Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, 3-особа: Державний нотаріус П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Демяносова В.Ф. про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишився заповіт, складений на ім`я дружини та матері позивача - [PERSON] , яким він заповів належні на праві власності 66/100 частки квартири [ADDRESS] . Окрім дружини [PERSON] , спадкоємцем був на той час ще неповнолітній син [PERSON] .. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2009 року було визнано за [PERSON] право власності на 11/100 частин квартири [ADDRESS] як на обов`язкову частку у спадщині. [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, яке вона фактично прийняла після смерті чоловіка, але за життя не отримала свідоцтво про право власності. Позивач, як спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері до 15-ї Київської державної нотаріальної контори. Постановою від 29.12.2021 року державний нотаріус Демяносова В.Ф. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у в`язку з відсутністю оригіналу Свідоцтва про право власності на житло, а відтак позивач звернувся до суду в вищевказаним позовом, згідно вимог якого просив визнати за ним право власності на 55/100 частин квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2022 вказану позовну заяву було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. 06.06.2022 від представника позивача - Адвоката Журавльова М.М. на адресу суду надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації на належного: Київську міську раду. У підготовчому засіданні від 15 червня 2022 р. суд по клопотанню представника позивача - адвоката Журавльова М.М. ухвалою, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання, замінив неналежного відповідача по справі, а саме Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію на належного: Київську міську раду. 30.08.2022 від адвоката Журавльова М.М. на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі з метою вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступника, оскільки [INFO] позивач [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.06.2022 року, серія [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та вирішується питання щодо прийняття спадщини, та заміна позивача у порядку правонаступництва. Ухвалою суду від 06.09.2022 було зупинено провадження до залучення до участі у справі правонаступника. 03.07.2023 від адвоката Журавльова М.М. на адресу суду надійшло клопотання про поновлення провадження та заміну позивача правонаступником. Ухвалою судді від 04.07.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 06.09.2023 року, клопотання про заміну позивача правонаступником було задоволено та замінено первісного позивача [PERSON] на [PERSON] .. 03.07.2023 представником позивачки - адвокатом Журавльовим М.М. подано клопотання про витребування від 15 Київської державної нотаріальної контори матеріали спадкових справ після померлого [INFO] [PERSON] , що був зареєстрований: [ADDRESS] ; померлої [INFO] [PERSON] , що була зареєстрована: [ADDRESS] ; померлого [INFO] [PERSON] , що був зареєстрований: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.09.2023 клопотання про витребування доказів було задоволено. Ухвалою судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 13.12.2023 року було залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] . Відповідно до ухвали, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 13.02.2024 року, було вирішено закрити підготовчий розгляд справи призначивши справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Журавльов М.М. уточнену позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили суд про її задоволення. Представник Київської міської ради у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою уповноваженої особи про отримання на рекомендованому повідомленні. Відповідач [PERSON] у жодне судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є сином померлого [PERSON] та померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 1794 ). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , помер [INFO] у віці 58 років (а/з№ 14041 ). За життя - [PERSON] залишив заповіт від 01.06.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А., зареєстрований у реєстрі №1428, який на випадок своєї смерті належні йому на праві власності 66/100 частин квартири [ADDRESS] і речі домашнього вжитку заповів [PERSON] (а.с. 12, т. 1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2009 року було визнано за [PERSON] право власності на 11/100 частин квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності від 29.03.2007 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у місті Києві адміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 34/100 долі квартири належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , померла [INFO] у віці 70 років (а/з № 1744 ). Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 01.07.2021 № 24908 виданої на замовлення 15-ї Київської державної нотаріальної контори, вбачається, що згідно з даними реєстрових книг Бюро, кв. [ADDRESS] на праві власності зареєстровано: -11/100 ч. [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2009 року та зареєстрованого в Бюро 27.01.2010 за реєстровим №2233; -34/100 ч. за [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації Деснянської районної у м. Києві держадміністрації 26.03.2007 (розпорядження №1090) та зареєстровано в Бюро 11.04.2007 за реєстровим №2233. -55/100 ч. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації 12.03.2003 (розпорядження №483) та зареєстровано в Бюро 10.04.2003 за реєстровим №2233. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Статтею. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до ст.ст.1268,1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Стаття 1298 ЦК України визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Після смерті матері [PERSON] звернувся до державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Як вбачається з відповіді державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у в`язку з відсутністю оригіналу Свідоцтва про право власності на житло. На підставі поданої [PERSON] заяви 13.05.2021 було відкрито спадкову справу № 111/2021 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , помер [INFO] у віці 49 років (а/з № 12695 ). На випадок своєї смерті [PERSON] , 05.08.2021 року склав заповіт, яким все належне йому майно заповів [PERSON] (а.с. 160, т. 1). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. з метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. 15.08.2022 було відкрито спадкову справу № 909/2022 відносно майна померлого [INFO] [PERSON] . 07.12.2022 та 18.01.2023 відповідач [PERSON] звертався до державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] . Як вбачається з відповіді державного нотаріуса 15-ї Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А. відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу Свідоцтва про право власності на житло. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту вказаної статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] право власності на 55/100 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved