Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

В січні 2024 року адвокат Чайка [PERSON] Петрівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Білоцерківський об`єднаний відділ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, обґрунтовуючи наступним. Заявник - [PERSON] народився [INFO] у м.Стаханов Луганської області, де проживав та був зареєстрований до 2012 року. З 2012 року по лютий 2021 року проживав у м.Києві. Починаючи з березня 2021 року та по теперішній час проживає у будинку [ADDRESS] . 04 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області з заявою про допомогу в розшуку належного йому документа: паспорта громадянина України, який він втратив з власної необережності. Під час проведення перевірки розшукати документ, який було втрачено не надалося можливим, так як місце його знаходження невідоме. Крім того, [PERSON] звернувся до Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області із заявою про оформлення громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого. Рішенням Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області за результатами розгляду заяви [PERSON] про оформлення паспорта замість втраченого, відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, посилаючись на п.п. 3 та 5 п. 100 Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України». При цьому, рекомендованого повторно звернутися до будь-якого територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, що стали причиною, у зв`язку з якими було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, або до суду для встановлення особи та належності до громадянства України. 12 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області зі скаргою на вказане рішення. На підставі даної скарги скасовано рішення Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області про відмову в оформленні паспорта громадянина [PERSON] , та зобов`язано Білоцерківський ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області прийняти нове рішення на підставі раніше поданих заявником документів. 19 січня 2024 року [PERSON] отримав від Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області повідомлення про те, що відповідно проведених перевірок під час проведення процедури встановлення особи, ідентифікувати особу не виявилося можливим, за базами даних Реєстру не підтверджено надану ним інформацію та запропоновано пройти процедуру встановлення особи відповідно пункту 43 постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302, або при неможливості в особистій присутності свідків. 23 січня 2024 року [PERSON] отримав від Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області повідомлення про те, що за результатами розгляду та проведення процедури встановлення особи, на підставі підпунктів 3, 5 та 6 п. 100 Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», йому відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID- картки та запропоновано звернутися до суду для встановлення його особи та належності до громадянства України. Вважають, що вказаним рішенням порушуються конституційні права та свободи, обмежуються особисті немайнові права та майнові інтереси громадянина України, що має для [PERSON] та його життя негативні наслідки, оскільки без паспорту він не може офіційно ані приймати участь у правовідносинах, ані укладати правочини. ані оформити довіреності на представництво його інтересів, ані продавати/купувати нерухомість або транспортні засоби, ані отримувати/здійснювати грошові перекази, навіть стати на облік як внутрішньо переміщена особа та іншим чином виконувати вимоги чинного законодавства тощо. Тому, просили суд встановити особу заявника [PERSON] як громадянина України, який народився [INFO] у м.Стаханов (теперішнє Кадіївка) Луганської області, для видачі йому відповідних документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2024 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 06 лютого 2024 року постановлено прийняти заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами окремого провадження та призначено засідання у справі на 07 березня 2024 року. Розгляд справи неодноразово проводився, останнього разу по справі оголошено перерву та відкладено судове засідання до 30.05.2024 року. В судове засідання представник заявника - адвокат Чайка О.П. не з`явилася, 23.05.2024 року за вх. № 28474 судом отримано клопотання про розгляд справи без участі заявника та його представника. Представник заінтересованої особи Щербатюк Р.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, судом враховано надані пояснення представника заявника - адвоката Чайки О.П. в судовому засіданні 07.03.2024 року, де остання підтримала заяву, надала пояснення аналогічні виклеймим в заяві та просила її задовольнити. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Як зазначено вище, представник заявника скористувалася своїм правом, визначеним в ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника заінтересованої особи, свідків, враховуючи пояснення надані з боку представника заявника у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Отже, наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, в порядку окремого провадження, проте він не є вичерпним. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 рокупередбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Здатність осіб здійснювати більшість своїх прав, як правило, залежить від їхньої можливості надати документи, що засвідчують особу, таких як свідоцтво про народження, офіційне посвідчення особи, паспорт, свідоцтво про шлюб тощо. Без документів особа позбавлена можливості отримати доступ до таких базових послуг, як охорона здоров`я та соціальні послуги, у заявника виникли труднощі щодо свободи пересування, перешкоди з роботою, з орендою житла, відкриттям банківського рахунку. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявник [PERSON] , в інтересах якого адвокат Чайка О.П. звернулася з вищевказаною заявою до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ст. 316 ЦПК України, за місцем проживання останнього, [ADDRESS] , що підтверджується доданим Актом № 07/2024 про фактично проживаючих осіб від 24.01.2024 року. Тому, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області з заявою про допомогу в розшуку належного йому документа: паспорта громадянина України, який він втратив з власної необережності. Під час проведення перевірки розшукати документ, який було втрачено не надалося можливим, так як місце його знаходження невідоме, про що в матеріалах справи свідчить відповідь Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за результатами розгляду звернення від 14.09.2023 року за вих. № 7104, рекомендовано для відновлення втраченого документа: паспорта громадянина України, виданого на ім`я заявника, звернутися до Державної міграційної служби, а також додана Довідка про результати розгляду звернення [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] звернувся до Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого. Рішенням Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за результатами розгляду заяви [PERSON] про оформлення паспорта замість втраченого, відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, посилаючись на п. п. 3 та 5 п. 100 Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України». При цьому, рекомендованого повторно звернутися до будь-якого територіального підрозділу ДМС в разі зміни або усунення обставин, що стали причиною, у зв`язку з якими було відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, або до суду для встановлення особи та належності до громадянства України. 