Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~представник позивача адвокат Бориславський В.М. звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. В обгрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що його довіритель передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 22250 доларів США, а саме: 15 вересня 2021 року - 5700 доларів США, які Відповідач зобов`язався повернути до 15 березня 2022 року; 19 липня 2023 року - 7000 доларів США, які Відповідач зобов`язався повернути до 10 серпня 2023 року ; 26 жовтня 2023 року - 9550 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути до 27 жовтня 2023 року, що підтверджується даними власноручно написаними Відповідачем розписок. Боргові зобов`язання Відповідачем не виконані, останній ухиляється від виконання зобов`язань. Представник просить суд на підставі ст.ст. 11, 192, 509, 626, 627, 1046, 1049 ЦК України стягнути з [PERSON] на користь позивача суми основного боргу за договором позики від 15 вересня 2021 року - 5700 (п`ять тисяч сімсот) доларів США, від 19 липня 2023 року -7000 (сім тисяч) доларів США, від 26 жовтня 2023 року - 9550 ( дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) доларів США, відстрочити позивачу сплату судового збору в порядку пп.г п.2 ч.1 ст.8 закону України «Про судовий збір». В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи без його участі та без позивача, просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15.09.2021 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 5700 доларів США строком до трьох місяців, на підтвердження чого ним було складено розписку від 15.09.2021 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи(а.с.42). 19.07.2023 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 7000 доларів США строком до 10.08.2023 р., на підтвердження чого ним було складено розписку від 19.07.2023 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи(а.с.43). 26.10.2023 р. між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в розмірі 9550 доларів США строком до 27.10.2023 р., на підтвердження чого ним було складено розписку від 26.10.2023 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи(а.с.44). Проте, у встановлений строк, відповідач не повернув позивачу суми позик, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника\~є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Враховуючи викладене, а також зміст договору позики, яка вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок\~(частина третя\~статті 1049 ЦК України).». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. \~ \~ \~ \~Відповідачем договори позики не оспорені, не спростовано відповідачем розмір заборгованості за вищезазначеними договорами. За вказаних обставин, враховуючи, що розмір заборгованості по укладеними між сторонами договорами позики підтверджується оригіналами розписок, а тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачу при подачі позову було відстрочено сплату судового збору до винесення рішення по справі відповідно до пп.2 п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» , а тому враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі судовий збір по справі підлягає до стягнення з відповідача на користь держави. Станом на день подачі позову до суду 22250 доларів США було еквівалентно 873\~332,78 грн.(курс НБУ станом на 01.02.2024 р. складав 37,5627 грн.; 22250 дол. США х 37,5627 = 873,332,78 грн.), а тому з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1% відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України та пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 закону України «Про судовмиий збір». \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved