Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Снятинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліменитів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Позовні вимоги, з врахуванням уточнюючих позовних вимог, обґрунтовує тим, що з липня 2010р. по березень 2020р. він з відповідачкою проживав спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снятинського районного суду від 10.01.2022р. у справі № 351/1745/21 його визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022р. на утримання їхньої дочки [PERSON] присуджено стягувати з нього на користь відповідачки аліменти у сумі 4500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В період оскарження в апеляційному порядку рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022р. в нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 16 800 грн. Однак з серпня 2022р. аліменти на утримання дочки він сплачував вчасно і в повному обсязі. При цьому, старався сплачувати аліменти у сумі, яка перевищує призначену судом суму аліментів - 4500 грн., внаслідок чого його заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки зменшилася з 16800 грн. (станом на кінець грудня 2022р.) до 12950 грн. (станом на 23.11.2023р.), згідно розрахунків державної виконавчої служби. В розмовах з дочкою, дитина неодноразово повідомляла його, що відповідачка не надавала їй коштів на харчування в школі, не забезпечувала дитині належне харчування вдома, а кошти, які він сплачував на утримання дитини, відповідачка витрачала і надалі витрачає у власних інтересах. Відповідачка ніде і ніколи не працювала. Також, вона взагалі не дбала про дитину, не цікавилася її фізичним і духовним розвитком, здійснювала постійний психологічний тиск на дитину, підвищувала на неї голос, ображала її словами та піднімала на неї руку. Зазначає, що відповідачка вже більше 10-ти років хворіє неврологічним захворюванням - хронічний церебральний арахноїдит, симптоматична епілепсія з частими парціальними (2-3 рази в тиждень) та генералізованими (4-5 разів на місяць) судомними нападами, зі зміною особи по епітипу, що виключає можливість відповідачки самостійно здійснювати догляд за дитиною та займатись її вихованням. З червня 2023р. (одразу після останнього дзвоника) їхня дочка, за її особистим бажанням, почала фактично постійно проживати з ним та повністю знаходитися на його утриманні. Дитина провела з ним усі літні канікули, а з нового навчального року за домовленістю з відповідачою переведена на навчання до Завальської гімназії Снятинської міської ради (за місцем його фактичного проживання. Після фактичної зміни місця проживання доньки він продовжував сплачувати у більшому розмірі аліменти по листопад 2023 р., що підтверджується розрахунком ДВС зі сплати алімнтів. 16.02.2024 р. ДВС повернула виконавчий лист стягувачу [PERSON] за її заявою. Однак, не зважаючи на те, що дитина на даний час проживає разом з ним, відповідачка не надає дозволу на зняття дочки із реєстрації за її місцем проживання по [ADDRESS] . На даний час йому стало відомо, що відповідачка одружилася та створила іншу сім`ю. Обставина щодо проживання дитини з ним із червня 2023р. по даний час може бути підтверджена у судовому засіданні як самою дитиною, так і свідками, явку яких він забезпечить у судове засідання. Таким чином, після прийняття судом рішення про стягнення аліментів з батька, обставини, на підставі яких судом було задоволено позовні вимоги, змінилися, а саме з червня 2023р. неповнолітня [PERSON] перестала проживати з матір`ю [PERSON] , а почала проживати з батьком [PERSON] , тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, то судом має бути захищене порушене право позивача, шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь матері аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з ним. Вважає, що суд вправі припинити стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини саме з 18.12.2023р., тобто з дня подання позову. Крім цього, із розрахунку зі сплати аліментів йому стало відомо, що в період розгляду даної справи судом (з 18.12.2023р. по даний час) державним виконавцем ще додатково нараховано йому аліменти на утримання малолітньої дитини за два місяці у сумі 9000 грн., з чим він категорично не погоджується, оскільки дитина з червня 2023р. проживає з ним та повністю перебуває на його утриманні. [PERSON] пояснив, що на момент розгляду даної справи в провадженні Снятинського районного суду перебуває справа №351/1251/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Орган опіки та піклування Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення місця проживання дитини [PERSON] . Підсумовуючи, позивач просив звільнити його від сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в рзмірі 4500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022р. по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022р., починаючи з 18.12.2023р.; відкликати виконавчий лист від 19.08.2022р., виданий Снятинським районним судом, про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] ; звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , які стягуються за рішенням Снятинського районного суду на підставі виконавчого листа від 19.08.2022р. на користь [PERSON] у розмірі 21950 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що з червня 2023р. неповнолітня дочка [PERSON] перестала проживати з матір`ю [PERSON] , та проживає разом з ним, тобто змінився його сімейний стан, як особи, яка сплачує аліменти, та сімейний стан відповідачки, як особи, яка їх одержує. Просив позов задоволити. Представник відповідачки подала до суду заяву, в якій зазначила, що у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання та з метою не затягування судового процесу просила розглядати вказану справу без її участі. Неповнолітня [PERSON] , в присутності законного представника - батька неповнолітньої [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що проживає разом з батьком. починаючи з 07.06.2023р. (від останнього дзвоника) по даний час. З батьком проживає постійно, оскільки мати не спілкується з нею, не телефонує та матеріально не допомагає. Мати вийшла заміж вдруге та проживає в м. Львові. Вислухавши позивача та його представника, неповнолітню [PERSON] , розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] (батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ). Відповідно до рішення Снятинського районного суду від 10.01.2022р. [PERSON] визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та вирішено внести відповідні зміни до актового запису № 36 від 31.10.2011р., складеного Снятинським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, зазначивши [PERSON] батьком дитини [PERSON] . Згідно рішення Снятинського районного суду від 12.05.2022р. вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500, 00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки Завальської гімназії Снятинської міської ради Коломийського району від 01.09.2023р. [PERSON] , 2011 року народження, навчається у 7-му класі Завальської гімназії Снятинської міської ради з 01.09.2023р. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.10.2023р. [PERSON] та [PERSON] , яка навчається в Завальській гімназії. учениця 7-го класу, проживають в [ADDRESS] . Із довідки Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.02.2024р. вбачається, що виконавчий лист від 19.08.2022р., виданий Снятинським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , повернуто без виконання на заяву стягувача від 15.02.2024р. згідно п.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 351/382/22 від 19.08.2022р., виданого Снятинським районним судом, стягнення аліментів розпочато у березні 2022 р. у сумі 1800 грн., у наступні місяці по січень 2024 р. у сумі 4500. З березня 2022 р. по липень 2022 р. позивачем аліменти не сплачувались. Далі, починаючи з серпня 2022 р., позивачем сплачено 4500 грн., вересні - листопаді по 5500 грн., грудні 4500 грн., у січні та лютому 2023 р. по 4500 грн., березні 4700 грн., квітні та травні по 5100 грн., червні 4900 грн., липні-вересні по 4700 грн., жовтні 5500грн. та листопаді 2023 р. 4950 грн. Заборгованість позивача [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.02.2024р. становить 21 950, 00 грн. Відповідно до відповіді Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.03.2024р., згідно даних АСВП станом на 16.02.2024р. виконавчий лист повернуто стягувачу за письмовою заявою. Стягувач не зверталася із письмовою заявою про відмову /списання з [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] .. Стягувач [PERSON] в подальшому може повторно пред`явити виконавчий лист. Для знаття арешту з рахунків, відкритих у банківських установах [PERSON] необхідно сплатити борг по аліментах у сумі 21950 грн., оскільки в заяві про повернення виконавчого листа стягувач від стягнення боргу не відмовлялася. Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, виданої 16.02.2024р. Головним державним виконавцем Городенківського відділу ДВС у Коломийському районі Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий лист № 351/382/22, виданий 19.08.2022р. Снятинським районним судом, повернуто стягувачу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (даліКонвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині\~першій статті\~9\~Конвенції про\~права дитини\~передбачено,\~що держави-учасниці\~забезпечують те,\~щоб дитинане розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України Якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та звільнення від сплати заборгованості з аліментів), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з якого моменту та з ким саме з батьків та проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як судом встановлено і сторонами не оспорюється, підтверджується матеріалами справи, дитина [PERSON] з 07 червня 2023 року проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина знаходиться на його повному матеріальному забезпечені. [PERSON] відвідує Завальську гімназію з 01.09.2023 року по теперішній час (довідка Завальської гімназії Снятинської міської ради від 01.09.2023р.) За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Отже, стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, суперечить положенням статті 181 СК України, за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. СК України не містить категоричної вказівки на те, з якого часу має припинятися стягнення аліментів у разі пред`явлення до суду такого позову. В той же час саме по собі звільнення (припинення) стягнення аліментів за рішенням суду на користь іншого з батьків, не звільняє особу від її особистого обов`язку по утриманню дитини. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що в провадженні суду триває судовий спір між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] . Тому на переконання суду вимог про звільнення [PERSON] від сплати аліментів користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , починаючи з 18.12.2023 р., є передчасною та такою, що непідлягає до задоволення. При цьому слід вказати, що [PERSON] , спільно проживаючи із донькою та повністю утримуючи її, не позбавлений права заявити в будь-який момент вимоги до [PERSON] про стягнення з неї аліментів на утримання доньки. Що стосується вимоги про відкликання виконавчого листа про стягнення аліментів з примусового виконання, то у такій слід відмовити. Згідно п. 5 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються розділом VI ЦПК України. Нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду . Вирішуючи питання про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, суд керується наступними положеннями. Згідно з ч.2 ст.197СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положеннями частини 2 статті 273СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати аліментів або заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність передбачених законом обставин. Як встановлено судом, заборгованість зі сплати аліментів виникла у позивача з березня 2022р. до січня 2024р. З серпня 2022р. позивач аліменти на утримання дочки сплачував вчасно і в повному обсязі, що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів, з 7 червня 2023р. неповнолітня [PERSON] почала постійно проживати з батьком, і з листопада 2023 р. позивач припинив сплату аліментів на утримання дитини. Сума аліментів, сплачена [PERSON] на користь [PERSON] за період постійного проживання доньки [PERSON] з червня 2023 р. по даний час з ним, становить 29450 грн., що перевищує заборгованість по сплаті аліментів за період з березня по липень 2022 р., яка становили 19800 грн. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). За таких обставин підлягає до задоволення вимога про про звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , які стягуються за рішенням Снятинського районного суду від 12.05.2022р. по справі № 351/382/2 на підставі виконавчого листа від 19.08.2022р. у розмірі 21950 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до частини першоїстатті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed