Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивачказвернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб з останнім, зареєстрований 24.03.1992 Відділом реєстрації актів громадянського стану Щорського райвиконкому Чернігівської області, актовий запис №17. Позов обґрунтований тим, що сторони перебувають в шлюбі з 24.03.1992 року, на дату звернення з позовом спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Впродовж останнього року сімейне життя між сторонами погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На момент звернення з позовом позивачка та відповідач живуть окремо. За переконанням позивачки збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб. У судове засідання позивачка не з`явилася, у позові просила справу розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився. 28.05.2024 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти винесення рішення про їх задоволення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24.03.1992 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Щорського райвиконкому Чернігівської області, актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Статтею 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Частиною 2 ст. 114 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачкою понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. У позові позивачка просила залишити судові витрати за нею, а тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача судовий збір на користь позивачки, згідно вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved