Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Представник позивача адвокат Борика О.О. у жовтні 2023 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що позивач та відповідачка мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . У шлюбі вони не перебували. Після народження дочки позивач та відповідачка проживали разом у матері позивача по [ADDRESS] . Позивач піклувався про дочку. Вже під час спільного проживання дитина була без належного догляду з боку матері. Прали речі та прибирали в будинку мати позивача та його сестра. Позивач весь час працював щоб забезпечувати родину. Потім деякий час дитина проживала з позивачем та його матір`ю у [ADDRESS] , де були створені належні умови для розвитку дитини. Відповідачка не могла забезпечити нормальні умови для життя і розвитку дочки, зловживала алкоголем, курила. В подальшому [PERSON] проживала з дитиною десь у м. Тростянець, а на даний час перебуває у притулку в с. Буймер Охтирського району. Відповідачка ніде не працює, не має постійного місця проживання, не займається вихованням дитини, негативно характеризується з боку соціальних служб. У зв`язку з цим позивач запропонував відповідачці передати дочку на виховання йому, однак вона відмовилась. Таку відмову позивач вважає безпідставоною з тих причин, що він має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Він проживає разом з матір`ю та сестрою, які люблять онуку і всіляко допомагають у вихованні дитини. Спиртними напоями позивач не зловживає, за місцем роботи і проживання позивач характеризується позитивно, добре відноситься до дитини. За тих умов дитині буде краще з позивачем. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Ухвалою суду від 13.11.2023 було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання. 15.01.2023 представник відповідачки адвокат Калантаєнко С.В. подав відзив на позов у якому зазначив, що відсутні докази на підтвердження тих обставин, що позивач звертався до відповідачки з приводу проживання дитини з ним. Також відсутні докази, що відповідачка курила, зловживала алкоголем. Наявна характеристика на [PERSON] де вказано, що дитина була одягнена, охайна, доглянута. Сусіди не бачили щоб мати кричала на неї. Дитина прив`язана до матері. Відповідачка працює по господарству, допомагає господарю будинку. У складі сім`ї де проживає відповідачка є жінка з інвалідністю 1 групи. Дитина шляхом обману була відібрана у матері. Відповідачка має умови для проживання дитини і задоволення життєвих потреб. Тому представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 15.01.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом було залишено без розгляду відзив на позов. 22.01.2024 представник відповідачки адвокат Калантаєнко С.В. подав зустрічний позов до [PERSON] у якому просить суд зобов`язати позивача за первісним позовом не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, а також визначити графік побачень з дитиною у кожну суботу та неділю з 10 до 15 години. Ухвалою суду від 08.02.2024 було повернуто зустрічний позов [PERSON] . Ухвалою суду від 08.04.2024 цивільну справу було прийнято до свого провадження суддею Тростянецького районного суду Сумської області Огієнка О.О. та повторно розпочато розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги пославшись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов. Також позивач зазначив, що на даний час дитина проживає з ним. Він не заперечує щоб відповідачка бачилася з дитиною. Відповідачка та її представниця у судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Також відповідачка зазначила, що дитина з 20.10.2023 проживає з позивачем. 19.05.2024 вона народила дитину, яка проживає з нею. Їй одній важко буде виховувати двох дітей. Позивачеві допомагає виховувати дитину мати та сестра. Представник третьої особи у засідання не з`явилася, але подала заяву в якій вказала, що просить справу розглянути без її участі, щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивач та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Згідно характеристики складеної старостою Білківського старостинського округу Тростянецької міської ради від 02.10.2023 позивач зареєстрований у [ADDRESS] , а фактично проживає у [ADDRESS] . За час проживання зарекомендував себе як ввічлива, працьовита та доброзичлива людина (а.с. 5). Відповідно до характеристики складеної ФОП [PERSON] позивач за місцем роботи характеризується позитивно, зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, доброзичливий і стриманий, роботу виконує сумлінно (а.с. 6). Згідно акту обстеження та характеристики складених головою вуличного комітету, сім`я позивача та відповідачки проживала в будинку придбаному батьком позивача по [ADDRESS] . Спочатку будинок був у гарному стані, а потім його було не впізнати, страшний безлад та антисанітарія де і проживала маленька дитина. Відповідачка не здійснювала належного догляду за дитиною, курила в будинку. Прали речі та прибирали в будинку мати позивача та сестра. [PERSON] купувала в магазині « Мівіну » швидкого приготування та цим годувала сім`ю. [PERSON] має доброзичливий характер, урівноважений, добре ставиться до сусідів, алкогольними напоями не зловживає, має поранення в зоні АТО (а.с. 7-8). Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.01.2022 [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (а.с. 62-63). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, комісією у складі фахівців із соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» було встановлено, що [PERSON] проживає разом з дитиною [PERSON] та бабусею [PERSON] . Сім`я проживає у власному будинку, який складається із чотирьох житлових кімнат, меблями забезпечені в належній кількості. У дитини є окрема кімната, дитяче ліжко, дитячі речі, іграшки відповідно до віку дитини. В будинку тепло, чисто, затишно. Більшість часу дитина проводить з бабусею, яка піклується про її здоров`я та харчування. В сім`ї створені належні умови для проживання дитини (а.с. 64). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Тростянецької міської ради, який було затверджено рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 01.02.2024 за № 56 про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , представниками відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради було здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] та проведено з нею бесіду. За результатами обстеження стало відомо, що [PERSON] проживає у співмешканця в приватному будинку, однак господар будинку не дозволив зайти до приміщення. Відповідачка тривалий час перебуває у полі зору соціальних служб та має низький рівень соціальної адаптації та відповідальності, ніде не працює, часто змінює місце проживання та співмешканців, схильна до порушень закону. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування Тростянецької міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 61). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі № 185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] постійно проживає із батьком, який опікується нею, займається її вихованням та розвитком. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з батьком. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved