Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

15 січня 2024 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2006 року була власником нежитлового приміщення в будинку [ADDRESS] , яке перебувало в іпотеці ПАТ «Укрсиббанк». В подальшому, право вимоги за цим іпотечним договором та кредитними договорами були передано ТОВ «Фінактив», а потім і [PERSON] (відповідачу-1). В ході виконавчого провадження з примусового виконання рішень судів про стягнення з неї кредитної заборгованості, вказане іпотечне майно, на підставі ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.49 Закону України «Про іпотеку», вказане майно було передано стягувачу на підставі постанови державного виконавця, його акту та свідоцтва приватного нотаріуса. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у цивільній справі №161/12590/19, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року та постановою Верховного суду від 22 вересня 2021 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 28/2, укладений 28.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінактив» та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] було передано право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 11134998000 від 29.03.2007 та № 11151517000 від 04.05.2007, укладеними із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у цивільній справі №161/15019/19, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» про визнання незаконними і скасування постанови та акту державного виконавця, визнання недійсними свідоцтва, договору, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, збитків відмовлено. Відмовляючи у задоволенні цього позову апеляційний суд зазначив, що порушене право позивача на отримання справедливої компенсації за спірне майно має самостійний спосіб захисту та не може бути підставою для скасування передачі майна стягувачу, оскільки у такому випадку вже буде порушено право стягувача, так як залишаться невиконанні два інших судових рішення. Постановою Волинського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі №161/4569/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінактив", про витребування майна з чужого незаконного володіння та реєстрацію права власності на нього, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2022 року в цій справі про відмову в позові змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. Позивач вказує, що [PERSON] , як стягувач, всупереч положенням ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», не сплатила різницю між вартістю нереалізованого майна (6 084 960,00 грн.) та сумою коштів, що підлягають стягненню на її користь (2 234 918,12 грн.). Позивач зазначає, що оскільки їй було відмовлено судами у задоволенні позовів стосовно оскарження постанови та акту державного виконавця про передачу майна стягувачу, а також витребування цього майна з чужого незаконного володіння, вона має право на компенсацію вартості майна, яку відповідач мала б сплатити згідно ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між вартістю майна у розмірі 3\~853\~811,88 грн. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що до розглядуваних правовідносин не можливо застосувати положення ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент передачі майна стягувачу всі три судові рішення стосовно стягнення заборгованості з позивача були чинними. Вважає, що позивач мала б звертатися до суду із заявою про поворот виконання судового рішення (ст.444 ЦПК України). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, але подав суду клопотання про відкладення розгляду у справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Суд відмовляє у задоволенні цього клопотання, оскільки розгляд справи був відкладений на узгоджену з обома представника дату. Будучи обізнаним, що 14 травня 2024 року Господарський суд Волинської області призначив засідання, де представник відповідача бере участь, останній, у судовому засіданні 16 травня 2024 року про це суд не повідомив, дату погодив. Заслухавши присутнього представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово змінювала прізвище та раніше була відома як [PERSON] , [PERSON] . Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач була власником нежитлового вбудованого приміщення ресторану загальною площею 343,00 кв.м., яке знаходиться за адресою [ADDRESS] (далі спірне приміщення). 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] (позивачем) укладено договір про надання споживчого кредиту за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 175000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює 883 750 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору. 04 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11151517000 відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 90000, що дорівнює еквіваленту 454 500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі. На забезпечення виконання вищенаведених кредитних договорів позивач передала спірне приміщення в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» згідно договорів від 29 березня 2007 року №568, від 04 травня 2007 року №791. В подальшому, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року у справі № 2-2896/11 стягнуто з [PERSON] (позивача) в користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11134998000 від 29.03.2007 року в розмірі 1\~497 911 грн. 83 коп. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року у справі № 2-6772/10 стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 11151517000 від 04 травня 2007 року в розмірі 733 236 грн. 29 коп. На виконання рішень суду видано виконавчі листи. 24 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсибабнк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1. та п.2.2, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді протягом 14 днів з моменту підписання даного договору, але не пізніше повного розрахунку за даним договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року передано ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» право вимоги по кредитних договорах, укладених між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 28 грудня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12 за умовами якого до [PERSON] перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитними договорами № 11134998000 від 29 березня 2007 року та №11134997000 від 04 травня 2007 року, укладеними між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] з усіма додатковими угодами та додатками до них В подальшому, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №11134998000 від 29 березня 2007 року в розмірі 109 694,09 доларів США. