Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості від 01.10.1997 року. Відповідач, має зареєстроване місце проживання в даній квартирі, однак не проживає в ній з 2016 року, що підтверджується актами про не проживання, які додано до матеріалів справи. Таким чином відповідач не проживає в даній квартирі вже більше 7 років, не несе витрати на оплату комунальних послуг, витрати по утриманню квартири, тощо. Таким чином, наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі, є порушенням її права власності. З огляду на це, вона вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично не проживає в зазначеній квартирі, натомість вона вимушена самостійно нести тягар оплати комунальних послуг, вартість яких розраховується виходячи із кількості зареєстрованих за даною адресою осіб, утримувати самостійно квартиру в належному стані, не має можливості вільно розпорядитись своїм майном, що в свою чергу, порушує її права та інтереси в частині безперешкодного володіння та користування нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. Відповідач добровільно не виявив бажання знятися з реєстрації. Депутатом Обухівської міської ради було складено акти, якими підтверджується факт не проживання відповідача в даній квартирі. Реєстрація відповідача порушує права позивачки, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Ухвалою суду від 15.01.2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям із реєстраційного обліку залишено без руху, позивачеві надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення вказаних недоліків. Ухвалою суду від 24.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.03.2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явились, позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав. Під час судового розгляду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Відмітку працівника поштового зв`язку «За закінченням терміну зберігання» суд, виходячи із засад добросовісності дії представника пошти, розцінює як належне повідомлення. Судова повістка в такому випадку вважається врученою в день проставляння у поштовому відділенні відповідної відмітки, як зазначено в пп. 3. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України. Аналогічні позиція зазначена в Постанові ВС від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19. У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений\~ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги непідлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості від 01.10.1997 року. Позивачка в позовній заяві зазначає проте, що відповідач, зареєстрований в вищезазначеній квартирі, однак не проживає в ній з 2016 року, та на підтвердження цих обставин подає копії актів про не проживання, а отже таким чином відповідач не проживає в даній квартирі вже більше 7 років, не несе витрати на оплату комунальних послуг, витрати по утриманню будинку, тощо, а тому наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі, є порушенням права власності позивачки. З огляду на це, позивачка вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично не проживає в зазначеній квартирі, натомість вона змушена самостійно нести тягар оплати комунальних послуг, вартість яких розраховується виходячи із кількості зареєстрованих за даною адресою осіб, утримувати самостійно квартиру в належному стані, не має можливості вільно розпорядитись своїм майном, що в свою чергу, порушує права та інтереси позивачки в частині безперешкодного володіння та користування нерухомим майном, яке належить їй на праві власності. На підтвердження факту не проживання [PERSON] , позивачка до позовної заяви додає копії актів про не проживання, які складені від імені депутата Обухівської міської ради Київської області, а саме: акти про не проживання [PERSON] від 10.04.2020 року, від 10.05.2020 року, від 10.06.2020 року, від 10.07.2020 року, 10.08.2020 року,10.09.2020 року. Всього було складено 6 актів про не проживання [PERSON] в належній позивачці квартирі. Відповідно до змісту копій актів вищевказані акти складені депутатом Обухівської міської ради Київської області в присутності двох свідків, однак підписи свідків відсутні, а підпис депутата Обухівської міської ради Київської області неможливо ідентифікувати, оскільки поверх копії на ньому нанесені додаткові надписи, які жодним чином не посвідчені і не пояснені. Також у копії актів додатково внесені відомості про дати їх складення, які відсутні у оригіналі, з якого зняті ксерокопії, що також жодним чином не посвідчено і не пояснено. Жодних оригіналів поданих суду в якості копії письмових доказів під час розгляду справи не подавалось. При цьому у суду виникли обґрунтовані сумніви у справжності доданих до позовної заяви копій документів, відповідності їх оригіналам. Крім того, жоден із доданих до позову письмових доказів (копій документ) жодним чином не посвідчений. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно ч.ч. 4, 5, 6 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Всупереч вказаним вище вимогам законодавства оригінали письмових доказів позивачкою до позовної заяви не додавались, а копії письмових доказів у встановленому законодавством порядку незасвідчені належним чином, зокрема в частині зазначення прізвища та ініціалів особи, яка їх завіряє та дати такого засвідчення. Крім того позивачкою в позовній заяві не зазначено про наявність у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів. Додані до позовної заяви копії документів суд вважає недопустимими доказами, які не можуть покладатись в основу судового рішення. Іншими доказами доводи позову не підтверджені, сама позивачка та її представниця від участі в судовому розгляді ухилились, свій процесуальний обов`язок щодо доведення позовних вимог перед судом не виконали. Таким чином позивачкою не доведено належними і допустимими доказами факту не проживання відповідача в спірній квартирі, оскільки на підтвердження обставин викладених в заяві позивачка подає копії актів, які не засвідченні належним чином, а оригінали таких актів під час судового розгляду суду не подано. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду факт порушення прав власника недоведений належними і допустимими доказами, позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не довів правомірності своїх вимог. Розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, а правова позиція позову є непереконлива і недостатньо обґрунтована. За таких обставин, суд вважає позов необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed