Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» (далі - відповідач), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., про стягнення безпідставно набутих коштів, у якому просить в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів, стягнути з відповідача на свою користь 60 773,34 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5879, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та вчинялись виконавчі дії з метою примусового виконання виконавчого напису. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2021 у справі № 761/5760/21, яке набрало законної сили, виконавчий напис від 04.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., який зареєстрований в реєстрі за № 5879 визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач стягнуті за виконавчим написом грошові кошти отримав безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Вердикт капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., про повернення безпідставно набутих коштів задоволено та стягнуто із відповідача на користь позивача грошові кошти стягнуті за виконавчим написом у сумі 60 773,34 грн. У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року заяву представника ТОВ «Вердикт Капітал» про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01.02.2023 року по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про повернення безпідставно набутих коштів та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечує щодо позовних вимог [PERSON] та зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами мають договірний характер, що виключає можливість застосування до таких правовідносин положень ч.1 ст. 1212 ЦК України. На думку представника відповідача, наявність зобов`язання за кредитним договором є достатньою підставою для отримання новим кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» з позивача коштів в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором. Як зазначає представник відповідача, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім цього, на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості із позивача за виконавчим провадженням, надійшли кошти в загальній сумі 46 470,35 грн., що підтверджується відповідною довідкою, а не 60 773,34 грн., які позивач просить стягнути. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив на позов. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 04.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5879, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 07501 від 16.12.2017. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2021 р. у справі №761/5760/21, яке набрало законної сили, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Водночас, у зазначеному рішенні встановлено, що на підставі виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 5879 від 04.12.2020. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює у ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД». Відповідно до довідки ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» від 18.05.2022, із заробітної плати позивача у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] від 05.01.2021, здійснювались відраховування за період з січня 2021 року по березень 2022 року в загальній сумі 60 773,34 грн. Разом з цим, як вбачається із довідки ТОВ «Вердикт Капітал», на рахунки Товариства в якості стягнення заборгованості за кредитним договором №70501 здійснено зарахування в загальній сумі 46 470,35 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі, що стягнені з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21). Так, в якості доказу стягнення на користь відповідача за виконавчим написом коштів позивачем надано довідку про стягнення з нього коштів у сумі 60 773,34 грн. Тому суд вважає, що безпідставно набуті кошти підлягають поверненню позивачу, враховуючи факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення коштів. За таких обставин, враховуючи, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 04.12.2020, який зареєстрований в реєстрі за № 5879, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна. В частині розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає про таке. Довідкою ТОВ «ПЕРШОТРАВЕНСЬКИЙ РЕМОНТНО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» від 18.05.2022 підтверджується, що із заробітної плати позивача у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] від 05.01.2021, здійснювались відраховування за період з січня 2021 року по березень 2022 року в загальній сумі 60 773,34 грн. Разом з цим, як вбачається із довідки ТОВ «Вердикт Капітал», на рахунки Товариства в якості стягнення заборгованості за кредитним договором №70501 здійснено зарахування в загальній сумі 46 470,35 грн. Слід зазначити, що сума, яка відраховується із заробітної плати боржника не повністю перераховується стягувачу, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" передбачає визначення та стягнення із боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також стягнення основної винагороди приватного виконавця. Залишок коштів, які після стягнення витрат приватного виконавця, перераховуються стягувачу. Згідно із ч. 1-3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Варто також зазначити, що правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 05.02.2020 року у справі № 201/8493/18 дійшов правового висновку, про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Оскільки у даному випадку, довідкою відповідача підтверджується стягнення на його користь у виконавчому провадженні 46 470,35 грн, потрібно стягнути на користь [PERSON] з ТОВ «Вердикт Капітал» безпідставно набуті кошти в розмірі 46 470,35 грн, з огляду на що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial