Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

22.11.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, припинення їх стягнення та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 26.10.2016 по 29.11.2019 позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з відповідачем. За рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13.11.2019 в справі № 460/905/19 з позивача щомісячно стягувалися аліменти на користь відповідача на утримання сина, в твердій грошовій сумі по 1200,0 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту пред`явлення позову - 19.02.2019. Однак, 23.06.2023 відповідач звернулась із заявою до Яворівського ВДВС у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ та просила повернути без виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь. Одночасно зазначила, що заборгованість станом на 23.06.2023 погашена в повному обсязі, претензій до боржника по сплаті аліментів немає. Також, розпорядженням Яворівської РДА від 02.10.2019 №744/02-06 позивачу встановлено порядок побачень, з сином. Проте, у зв`язку з тим, що відповідач часто перебувала на роботі у Республіці Польща, сина залишала проживати у позивача. По два - три місяці син практично проживав з батьком. У зв`язку з цим дитина була агресивно налаштована проти матері. Коли приїздила мама, син відмовлявся іти з нею. З цього приводу виникали часті сварки між сторонами. Але починаючи з серпня 2021 року, за мовчазної згоди відповідача, яка полягала у відсутності претензій щодо місця проживання дитини, спільний син сторін постійно проживає з батьком та фактично знаходиться на його утриманні. Однак з позивача стягуються аліменти на користь відповідача для утримання сина, а відповідачка не утримує сина з серпня 2021 року, відповідно позивач бажає припинити стягнення аліментів та стягувати такі аліменти з відповідачки на утримання сина. Посилаючись на викладене, представник позивача просив звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача , на утримання спільного сина, які стягуються на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 13.11.2019 в справі № 460/905/19, а також просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 04.01.2024 по справі відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та прохав розглядати справу в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та день судового розгляду справи, скерувала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки у судове засідання не з`явились всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до положень ч.5 ст.268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29.11.2019 у справі №460/5581/18 було розірвано. За час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.02.2017 Виконавчим комітетом Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області, відповідний актовий запис №9. За рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 13.11.2019 у справі № 460/905/19 з позивача щомісячно стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 1200,0 грн. до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 19.02.2019. Розпорядженням заступника голови Яворівської районної державної адміністрації від 02.10.2019 №744/02-06 позивачу встановлено порядок побачень з малолітньою дитиною, яким передбачено побачення позивача з сином кожного третього тижня місяця з середи 16.00 до п`ятниця 16.00 год.; кожного другого, четвертого тижня місяця з четверга 16.00 год. до неділі 16.00 год. На підставі виконавчого листа № 460/905/19, державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)15.01.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 60946515. Проте, на підставі письмової заяви [PERSON] постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.07.2023 ВП № 60946515 виконавчий лист № 460/905/19 повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] в [ADDRESS] , що стверджується довідкою про склад сім`ї № 1051/9 складеною 09.10.2023 адміністратором ВРМ Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області. Також, відповідно до копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] , малолітній [PERSON] , [INFO] , з 10.02.2017 року зареєстрований за цією адресою. Згідно з акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.03.2022 комісією створеною на підставі розпорядження Яворівського міського голови № 06-16/11 від 22.02.2022 встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] в будинку, який складається з 4 кімнат, кухні та коридору. За вищевказаною адресою також зареєстровані та проживають: мати - [PERSON] , брат - [PERSON] , син - [PERSON] . Зі слів сусідів: [PERSON] та [PERSON] малолітній [PERSON] з серпня 2021 року по теперішній час постійно проживає разом з батьком. Окрім цього, як вбачається з актів встановлення місця проживання від 14.06.2022 та 11.05.2023 за адресою: [ADDRESS] , після розлучення батьків проживає разом з батьком [PERSON] - малолітній [PERSON] . Відповідно до характеристики учня Нагачівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Яворівької міської ради Львівської області [PERSON] навчається у 1-Б класі з 01.09.2023. Батько [PERSON] бере активну участь у житті хлопчика, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, стежить за одягом, побутовими умовами, харчуванням сина. У дитини є все необхідне для навчального процесу. Мати [PERSON] з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере. Як встановлено з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами першою, другоюстатті 12 Закону України "Про охорону дитинства"на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Частина першастатті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 СК України, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, аст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цьогоКодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що дитина проживає з батьком. Відповідно ч. 4ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів,а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другоїстатті 197 СК України може бути підставою для припинення сплати аліментів. Рішення про припинення стягнення аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки таке рішення не звільняє від обов`язку батька - платника аліментів утримувати дитину. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір. Таке припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. Висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі №125/2525/18,від 26 грудня 2019 року у справі №219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі №760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі №307/1186/17, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21, від 3 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо звільнення його від сплати аліментів є обґрунтованими, оскільки фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення для позивача сплати періодичних платежів, зокрема аліментів на утримання сина. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, звільнивши його від сплати аліментів шляхом припинення стягнення з позивача на користь відповіда аліментів на утримання дитини. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч.3 ст. 182 СК України при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина. Відповідно до пункту 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16) за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сімейним кодексом України визначено, що обов`язок по утриманню дітей покладено рівною мірою на батьків. Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (ч.3ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.77, ч.1 ст.79 СК України аліменти сплачуються щомісячно та присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, як то визначено ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства". Позивач має право вимагати стягнення аліментів в судовому порядку, щоб забезпечити дитині гарантоване матеріальне утримання, яке не буде залежати від згоди матері. Відповідач [PERSON] є здоровою та працездатною особою, тобто має можливість працювати та отримувати дохід, в той же час, вона проти задоволення позову не заперечувала. Суд наголошує, що обов`язок утримувати спільних дітей є рівною мірою обох батьків. При цьому суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на батька. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення умов життя, достатніх для розвитку дитини, а також те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з наданим позовом і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». При цьому, оскільки відповідач визнала позов, то з неї слід стягнути судовий збір у доход держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би стягненню з неї відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін.

Outcome: approved