Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що їй стало відомо про наявність виконавчого напису № 18753 від 25 листопада 2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 11183172000 від 13 липня 2007 року, який було укладено між нею та АК ІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», в загальному розмірі 383\~939,79 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження №67933250. Про вчинення виконавчого напису чи здійснення виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій до цього часу їй відомо не було. Жодних документів від виконавця, нотаріуса, стягувача не надходило. З матеріалів виконавчого провадження також стало відомо, що 03 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір № 03-01/23 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, в тому числі за договором № 11183172000 від 13 липня 2007 року. 25 травня 2023 року в свою чергу ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» уклали договір № 23-05/23 про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги за кредитним договором, в тому числі і за договором № 11183172000 від 13 липня 2007 року. Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» не було надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Також виконавчим написом стягнуто заборгованість з порушенням строку в межах якого може бути її стягнено. Вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вважає, що виконавчий напис № 18753 від 25 листопада 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просила визнати виконавчий напис № 18753 від 25 листопада 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 02 квітня 2024 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ «Вердикт Капітал» були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Також просила долучити до матеріалів справи клопотання про зменшення витрат на правову допомогу в якому просила відмовити у їх стягненні, оскільки зазначені витрати мають бути документально підтверджені і доведені , а також предмет позову не є складним, не потребує вивченню великого обсягу процесуальних документів, витрачанню значного часу на вивчення обставин справи, а тому вказана сума не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, і є неспівмірною з часом затраченим на таку роботу, у зв`язку з чим просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 12\~000 грн. Представник позивача [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» клопотання в якому просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, долучити до матеріалів справи докази понесення позивачем судових витрат у вказаній справі, в тому числі і на правничу допомогу в розмірі 12\~000 грн., позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за відсутності сторони позивача. Представник відповідача\~та третя\~особа у\~судове засідання\~не з`явилися,\~на підставі\~ст.\~128\~ЦПК України\~повідомлялися належним\~чином про\~день,\~час та\~місце розгляду\~справи, будь-яких клопотань про відкладення або розгляд справи за їх відсутності суду не надали, лише від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву та клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовної заяві в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинений виконавчий напис № 18753 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11183172000 від 13 липня 2007 року, який укладений між [PERSON] та АК ІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк»), правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року є ТОВ «Кредекс Фінанс» та на підставі протоколу загальних зборів учасників якого № 01/08-2018 від 01 серпня 2018 року, ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму у розмірі 383\~939,79 грн. Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. в межах виконавчого провадження № 67933250 було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 18753 від 25 листопада 2021 року про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 11183172000 від 13 липня 2007 року на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму у розмірі 383\~939,79 грн. Також судом встановлено, що 03 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» було укладено договір № 03-01/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс», а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за кредитним договором № 11183172000, укладеним з [PERSON] . Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено договір № 23-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором № 11183172000, укладеним з [PERSON] . Більш того, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2024 року замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 18753, вчиненого 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення боргу з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яка набрала законної сили 08 травня 2024 року. Частиною 6 статті 82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 18\~ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 2\~ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами у справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України. Отже, відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал» на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 25 листопада 2021 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були визнані судом (справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1\~211,20 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу [PERSON] у зазначеній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 19 березня 2024 року надавав адвокат Макаренко О.А. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЛВ № 002024 від 23 жовтня 2020 року) на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії ВС № 1269255 від 19 березня 2024 року. Згідно з розділу 4 та п. 4.1 положень вищезазначеного договору розмір гонорару за цим договором та порядок його оплати по ньому встановлюється додатковою угодою. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 19 березня 2024 року сторони уклали цю угоду в тому, що за виконання послуг, наданих клієнту за договором про надання правової допомоги від 19 березня 2024 року, згідно із п. 4.1 встановлюється фіксований розмір гонорару, який клієнт виплачує адвокату, який складає суму в розмірі 12\~000 грн. Верховний Суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано акт здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 03 червня 2024 року відповідно до якого були надані послуги: підготування заяви про надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення та видачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 67933250 приватній виконавиці Русецькій О.О.; ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження; усна юридична консультація з питань можливості та підстав визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 25 листопада 2021 року за № 18753, таким, що не підлягає виконанню; підготовка позовної заяви до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; підготовка клопотання до суду про долучення доказів до матеріалів цивільної справи; підготовка заперечення до суду на клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу; клопотання про долучення до матеріалів вказаної цивільної справи доказів заміни стягувача; підготовка заяви про долучення доказів судових витрат до суду; підготовка заяви про розгляд справи без участі сторони позивача, що на загальну фіксовану договором суму у розмірі 12 000 гривень. Крім того, в матеріалах справи маються квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3598286934.1 від 19 квітня 2024 року на суму 2\~000 гривень, № 0.0.3651860413.1\~від 17\~травня 2024\~року на\~суму 1\~980\~гривень,\~№ 0.0.3681999062.1\~від 03\~червня 2024\~року на\~суму 4\~000\~гривень,\~часткової оплати\~гонорару адвоката\~по договору\~про надання\~правової допомого\~б/н\~від 19\~березня 2024\~року [PERSON] адвокату Макаренку О.А., що на загальну суму в розмірі 7\~980 грн. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Проте, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги. Так, відповідно до вимог п. 4 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги\~домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно із п. 9 ч. 1\~ст.\~1\~вказаного Закону представництво\~- вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Приписами п. 6 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до вимог ст. 19 вказаного Закону\~видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Отже, підготування заяви про надання матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення та видачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження, ознайомлення з матеріалами вказаного виконавчого провадження, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями\~1,\~19 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а відтак, витрати за отримання і підготовку необхідної інформації по справі не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу. Окрім того, суд враховує, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене та враховуючи заперечення представника відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи сукупний час, витрачений адвокатом на опрацювання спірних правовідносин та розумну необхідність витрат для вказаної справи. При цьому, зважаючи на те, що фактично правова допомога у цій справі все ж була надана, є документально підтвердженою, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 6 000 гривень.

Outcome: approved