Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд усунути йому перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2021 у справі № 211/5849/20 однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , визнано спільною власністю сторін: [PERSON] та [PERSON] , визначивши їх з відповідачкою частки рівними, тобто по частці за кожним. Ця обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.10.2023. Після постановлення судового рішення відповідач створювала йому перепони у користуванні нерухомим майном, не впускала у приміщення квартири, не надавала ключі від замків, чим порушує його права як співвласника квартири. Тому позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22 листопада 2023 року представником відповідача подано до суду відзив на позов. Протокольною ухвалою від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Мірошниченко М.В. надала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Від представника відповідача адвоката Артеменко О.В. до суду надійшла заява про визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.07.2021 однокімнатну квартиру [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визначивши їх частки рівними, тобто по частці за кожним (а.с.4-6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Частка кожного з співвласників становить . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Висновки Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року). Суд вважає, що вселення позивача у житло, яке належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності у рівних частках, не є втручанням у право на повагу до житла відповідача, оскільки є реалізацією права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved