Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 37113,00 грн., з яких: матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 рік - 14886,00 грн., матеріальна допомога на оздоровлення за 2023 рік - 16104,00 грн., заохочення до ювілейної дати - 6123,00 грн. Позов обґрунтований тим, що позивачка працювала у відокремленому підрозділі Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», звільнилась 28.02.2023 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Пунктом 3.10 Колективного договору передбачено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» неменше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз в календарному році матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року. Матеріальна допомога складає 14886,00 грн. за 2022 рік та 16104 грн. за 2023 рік. Маючи достатній стаж роботи, 02.06.2022 року позивачка подала заяву про виплату допомоги на оздоровлення. Також, 04.01.2023 року позивачка подала заяву про виплату допомоги на оздоровлення за 2023 рік. Також, пунктом 3.19 Колективного договору передбачено обов`язок відповідача виплачувати працівникам грошову винагороду з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку в розмірі посадового окладу (6123,00 грн.). Листом від 09.03.2023 р. на заяву позивачки, відповідач повідомив, що на період дії воєнного стану матеріальна допомога та інші додаткові виплати не виплачуються. Позивачка не погоджується із рішенням відповідача, вважає його незаконним, оскільки Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не передбачає права роботодавця в односторонньому порядку приймати рішення про зупинення положень колективного договору або внесення до нього змін. Зупинення вказаних виплат не були погоджені з профспілкою, і це питання відповідач не ініціював. Ухвалою судді від 12.01.2024 р. відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, надано строк для підготовки відзиву. 15.02.2024 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що одноразові виплати у виді матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової допомоги до ювілею не відносяться до структури заробітної плати, вони не передбачені законодавством, а лише умовами колективного договору. Рішенням про зупинення одноразових виплат було прийнято відповідачем у відповідності до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який має пріоритетне застосування. З початком військової агресії з боку російської федерації фінансово-економічне становище АТ «Укрзалізниця» значно погіршилось внаслідок руйнування багатьох об`єктів дорожньої інфраструктури, суттєвим зниженням комерційних перевезень, виконанням державних замовлень по евакуації населення, перевезення вантажів гуманітарної допомоги тощо. Вказані обмежувальні заходи прийняті законно та обґрунтовано, мають тимчасовий характер. Так, ще до закінчення воєнного стану Правління АТ «Укрзалізниця» прийняло рішення від 24.10.2022 р. про відновлення надання матеріальної допомоги працівникам, які були звільнені до 2023 року у зв`язку із виходом на пенсію. Запровадження зупинення дії окремих положень колективного договору знайшло погодження з боку профспілкового органу, про що прийнято спільне роз`яснення від 06.09.2022 р. 19.02.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зазначила, що одноразові виплати у виді матеріальної допомоги на оздоровлення та грошової винагороди з нагоди ювілею також відносяться до структури заробітної плати. Рішення відповідача про зупинення вказаних виплат вважає незаконним з підстав, викладених у позові. Крім того, зазначила, що рішення відповідачем було прийнято 14.03.2022 року, а Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийнятий 15.03.2022 року, набрав чинності 24.03.2022 року. Тобто, рішення відповідача є незаконним, оскільки прийнято ще до прийняття і набрання силою вказаним законом. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що згідно з копією трудової книжки та наказом № 292/ОС від 20.02.2023 року позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця» по 28.02.2023 року, та була звільнена з посади старшого оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів у зв`язку з отриманням права виходу на пенсію за віком відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України. У вказаному наказі зазначено, що виплати, передбачені п. 3.10, 8.11 колективного договору провести після окремого рішення правління. Пунктом 3.10 Колективного договору передбачено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надається один раз в календарному році матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року. Згідно з пунктом 3.19 Колективного договору, працівникам залізниці з нагоди ювілею (50, 60 та 70 років) та (або) досягнення пенсійного віку виплачувати грошову допомогу в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки). Згідно з витягом з протоколу № Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року було ухвалено на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного з 24.02.2022 року, керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів, апарату управління АТ «Укрзалізниця» необхідно, зокрема: - нарахування та виплату одноразових заохочень (преміювань) працівникам товариства здійснювати за окремим погодженням з головою правління або членом правління у виключних випадках, пов`язаних з проявленими героїчними вчинками щодо забезпечення безпеки, упередження катастроф, аварій, втручань у роботу підрозділів, механізмів, вузлів, будівель товариства, перешкоджання дій диверсійно-розвідувальних груп тощо; - інші додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити, проте виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно з рішенням правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики. 02.06.2022 р. та 04.01.2023 р. [PERSON] зверталась із заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. 03.01.2023 р. начальником залізничної станції прийнято подання про виплату [PERSON] заохочення з нагоди 60-річчя. Листом Виробничого підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» від 09.03.2023 р. № ДН-1-12/692, позивачці надано інформацію стосовно оплати праці, а саме повідомлено, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення на період дії воєнного стану всім працівникам не проводиться на підставі рішення Правління від 14.03.2022 р. Ц-45/31 та статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в воєнного стану». В наказі про звільнення прописано, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки виплатиться після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Протоколом засідання Правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 р. № Ц-54/90 вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця» які звільнились/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі у зв`язку з виходом на пенсію та за сумлінну працю. Згідно зі спільним листом АТ «Укрзалізниця» та Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України від 02.09.2022 р., повідомлено, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового становища АТ «Укрзалізниця», буде відновлено виплату одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить, а також зазначено, що право на отримання допомоги зберігається протягом терміну, встановленого колективним договором, починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану, або у разі зміни зазначеного рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 2 Закон України «Про оплату праці»(даліЗакон) визначено структуру заробітної плати, зокрема: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів;трудових договорів; грантів. Законодавство про оплату праці ґрунтується наКонституції Україниі складається зКодексу законів про працю України(даліКЗпП), цьогоЗакону,Закону України "Про колективні договори і угоди",Закону України "Про підприємства в Україні"та інших актів законодавства України (ст. 5, 7 Закону). Згідно ст. 8 Закону держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Поряд з цим договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів (ст. 14 Закону). Статтею 13 КЗпП визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідност. 18 КЗпП положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників. Відповідно до ч. 2ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»,главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпПдоповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже, положення Законом України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Статтею 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43,44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Відповідно дост. 11 вказаного Закону на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Згідно Витягу з протоколу №Ц-54/31 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеногоУказом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 призупинено нарахування інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів. Суд відхиляє посилання позивачки щодо того, що виплата належних працівнику додаткових виплат мала бути здійснена, оскільки в колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом не було внесено змін щодо припинення даних виплат до закінчення воєнного стану в Україні, оскільки їх призупинення відповідачем відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасованим, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. З цих же мотивів суд відхиляє доводи позивачки про те, що посилання представника відповідача на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року як на законну підставу для невиплати позивачу належних йому сум при звільненні в період дії правового режиму воєнного стану в України введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану» є безпідставним. При цьому, не має істотного значення відсутність погодження прийнятого відповідачем рішення з профспілковим органом, оскільки положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», цього не вимагають. Водночас, профспілковий орган погодився із вказаним рішенням відповідача, про що свідчить спільний лист від 06.09.2022 р. Суд також не приймає до уваги посилання позивачки на те, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року щодо зупинки виплат одноразових заохочень було прийнято до набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». На думку суду, 24.03.2022 після набрання чинності вищевказаним Законом, рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 щодо зупинки виплат одноразових заохочень могло правомірно застосовуватися у трудових правовідносинах. Крім того, наказ роботодавця про звільнення позивача, в якому також вказано про зупинку одноразової виплати, був виданий вже під час дії Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Суд також звертає увагу, що виплати позивачу призупинено, а не відмовлено у їх виплаті, у зв`язку з чим звернення позивача з цієї підстави до суду є передчасним та не позбавляє останнього у майбутньому, після закінчення воєнного стану або зміни рішення керівництвом АТ «Українська залізниця», звернутися до суду з такими вимогами, у випадку якщо відповідач не проведе з ним відповідний розрахунок. Як свідчить надане відповідачем рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 р., відповідач вживає заходів для поступового відновлення одноразових виплат працівникам навіть до припинення або скасування режиму воєнного стану. Також, суд не надає оцінки доводам сторін щодо віднесення належних позивачці виплат до структури заробітної плати, оскільки у цій справі це не відноситься до предмета спору, адже відповідачем не заперечується право позивача на отримання належних їй виплат у разі скасування або припинення режиму воєнного стану, або зміни рішення правління. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed