, за результатами розгляду якої позивач просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що з 18 листопада 2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року. Від шлюбу зі [PERSON] мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач з 2010 року живе і працює у м. Чистякове (до перерйменування м. Торез) Донецької області, яке з 2014 року являється тимчасово окупованою територією, тривалий час (понад 10 років) ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, участі в житті сина не приймає взагалі, не займається його вихованням та навчанням, не цікавиться його розвитком та станом здоров`я, тобто, він повністю самоусунувся з життя дитини. Будучи позбавленим батьківського піклування з боку відповідача, спільний син сторін постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] , які займаються його вихованням, навчанням, лікуванням та фактично утриманням. Ухвалою суду від 04 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі, призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 39-40). Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті; зобов`язано виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області, як орган опіки та піклування, надати суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 53-54). 28.05.2024 від виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області надійшов висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 63). Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 69). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Причини неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Стаття 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає: «Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Як зазначено позивачем в позовній заяві місце проживання відповідача тимчасово окупована територія: [ADDRESS] . З урахуванням вищезазначених вимог закону повідомлення про розгляд справи відбувалося через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 42, 56). Представник третьої особи - виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, третя особа та відповідач повідомлені про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 05 липня 2016 року № 363/1303/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 52 від 07.02.2024 р. та довідки про реєстрацію місця проживання особи №464 від 12.10.2021 року [PERSON] , [INFO] , з 14 червня 2007 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 23) Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків підтверджуються належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, а саме: Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року (справа №0603/5508/12) з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 18 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно відповіді Горлівського відділу ДВС у Горлівському районі Донецької області від 30.10.2023 року перевіркою в АСВП встановлено, що станом на 30.10.2023 року у Чистяківському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебувало виконавче провадження ВП [NUMBER], яке відкрито з примусового виконання виконавчого листа №0603/3508/2012, виданого 26.02.2013 року Бердичівським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 13.04.2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" 14.04.2014 почалася антитерористична операція. Оскільки матеріали виконавчих проваджень залишені на території де раніше був розташований відділ та передача таких виконавчих проваджень у встановленому законодавством порядку з об`єктивних причин на даний час не може бути здійснена - надати іншу інформацію неможливо. Станом на 30.10.2023 вказаний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, повторно не пред`являвся. (а.с. 14) Дублікат виконавчого листа за заявою стягувача виданий Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 08 січня 2024 року і предявлений [PERSON] до виконання. Головним державним виконавцем Горлівського відділу державної виконавчої служби у Горлівському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15 січня 2024 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №0603/3508/2012 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини - сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 18 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 16) Факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON] та свідоме нехтування своїх батьківських обов`язків підтверджується, зокрема, розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, відповідно до якого станом на 22 січня 2024 року сукупна заборгованість по аліментам складає 107 618,56 грн. (а.с. 18-21) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов неповнолітній [PERSON] проживає у [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] без реєстрації, вітчимом та малолітньою сестрою, тобто сім`я складається з чотирьох осіб. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: відведено окрему кімнату, яка облаштована робочим столом, комп`ютером, комодом, ліжком, стільцем, кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою, необхідною для проживання. (а.с. 24) [PERSON] з 28 березня 2019 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 28 березня 2019 року, який являється військовослужбовцем за мобілізацією, з 04 квітня 2022 року на Сході країни бере безпосередню участь по захисту Батьківщини, отримує грошове забезпечення та є фактичним утримувачем усієї сім`ї. (а.с. 22, 31-32) Згідно характеристики з місця навчання з ПТУ №4 м. Бердичева на [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] не проявляє інтересу та не приймає участі у навчанні [PERSON] . Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] цікавляться навчанням дитини і відповідально ставляться до його виховання. (а.с. 25) Згідно висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , здоровий, звернення до лікаря були з приводу захворювання верхніх дихальних шляхів. Під час візитів до сімейного лікаря батько жодного разу не з`являвся, а дитина завжди приходила в супроводі матері [PERSON] , яка турбується про стан її здоров`я. (а.с. 28) З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради № 181 від 24.05.2024 вбачається, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться його життям, навчанням та здоров`ям, матеріально не забезпечує. Враховуючи обставини справи орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 65-66). Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , не досяг вісімнадцяти років; батько не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Outcome: approved