Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом у якому прохала стягнути з відповідачів на її утримання аліменти в розмірі частки від фактичної заробітної плати відповідачів щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі у справі є її синами, які відмовилися їй допомагати фінансово. Вона досягла пенсійного віку та неспроможна забезпечувати своє життя через низьку пенсію, тому вимушена була звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 08.11.2023 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами позивача та подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву вказав, що право на утримання від повнолітніх дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. [PERSON] матеріальної допомоги не потребує, оскільки вона проживає разом зі своїм чоловіком, [PERSON] (батьком відповідачів) з моменту укладення шлюбу 26 квітня 1974 року та по теперішній час. Під час шлюбу 19 листопада 2007 року подружжя [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну сумісну власність будинок [ADDRESS] . Житловий будинок є двоповерховим, має загальну площу 229 кв. м., житлову 127 кв.м., має 6 житлових кімнат, у вказаному нерухомому майні проживає лише позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] . У відповідності до довідки про оціночну вартість нерухомого майна, сформовану на сайті Фонду державного майна України вартість будинку складає 2 575 601 грн 40 коп, вартість поліпшень 2 251 314 грн 35 коп. Позивачка разом з чоловіком отримує державну субсидію, що покриває витрати на сплату комунальних послуг за будинок. Також позивачка разом зі своїм чоловіком 16.10.2020 року придбали у спільну сумісну власність транспортний засіб Mersedes-benz модель В 170, 2008 року виписку, об`єм двигуна 1699 см3. У відповідності до калькулятора розрахунку вартості автомобіля на веб сторінці авто ріа, середня ринкова вартість аналогічного авто складає 8 976 доларів США. Окрім іншого, після смерті своєї матері, [PERSON] , [PERSON] отримав у спадок готівкові кошти у розмірі 11 550 доларів США, тобто батьки сторін мають грошові заощадження, що дозволяють їм самостійно забезпечувати всі свої матеріальні потреби. Також звертає увагу суду на той факт, що батько відповідачей [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з аналогічним позовом про стягнення аліментів до своїх синів. Справа № 527/2891/23 перебуває у провадженні судді [PERSON] . Тому, на його думку ініціювання вказаних судових процесів зумовлено не потребою у матеріальній допомозі від синів, а наявністю конфлікту між сторонами щодо користування спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] , бабуся відповідачей, яка за своє життя вчинила заповіт, в якому все належне їй майно залишала своїм онукам [PERSON] та [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, квартира, що розташована за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її син, чоловік позивачки - [PERSON] (1/2 частина майна), та відповідачі по даній справі, сини [PERSON] , [PERSON] (1/4 частина майна) та [PERSON] (1/4 частина майна). Квартира [ADDRESS] є однокімантною, та перебуває у спільній сумісній власності трьох осіб. На теперішній час порядок користування нерухомим майном не визначений, з вказаного приводу між сторонами існує непорозуміння. Саме тому на його думку батьки, які є матеріально забезпеченими людьми, виключно з метою вчинення на синів тиску вирішили звернутись з відповідними позовними вимогами до суду. Також вказав, що він починаючи з 2015 року добровільно переводив посильну для нього суму грошових коштів на підтримку своїх батьків, та, наскільки йому відомо, його брат [PERSON] також підтримував матеріально батьків протягом багатьох років. Також звертає увагу суду на відсутність можливості його самого надавати матеріальну допомогу своїм батькам, оскільки від шлюбу з [PERSON] він має двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] встановлено діагноз дитячий аутизм за якісними порушеннями соціальної реципрокності і комунікації, стереотипними формами поведінки, порушенням активності та уваги, розладом експресивного мовлення, ускладнене дизартрією, легкою когнітивною недостатністю. Дитині постійно потрібно проходити коштовні курси реабілітації та лікування, більшу частину сімейного бюджету [PERSON] витрачає на підтримання здоров`я старшого сина. Сам [PERSON] є приватним підприємцем, отримує не значний дохід, з початком війни підприємницька діяльність майже зупинилась, що підтверджується довідками форми ОК 5 та ОК 7, що долучаються до відзиву. Його дружина - [PERSON] не працює через необхідність здійснення догляду за дитиною з особливими освітніми потребами, вказаний факт підтверджується копією трудової книжки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, прохали його задовольнити, вказавши, що позивач є особою пенсійного віку, отримує пенсію, яка не перевищує прожитковий мінімум, інших доходів не має. Син [PERSON] періодична здійснюва перекази грошових коштів на лікування чоловіка позивачки, а син [PERSON] іноді допомагав також. В даний час діти відмовилися надавати матеріальну допомогу, хоча мають таку змогу. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи джо суду не з`явився, причини неявки не повідомив. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмому в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] є матір`ю відповідачів у справі: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 10.09.1976 року та [PERSON] [INFO] , згідно свідоцтва серії [NUMBER] від 10.09.1976 року (а.с.5). Відповідно до довідки про доходи №3222 6628 2890 0219 від 19.10.2023 року позивач [PERSON] перебуває на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію за віком (а.с.4). Позивач наводить аргументи про те, що вона є особою пенсійного віку, а тому потребує матеріальної допомоги від синів у відповідності до ст. 202 СК України. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закон. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року (справа № 212/1055/18-ц) необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу у матеріальній допомозі. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Такий обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 233/4252/18) зазначено, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги. Суд встановив, що позивач [PERSON] є пенсіонеркою та перебуває на обліку в Глобинському об`єднаному управлінні ПФУ в Полтавській області і отримує пенсію за віком щомісячно. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] та у власності подружжя знаходиться житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] та автомобіль «Mersedes-Benz B170» (а.с.24, 25-27, 28). Позивач наводить аргументи про те, що потребує періодичного обстеження стану здоров`я, однак не надано суду жодних належних доказів про стан здоров`я позивача та необхідність у таких обстеженнях. Разом з цим, суд не приймає докази подані за клопотанням представника позивача від 21.02.2024 року та від 14.03.2024 року, а саме довідки та висновки про стан здоров`я [PERSON] , оскільки дані докази подані з порушеням ст.83 ЦПК України та представник позивача у зв`язку з цим не наполягав у їх прийнятті. Щодо матеріального становища відповідачів, суд відмічає наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.76/. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4395/2 від 31.10.2023 року, [PERSON] , [INFO] , має діагноз F84.0 - дитячий аутизм та потребує постійного лікування та реабілітації (а.с.81-82). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України надано відомості з реєстру застрахованих осіб за звітний період з 2004 року по 2022 рік відносно відповідача [PERSON] (а.с.78-80). Попри те, вирішуючи питання про обов`язок участі відповідачів в утриманні матері, то таке питання не залежить від майнового стану синів. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обговорюючи питання про те, чи має право позивач на утримання від відповідачів, суд виходить з наступного. Право на утримання від дочки, сина мати та батько мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Визначаючись з питанням щодо непрацездатності позивача, суд бере до уваги наступне. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків, слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Поза увагою не залишаються й додаткові факти, які виступають предметом самостійного судового розгляду. Суду необхідно з`ясувати, чи відбувається вже стягнення коштів з заробітної плати дочки, сина, чи мають вони утриманців, чи немає інших обставин, що заважатимуть стягненню з них аліментів, і т. д. Все це потребує окремого розгляду. Важливо підкреслити, що в законодавстві чітко не встановлений мінімальний розмір аліментів, які належить стягувати з дітей на утримування непрацездатних батьків. Підсумовуючи вказане вище, можна зробити висновок, що стягнення аліментів з повнолітніх дочки, сина на утримання батьків можливе при доведеності одночасно всіх умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків; непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язаний із їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, хоча, звичайно, це, як і сімейний стан сторін, суди враховують при визначенні розміру аліментів. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером, а відтак є непрацездатною особою. Вирішуючи питання про те, чи потребує позивач матеріальної допомоги, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. № 966-XIV прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що розмір основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2023 року - становить 2093 гривень. Отже, із наданих позивачем відомостей (довідка про доходи №3222 6628 2890 0219 від 19.10.2023 року (а.с.4) про розмір пенсії, вбачається, що розмір пенсії позивача не є нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Твердження позивача про те, що її матеріальне становище є нужденним у зв`язку з, зокрема, необхідністю придбавати ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги, суд не бере до уваги, оскільки ці обставини не доведено позивачем. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не доведено необхідність отримання періодичних обстежень стану її здоров`я, будь-яких інших доказів, які б підтверджували необхідність потреби непрацездатного позивача у матеріальній допомозі від синів суду не надано, а тому судом не встановлених наявність цих двох обов`язкових складаних для реалізації права позивача на утримання від синів, а саме: непрацездатність позивача та потреба у матеріальній допомозі. Під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи. Отже, дослідивши письмові докази, на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, з огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача не мається, а тому у задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed