Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

01 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування позову вказував, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2013 року з позивача на користь відповідачки [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] . [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.06.2013. Після ухвалення рішення суду змінився сімейний стан позивача, що є підставою для зменшення розміру аліментів. [INFO] у позивача народився другий син [PERSON] , батьком якого він записаний у свідоцтві про народження. Матір`ю дитини є [PERSON] , з якою вони разом проживають однією сім`єю та перебувають у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Отже, на утриманні у позивача знаходяться малолітня дитина та його співмешканка, яка не працює у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення 3-річного віку. Як вбачається з довідки про доходи, за період з 1.10.2023р. по 31.03.2024р. позивач отримав заробітну плату у розмірі 208566,08грн., з якої утримано податків на загальну суму 37541,89грн. та сплачено аліментів на загальну суму 55965,23грн. Просив зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.06.2013, з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/3 до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явився. Представник позивача в поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 22). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 26.08.2010 (а.с.6). Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду від 19.06.2013 стягуються із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви 10 червня 2013року і до його повноліття (а.с. 5). Від фактичних шлюбних відносин у позивача народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.2021 (а.с.6 зворот), яка перебуває на утриманні позивача. Відповідно до Інформаційного запиту про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 01.04.2024 [PERSON] із [PERSON] та малолітнім [PERSON] зареєстровані та проживають в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки про доходи [PERSON] за період з 01.10.2023 по 31.03.2024 отримав заробітну плату у розмірі 208566,08грн., з якої утримано податків на загальну суму 37541,89грн. та сплачено аліментів на загальну суму 55965,23грн (а.с.8). Статтею 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 3 Закону України "Про охорону дитинства" всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19.06.2013 стягуються із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви 10 червня 2013року і до його повноліття Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він від фактичних шлюбних відносин має сина [PERSON] , [INFO] та має на утриманні співмешканку [PERSON] . Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року по справі № 691/926/20, провадження №61-7627св21 зробив висновок, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені судом факти свідчать, що після ухвалення рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2013 року про стягненням із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відбулася зміна сімейного стану, він став батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та зміна матеріального стану, оскільки відповідно до положень Сімейного кодексу України [PERSON] , як батько, зобов`язаний утримувати зазначену малолітню дитину. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким є припис ч. 2 ст. 182 СК України. Тому законодавчо встановлено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Він не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Враховуючи вищевикладені обставини з урахуванням визнання позову відповідачкою, розмір аліментів, встановлених рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 червня 2013 року по справі № 541/1581/13-ц, які стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , підлягає зменшенню з 1/3 частини до 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. На переконання суду, аліменти в такому розмірі забезпечать належні умови життя, які необхідні для гармонічного розвитку дитини. Згідно з положенням ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Позовні вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Оскільки позов підлягає задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути судові витрати в сумі 1211 гривень 20 копійок, які складаються із сплаченого позивачем судового збору за подачу позову до суду.

Outcome: approved