12 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області зі скаргою на вказане рішення. Так, на підставі даної скарги, скасовано рішення Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про відмову в оформленні паспорта громадянина [PERSON] та зобов`язано Білоцерківський ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти нове рішення на підставі раніше поданих заявником документів. 19 січня 2024 року [PERSON] отримав від Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомлення про те, що відповідно проведених перевірок під час проведення процедури встановлення особи, ідентифікувати особу не виявилося можливим, за базами даних Реєстру не підтверджено надану ним інформацію та запропоновано пройти процедуру встановлення особи відповідно пункту 43 постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302, або при неможливості в особистій присутності свідків. 23 січня 2024 року [PERSON] отримав від Білоцерківського ОВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомлення про те, що за результатами розгляду та проведення процедури встановлення особи, на підставі підпунктів 3, 5 та 6 п. 100 Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України», йому відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID- картки та запропоновано звернутися до суду для встановлення його особи та належності до громадянства України. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Законом України "Про громадянство України". Згідно з підпунктом "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політикуу сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходиз ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якимиособу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи(пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 366/474/19. У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії"). Отже необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви. Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Відповідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20. Заявник просить встановити факт його особи задля звернення до органу ДМС України для вирішення питання щодо можливості оформлення паспорта громадянина України. В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що він народився [INFO] у м.Стаханов Луганської області, де проживав та був зареєстрований до 2012 рок, з 2012 року по лютий 2021 року проживав у м. Києві, а починаючи з березня 2021 року та по теперішній час проживає у будинку [ADDRESS] . Судом встановлено, що заявникзвертався до Білоцерківського об`єднаного відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області із заявою про оформлення громадянина України у вигляді ID-картки замість втраченого, проте за результатами її розгляду надано відмову в оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID- картки на підставі підпунктів 3, 5 та 6 п. 100 Постанови КМУ від 26.10.2016 № 745 «Про внесення змін до постанови КМУ від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України» та запропоновано звернутися до суду для встановлення його особи та належності до громадянства України. На підтвердження заявлених у справі вимог до матеріалів справи долучено, зокрема, копію паспорту, рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року, яким заявника ( [PERSON] ), [INFO] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та якому було призначено покарання у виді 200-х годин громадських робіт, Наказ Комунальної установи БМР «Інспекція з благоустрою місті Біла Церква» від 12 грудня 2023 року про прийняття [PERSON] для відбування покарання у вигляді громадських робіт, Акт № 07/2024 про фактично проживаючих осіб від 24 січня 2024 року. Крім того, додано Довідку від 30.04.2024 року, видана АТ КБ «ПриватБанк» про те, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , [INFO] , загальногромадянський паспорт [NUMBER] , виданий Стахановським ГО УМВС України в Луганській області 18.01.2013 р., адреса реєстрації: [ADDRESS] , є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» з 22.01.2013 року. На Довідці міститься фото клієнта. До того ж, з отриманої судом завіреної належним чином копії справи № 9557557, про встановлення особи громадянина [PERSON] , [INFO] , в справі міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, дата формування [INFO] , в якому зазначено відомості про актовий запис: номер актового запису 689, дата складання 17.08.1993 року, орган, що склав запис Відділ реєстрації актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Луганської області; відомості про дитину: [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження Україна, Луганська область, м. Стаханов, документ, що підтверджує факт народження дитини - довідка від [INFO] , пологовим будинком м. Стаханова; відомості про батька: [PERSON] , [INFO] ; відомості про матір: [PERSON] , [INFO] ; місце проживання батьків: [ADDRESS] . Окрім цього, судом було допитано в судому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] , з яким проживає на протязі семи років в м. Біла Церква. Підтвердила, що вона бачила документи свого цивільного чоловіка, в тому числі і паспорт, який народився [INFO] у м. Стаханов Луганської області. Зазначила, що його документи під час раптовою сварки, коли [PERSON] хотів піти, вона кинула в мангал, які згоріли. Свідок [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою заявника та його цивільної дружини [PERSON] . Зазначала про те, що рік потому, [PERSON] прийшов до неї позичити гроші в борг і надав її свій паспорт, який вона залишила в себе, позичила кошти в розмірі 2500 грн., а через тиждень коли [PERSON] повернув кошти, вона віддала йому паспорт. З першої сторінки паспорту вона переконалася в особі та пам`ятає, що він народився [INFO] , а паспорт був виданий в м. Луганську. Свідок [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою цивільної дружини заявника [PERSON] . Зі слів [PERSON] їй відомо, що остання разом з іншими документами, які належали [PERSON] , спалила і його паспорт під час сварки. Підтвердила, що вона бачила паспорт у заявника, їй відомо, що він народився в Луганській області, переїхав до Києва ще у 2014 році, а з час до міста Біла Церква. Суд погоджується з тим, що заявник має право на встановлення його особи, оскільки Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, тому встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. Аналогічної правової позиції дотримуєтьсяВерховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18 (провадження № 61-8022св21 ). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, під час розгляду справи особу заявника підтверджено свідками та наданими з боку останнього копіями, в тому числі і оригіналами документів, долучених до матеріалів справи. Тому, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] щодо встановлення його особи. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду наведеного, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вимоги ч. 7 ст. 294 ЦПК України, понесені заявником судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести за рахунок заявника. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved