Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням. В обгрунтуванні своїх вимог позивач вказав, що Володимирецький районний суд Рівненської області, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення № 556/2090/22, виніс 31 жовтня 2022 року постанову, якою правопорушника, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу розміром 850 грн. Так, 25 вересня 2022 року о 21 годині 21 хвилині на автодорозі Т1808 поблизу дачного кооперативу Вараського району, [PERSON] керував автомобілем марки «VOLVO V 70», державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині під час повороту праворуч на автодорозі Т1808, при виїзді з дачного кооперативу, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «AUDI А6», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. Таким чином, в результаті неправомірних та винних дій відповідача [PERSON] , потерпілому [PERSON] , було заподіяно матеріальну шкоду у вигляді пошкодження автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] , який відповідно до висновку експерта № 297.23ЕД від 21.02.2023 економічно недоцільно відновлювати, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля. З врахуванням вищезгаданого висновку експерта, вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2022 становить 255869,03 грн. Також позивач вважає, що підлягає стягненню з відповідача і оплата послуг експерта, яка становить 4950,50 грн. На даний час [PERSON] , страховою компанією відшкодовано страхову суму в розмірі 128500,00 грн. В той же час, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови, поверхневі множинні рани лівої кисті, що підтверджується доданою копією виписки із журналу реєстрації амбулаторних пацієнта № 3639. Позивач [PERSON] довгий час проходив лікування, що підтверджується доданими копіями довідок лікаря. Враховуючи додані чеки на придбання медикаментів, вартість придбаних ліків для відновлення здоров`я, позивач витратив 7044,53 грн. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача також завдано позивачу немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті: страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, тобто позивач після дорожньо-траспортної пригоди внаслідок завданої шкоди здоров`ю, змушений був їздити у м. Вараш з с.Жовкині понад 10 разів. Крім того, для проведення магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта 22.01.2023 позивач їздив у м. Рівне. Все це виникло внаслідок неправомірних дій відповідача. В зв`язку з тим, що жодних заходів щодо добровільного відшкодування спричинених збитків відповідач не здійснив, позивач змушений був звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх прав. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] , на його користь грошові кошти на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди на суму 132319, 53 гривень, а також стягнути з відповідача матеріальні збитки заподіяні здоров`ю у розмірі 7044,53 грн, моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., та судовий збір у розмірі 1717,76 грн. Вказаний позов [PERSON] , надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 04.10.2023 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 14.11.2023 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без участі сторін та їх представників. В судове засідання представник позивача адвокат Кругліцька В.М. надала заяву про стягнення з відповідача судових витрат, та письмові докази на підтвердження їх розміру. Відповідач [PERSON] клопотав про розгляд справи у його відсутності та надав письмові пояснення з приводу позовних вимог, визнав позов в частині стягнення матеріальної шкоди, частково визнав вимоги про стягнення моральної шкоди на суму 5000 грн, заперечив проти стягнення судових витрат. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та надани ними письмові докази, суд встановив наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Судом встановлено, що 25 вересня 2022 року о 21 годині 21 хвилині на автодорозі Т1808 поблизу дачного кооперативу Вараського району, [PERSON] керував автомобілем марки «VOLVO V 70», державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині під час повороту праворуч на автодорозі Т1808, при виїзді з дачного кооперативу, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем марки «AUDI А6», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. За даним фактом постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 31.10.2022 року Володимирецького районного суду Рівненської області у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 850 грн., в дохід держави. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили. Також матеріалами справи встановлено, що під час судового засідання [PERSON] , вину визнав, не заперечував проти відомостей, які були викладені в адміністративному протоколі серії ААБ №313231. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З досліджених доказів вбачається, що відповідачем заподіяно шкоду, у зв`язку із спричиненням ДТП, наявний причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заподіяною шкодою, а також наявна вина відповідача у цьому. З метою встановлення вартості ремонту автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , позивач звернувся до експерта. Згідно висновку експерта № 297.23ЕД від 21.02.2023 вбачається, вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] станом на момент дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2022 становить 255869,03 грн. Відповідно до висновку експерта № 297.23ЕД від 21.02.2023 вбачається, що економічно недоцільно відновлювати автомобіля марки «AUDI А6», реєстраційний номер [NUMBER] , так як вартість відновлювального ремонту перевищує вартість автомобіля. За проведення автотоварознавчої експертизи [PERSON] , сплатив 4950,50 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №0175110006 від 10.02.2023 року. Також судом встановлено, що на даний час [PERSON] , страховою компанією відшкодовано страхову суму в розмірі 128500,00 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди (255869,03 грн) і страховою виплатою (128500,00 грн) становить 127369,03 гривні (255869,03 -128500,00). У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій винуватця шкоди. Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Оскільки ДТП відбулось з вини відповідача [PERSON] , внаслідок чого позивачу було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 255869,03 грн, а також враховуючи що відповідач позовні вимоги в цій частині визнав повністю, тому для повного відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідач повинен сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди (255869,03 грн) і страховою виплатою (128500,00 грн), яка становить 127369,03 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 127369,03 грн матеріальної шкоди заподіяної ДТП є законною, доведеною, а тому підлягає до задоволення. Що стосується заявлених вимог [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю то вони підлягають до задоволення, виходячи із наступного. У судовому засіданні позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю в загальному розмірі 7044,53 грн., яка складається із витрат, понесених [PERSON] , під час лікування у зв`язку із ДТП. Аналізом оригіналів платіжних документів (чеків, рахунків, накладних), наданих позивачем, а також медичних висновків, встановлено, що за період лікування у медичних закладах, та в подальшому, у відповідності до рекомендацій лікарів, [PERSON] , витратив на придбання ліків та оплату інших обстежень у відповідності до лікарських призначень, 7044,53 грн., і вказані кошти підлягають відшкодуванню на його користь. При цьому, суд констатує, що позовні вимоги в цій частині також визнані відповідачем, як це вбачається з його письмових пояснень. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то з цього приводу суд прийшов до наступних висновків. За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд дійшов висновку, що в результаті ДТП, яка сталась з вини відповідача [PERSON] , позивачу заподіяну моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок фактичного знищення його автомобіля, котрий був засобом його щоденного пересування. Також був порушений звичайний спосіб життя позивача та відбулись вимушені зміни у його життєвих та виробничих стосунках, і з 25.09.2022 він повністю позбавлений можливості користуватись належним йому транспортним засобом, що створює йому суттєві незручності у пересуванні та потребує докладення додаткових зусиль для особистого пересування та пересуванні його членів сім`ї. Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав як компенсація моральної (немайнової) шкоди не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного. З урахуванням конкретних обставин справи, характеру наслідків протиправних дій відповідача, суд вважає, що належною та співмірною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди, що підлягає стягненню на його користь з відповідача, є сума у розмірі 5000 грн. Таким чином, позов в частині стягнення в користь [PERSON] моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки стягнення шкоди в розмірі, визначеному позивачем, суд вважає не способом захисту порушеного права позивача, а способом його безпідставного збагачення. З приводу стягнення в користь позивача судових витрат, судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що судові витрати в даній справі, які понесені позивачем, складаються з наступних витрат: 1) судового збору у розмірі 1717,76 грн., що підтверджується відповідною квитанцією про сплату судового збору №9323-9328-3506-1997 від 14.11.2023 року; 2) витрат, пов"язаних із залученням експерта в сумі 4950,50 грн, що підтверджується квитанцією №0175110006 від 10.02.2023 року; 3) витрат на правову допомогу в розмірі 20000 грн, що підтверджується письмовими доказами - договором від 04.10.2022 року, платіжною інструкцією №@2PL543692. Таким чином, загальний розмір судових витрат складає 26668,26 грн. Як вже зазначалось, судовий збір та витрати на залученння експертів в разі часткового задоволення позову розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо стягнення судових витрат на професійну правову (правничу) допомогу згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у звязку із розглядом конкретної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Проаналізувавши подані позивачем копії договору від 04.10.2022 року про надання правничої допомоги, розрахунок наданих послуг, акт про оплату послуг від 24 травня 2024 року, надані як доказ підготовки документів до подання позову у цій справі, суд вважає, що позивачі довели понесення витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню. Таку позицію висловив і Верховний Суд в додатковій постанові Великої палати від 22.05.2024 року у справі №206/4841/20 (14-55цс22). Таким чином, судом встановлено, що розмір судових витрат, понесених позивачем у зв"язку із розглядом даної справи, становить 26668,26 грн. Враховуючи, що судом задоволено позов на суму 139413,56 грн. з заявлених позовних вимог на суму 239363,88 грн, що становить 58,2 %, судові витрати також підлягають відшкодуванню пропорційно, в розмірі 58,2 % понесених фактичних витрат, що становить 15520,9 грн. (26668,26 грн. Х58,2 % :100). Враховуючи викладене,

Outcome: partial