Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, просять ухвалити рішення, яким: - стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] витрати на лікування в розмірі 52\~741,42 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] , який діє як законний представник [PERSON] моральну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 200\~000 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 200\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 30 вересня 2022 року з вини відповідача відбулась дорожньо-транспортна пригода, зокрема 30 вересня 2022 близько 14.30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21043" реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вулиці Пасічній у м.Львові в напрямку до вулиці Зеленої у м. Львові, поблизу будинку [ADDRESS] , проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно з якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «б» і «д»), 18.1 та 18.4, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу перед яким у правій смузі руху зменшував швидкість, а в подальшому зупинився попутний транспортний засіб, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинив свій транспортний засіб, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзд на пішоходів [PERSON] та малолітнього [PERSON] , які в цей час переходили проїзну частину дороги вулиці Пасічної, з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля. В результаті порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України, пішоходи: [PERSON] отримала: розлиті крововиливи навколо обох очей, синці обличчя зліва, правого ліктьового суглоба, правої ноги; множинні садна лівої руки та обох стоп. Закритий перелом міжвиросткового підвищення лівої гомілки та перелом головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків. Закритий травматичний розрив ключично-акромального з`єднання зліва. Симптом «окулярів» обох очей, кон`юнктивіт обох очей. Міопія слабкого ступеня обох очей. Забій виличної кістки зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я, та малолітній пішохід [PERSON] отримав: струс головного мозку, закритий перелом кісток правого передпліччя, розрив лівої нирки, синців в поперековій ділянці ліворуч, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. Вказують, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2023 року, який залишений без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі. Звертають увагу на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21043» д.н.з. [NUMBER] застрахована не була, тому звертаються з даним позовом до відповідача, як винуватця у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Зазначають, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачам завдано значної матеріальної шкоди, яка відшкодована відповідачем лише частково під час кримінального провадження. Не відшкодованою залишається вартість лікування, яка становить 52 741,42 грн. і така полягає у витратах на лікування і підлягає стягненню з відповідача. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу [PERSON] та дитині [PERSON] завдано значної моральної шкоди. Зокрема моральна шкода, завдана позивачці [PERSON] полягає у фізичних болях, які їй довелось пережити внслідок отриманих травм, після ДТП в останньої було діагностовано, загострення тривожно-депресивний розлад, головний біль, постійні болі у ключиці, які заважають повноцінно вести побутові справи та взаємодіяти з дитиною, крім того, у позивачки наявна потреба в операції носової перетинки і в загальному після дорожньо-транспортної пригоди стан здоров`я її значно погіршився. Значної моральної шкоди завдано також і дитині позивачів [PERSON] , якому як дитині значно важче пережити наслідки дорожньо-транспортної пригоди, його життя після такої постійно супроводжується тривожністю, страхом перед транспортними засобами. Дитина отримала неабиякий стрес, порушено його психологічне благополуччя, втрачено життєві зв`язки, змінено звичний ритм життя. Тому просять стягнути з відповідача на їх користь зазначену в позовних вимогах моральну шкоду. Відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивачів та їх представника суд проводить розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору не надходило. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. \~ \~ \~ \~ Позовна заява\~поступила до\~суду 20.03.2024. Ухвалою судді від 22.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено сторонам строк та черговість подання заяв по суті справи. Приймаючи справу до свого провадження суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.99), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Суд також не знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Під час розгляду справи встановлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2023 року (а.с.13-15), який залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року (а.с.16-19), відповідача [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати траснпортними засобами строком на 3 (три) роки. Даним вироком суду встновлено, що 30 вересня 2022 близько 14-30 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21043" реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху по вулиці Пасічній у м.Львові в напрямку до вулиці Зеленої у м. Львові, поблизу будинку [ADDRESS] , проїжджаючи нерегульований пішохідний перехід всупереч ст.14 Закону України «Про дорожній рух», згідно з якою учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013, а саме: п.п.1.5; 1.10 (в частині значень термінів «небезпека для руху» та «пішохідний перехід»); 2.3 (підпункту «б» і «д»), 18.1 та 18.4, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу перед яким у правій смузі руху зменшував швидкість, а в подальшому зупинився попутний транспортний засіб, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинив свій транспортний засіб, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзд на пішоходів [PERSON] та малолітнього [PERSON] , які в цей час переходили проїзну частину дороги вулиці Пасічної, з права на ліво, відносно напрямку руху автомобіля. Отже внаслідок вчинення з вини відповідача дорожньо-траснпортної пригоди постраждала позивач [PERSON] та її дитина [PERSON] (а.с.12). Внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а її з позивачем [PERSON] дитина малолітній [PERSON] зазнав тяжких тілесних ушкоджень. З наявних в матеріалах справи платіжних документів (а.с.20-37) вбачається, що у зв`язку з тілесними ушкодженнями [PERSON] та [PERSON] вони зазнали матеріальної шкоди, яка становить 52 741,42 грн. та полягає у витратах на придбання медикаментів та медичних обстежень, інших витратах на лікування. Крім того, позивачі вказують, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, позивач [PERSON] та дитина [PERSON] зазнали значної моральної шкоди, просять стягнути таку в розмірі 200\~000 грн. на користь позивача [PERSON] , який діє в інтересах дитини [PERSON] та на користь позивачки [PERSON] в розмірі 200\~000 грн. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Відповідно до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права. Згідно з ч.1,2\~ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187\~ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Отже, згаданий вище вирок суду встановлює преюдиційний факт винуватості відповідача у вчиненні ДТП. Тому суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача [PERSON] , який діє в інтересах малолітного [PERSON] , підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 52 741,42 грн. Такі витрати поніс позивач на лікування сина та дружини, що підтверджується чеками, рахунком-фактурою № 106 від 11.10.2022, видатковою накладною № 106 від 11.10.2022 (а.с.21-37). Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. На переконання суду, дії відповідача, які призвели до тяжких тілесних ушкоджень у малолітньої дитини позивачів [PERSON] та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у позивачки [PERSON] безумовно спричинили моральну шкоду, що в свою чергу призвело до моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенням нормальних життєвих зв`язків та інших моральних та фізичних страждань. Разом з тим, злочин, вчинений відповідачем є тяжким, проте вчиненим з необережності. З врахуванням наведених обставин, суд приймає рішення по стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] 80\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь позивача [PERSON] , який діє в інтересах дитини [PERSON] , 200\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди, відтак приймає рішення про задоволення позову частково. Щодо судових витрат. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з врахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору, такий пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 3\~327,41 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім цього, представник позивачів у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі по 10 000 грн. кожному з позивачів. Разом з тим, суд приходить висновку про те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивачів. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивачів, на думку суду розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до суми 3000 грн. для кожного з позивачів, яка буде співмірною по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст. 137 ЦПК України та яка відповідатиме характеру і обсягу узгодженими між сторонами і фактично наданими адвокатом послугами. На підставі наведеного та

Outcome: partial