Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У липні 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просило суд стягнути з відповідачів на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 113332 грн 96 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Відповідач є споживачем вказаних послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Однак, в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з теплопостачання не здійснює, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2011 року до 30 червня 2021 року у розмірі 110493 грн 33 коп. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховані інфляційні витрати та 3% річних. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від \~26 березня 2024 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2021 року по справі № 638/11522/21 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідач [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , відзиву на позовну заяву не подав, однак подав заяву про застосування наслідків строку позовної давності щодо позовних вимог КП «Харківські теплові мережі», у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо вимог, які пред`явлені до відповідача зі спливом строків, визначених статтями 257 та 261 ЦК України. В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з тих підстав, що між сторонами не було укладено договору щодо надання послуг з теплопостачання, а відтак у відповідача відсутній обов`язок сплачувати зазначені послуги. Окрім того, відповідач набув у власність квартиру лише у квітні 2019 року, а тому безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період до квітня 2019 року. Крім того, представник відповідача просила допустити поворот виконання рішення суду, оскільки на підставі заочного рішення в примусовому порядку стягнуто заборгованість з відповідача на користь позивача. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надаються послуги з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17 червня 2021 року за № 262082831, [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 08 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстровим № 4879, є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4, 5 ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, безпідставними є доводи представника відповідача про відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачем, оскільки [PERSON] зобов`язаний сплачувати фактично спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема послуги з теплопостачання, незалежно від наявності чи відсутності такого договору. Крім того, безпідставними є доводи представника відповідача про набуття квартири відповідачем у власність у квітні 2019 року, оскільки як встановлено з Інформаційної довідки від 17 червня 2021 року за № 262082831, 02 квітня 2019 року прийнято рішення державного реєстратора про внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме та внесено відповідний запис про право власності [PERSON] щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідач набув у власність квартиру у грудні 2004 року на підставі договору дарування квартири від 08 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстровим № 4879. Суд наголошує, що державна реєстрація прав є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Такий висновок суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, та Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обов`язок відповідача сплачувати спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема послуги з теплопостачання, протягом періоду з 01 лютого 2011 року до 30 червня 2021 року. З дослідженої в судовому засіданні Відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, в якій зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , за період 01 лютого 2011 року до 30 червня 2021 року утворилася заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 110493,33 грн. У квітні 2024 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , подав заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності щодо частини позовних вимог . Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною є 27 липня 2021 року, а період нарахуванням заборгованості становить 01 травня 2012 року до 30 червня 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення із даною позовною заявою 27 липня 2021 року, заявлений позивачем період заборгованості, суд дійшов висновку, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» пропущено трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2011 року до 30 березня 2017 року. У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 лютого 2011 року до 30 березня 2017 року у розмірі 86634,79 грн у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Решта позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року до 30 червня 2021 року у розмірі 23858,54 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем всупереч вимогам статті 81 ЦПК України не спростовано розмір заборгованості, не надано доказів повного чи часткового виконання зобов`язання зі сплати послуг з теплопостачання. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням індексу інфляції за липень 2018 року червень 2021 року у розмірі 2067 грн 88 коп та 3% річних у розмірі 771 грн 75 коп за період липень 2018 року червень 2021 року. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2017 року до 30 червня 2021 року у розмірі 23858,54 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 2067,88 грн та 3% річних у розмірі 771,75 грн, а всього заборгованості у розмірі 24898,17 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання цього позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. Позовні вимоги у справі задоволено на 22,53%. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 511,33 грн. Щодо заяви представника відповідача про поворот виконання рішення, суд зазначає, що станом на час розгляду справи матеріали справи не містять доказів, що заочне рішення від 22 грудня 2021 року у цій справі було виконано повність або частково. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 444 ЦПК України, поворот виконання рішення допускається у разі наявності документів, які підтверджують те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. У зв`язку з викладеним, на теперішній час відсутні підстави для вирішення питання про поворот виконання рішення суду, однак відповідач, за наявності підстав та відповідних доказів, не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду в порядку ст. 444 ЦПК України.

Outcome: partial