Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] 11.03.2024 звернулася до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод в переєстрації [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в квартиру [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, 20.06.2019 шлюб між сторонами рішенням суду був розірваний. Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Після припинення стосунків, їхні з відповідачем діти залишилися проживати з позивачкою. Позивачка має намір зареєструвати місця проживання дітей за її місцем проживання, однак немає такої можливості з підстав відсутності згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини. У зв`язку з наведеними вище обставинами, позивачка змушена звернутись до суду. На підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2024 дана цивільна справа передана до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області за підсудністю. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 10.04.2024, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І.. Ухвалою суду від 11.04.2024 провадження у справі відкрито визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за відсутності сторони. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником відповідача -адвокатом Баюш Л.В. на адресу суду надіслано заяву про визнання позову, в якій просив суд задоволити позов позивачки та розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника. З урахуванням того, що відповідач визнає позов, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів у підготовчому судовому засіданні, адже відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 28.02.2015 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , в графі про батьків [PERSON] зазначений як батько, [PERSON] зазначена як мати /а.с.6/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.02.2017 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] народився [INFO] , в графі про батьків [PERSON] зазначений як батько, [PERSON] зазначена як мати /а.с.6/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2019 шлюб між сторонами було розірвано. 29.10.2019 [PERSON] [INFO] змінила своє прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] виданого 29.10.2019 Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області /а.с. 16/. 01.02.2023 [PERSON] [INFO] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , після чого остання змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 01.02.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /а.с.11/. Згідно довідки № 23 виданої 29.01.2024 директором ТзОВ «Управляюча компанія «Новий Львів», [PERSON] , [INFO] фактично проживає (без реєстрації) разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] , та дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. З акту обстеження умов проживання житлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41639030від 03.08.2015 [PERSON] є власником квартири, загальною площею 78.9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10/ Задля реєстрації місця проживання дітей, позивач звернулась із заявою до Сихівської районної адміністрації, однак як вбачається, у реєстрації місця проживання (перебування ) дітей відмовлено у зв`язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію місця проживання дітей (а.с.19-20). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом, зазначає, що у зв`язку з відсутністю письмової згоди відповідача на реєстрацію дітей за їхнім теперішнім місцем проживання, вона не може зареєструвати дітей по їхньому фактичному місцю проживання, що буде відповідати їхнім інтересам, у зв`язку з чим просить вирішити спір, який виник з цього приводу, в судовому порядку. Доводи позивача [PERSON] , викладені в позовній заяві свідчать про те, що між сторонами існує спір з приводу місця проживання та реєстрації їх малолітніх дітей. Вирішуючи спір суд виходив з наступних норм та мотивів. Так, відповідно до статті 29\~ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного із з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. У ст. 6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» вказано, що батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Згідно зі статтею 10 Закону України\~«Про свободу\~пересування і\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 02.03.2016\~№ 207 затверджено Правила реєстрації місця проживання. Відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення в заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого із батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого із батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». Відповідно до статті 18\~вказаного Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №711/1435/19. Відтак, в ході судового розгляду судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням суду від 20.06.2019 шлюб між сторонами було розірвано та після розірвання шлюбу малолітні діти залишилися проживати з матір`ю. Беручи до уваги те, що малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з моменту народження проживали разом з мамою, позивачем у справі [PERSON] яка створила для дітей належні умови для проживання, займається їхнім вихованням, то на думку суду, найкращим інтересам дітей відповідатиме надання позивачу дозволу на здійснення реєстрації дітей без згоди батька за їхнім фактичним місцем проживання. Також суд приймає до уваги те, що в ході судового розгляду відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечив щодо задоволення позовних вимог з якими звернулася до суду позивачка [PERSON] .. Виходячи зі встановлених обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в переєстрації дітей по їхньому фактичному місцю проживання підлягає задоволенню. При цьому, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що сформульовані позовні вимоги не цілком спрямовані на ефективний захист порушених прав та інтересів дітей, та суд вважає, що слід надати [PERSON] , [INFO] дозвіл на реєстрацію малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька дітей [PERSON] , [INFO] .. Разом з тим на переконання суду, у даному випадку не має місця вихід за межі позовних вимог, оскільки сама зміна формулювання вжитого способу захисту не змінює мети, з якою позивачка зверталася до суду. Тому, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення.

Outcome: approved