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №11151517000 від 04 травня 2007 року в розмірі 80 370,22 доларів США. На виконання цього судового рішення судом також був виданий виконавчий лист. З матеріалів справи слідує, що всі виконавчі листи за цивільними справами №№2-6772/10, 2-2896/11, 161/14096/16 були об`єднані в зведене виконавче провадження ЗВП №43504816, яке перебувало на примусовому виконанні у Луцького РВДВС. В межах даного виконавчого провадження, постановою старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будя Сергія Леонідовича від 22 листопада 2017 року ЗВП №43504816 про передачу спірного приміщення стягувачу у рахунок погашення боргу. У постанові вказано, що приміщення передається за початковою ціною прилюдних торгів, які не відбулися, у розмірі 6\~084\~960,00 грн. Також, на виконання приписів ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», був оформлений акт старшого державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Будя Сергія Леонідовича від 22 листопада 2017 року ЗВП №43504816 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Крім того, відповідачу-1 приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською Мирославою Валеріївною видане свідоцтво №2621 від 28 листопада 2017 року про право власності на спірне приміщення. Після цього, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2017 року, скасоване заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16. У цій цивільній справі 22 березня 2019 року була ухвалено аналогічне за змістом рішення про задоволення позову, яке скасоване постановою Волинського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року. Всі вищенаведені обставини були встановлені судами під час розгляду цивільних справ №№161/12590/19, 161/15019/19, 161/4569/22, де брали участь обидві сторони, а отже ці обставини повторному доказуванню не підлягають згідно приписів ч.4 ст.82 ЦПК України. В подальшому позивач неодноразово зверталася до судів як з приводу захисту своїх прав, як колишнього власника спірного майна (цивільні справи №№161/12590/19, 161/15019/19, 161/4569/22). Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у цивільній справі №161/12590/19, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року та постановою Верховного суду від 22 вересня 2021 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 28/2, укладений 28.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінактив» та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] було передано право вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 11134998000 від 29.03.2007 та № 11151517000 від 04.05.2007, укладеними із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2021 року у цивільній справі №161/15019/19, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Луцького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія «Львівхолод», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська Мирослава Валеріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінактив» про визнання незаконними і скасування постанови та акту державного виконавця, визнання недійсними свідоцтва, договору, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, збитків відмовлено. Відмовляючи у задоволенні цього позову апеляційний суд зазначив, що порушене право позивача на отримання справедливої компенсації за спірне майно має самостійний спосіб захисту та не може бути підставою для скасування передачі майна стягувачу, оскільки у такому випадку вже буде порушено право стягувача, так як залишаться невиконанні два інших судових рішення. Постановою Волинського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі №161/4569/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінактив", про витребування майна з чужого незаконного володіння та реєстрацію права власності на нього, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2022 року в цій справі про відмову в позові змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. Матеріали справи не містять у собі доказів повернення відповідачем різниці між вартістю нереалізованого майна (6 084 960,00 грн.) та сумою коштів, що підлягають стягненню на її користь (2 234 918,12 грн.). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до частин 6, 8, 9 статті 61 Закону України "Про виконавче провадження" у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Тобто, в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна як окремого документа законодавством також не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт). Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України "Про нотаріат"), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем. Такий правовий висновок зроблений у пунктах 51-52 постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року №910/10742/21. Всупереч вимогам ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач, як стягувач у виконавчому провадженні, який вирішив залишити за собою право власності на майно боржника (позивача), після скасування заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2017 року у цивільній справі №161/14096/16, і подальшої відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі, не внесла на рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. Доводи відповідача про те, що заочне рішення суду було скасовано вже після здійснення державним виконавцем передачі майна стягувачу суд відхиляє, оскільки ці обставини не звільняють стягувача від виконання вимог ч.8 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно сплати різниці між вартістю майна та розміром боргу, а також не позбавляють позивача права заявляти вимоги з цього приводу. Також помилковими є доводи відповідача про необхідність звернення позивача до суду із заявою про поворот виконання скасованого заочного рішення, оскільки державним виконавцем дії стосовно передачі майна стягувачу здійснювалися в межах зведеного виконавчого провадження, а не на виконання конкретного судового рішення, що унеможливлює вирішення судом, в межах окремої справи, питання про поворот виконання рішення суду. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач не сплатила різницю між вартістю нереалізованого майна (6 084 960,00 грн.) та сумою коштів, що підлягають стягненню на її користь (2 234 918,12 грн.), вказані грошові кошти у розмірі 3\~853\~811,88 грн. підлягають стягненню на користь позивача, що зумовлює задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved