Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт смерті її малолітнього сина [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] в м. Попасна Сєвєродонецького району Луганської області, Україна. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона разом з чоловіком [PERSON] та їхнім спільним сином [PERSON] , [INFO] , постійно проживали в м. Попасна Луганської області. З початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022 року, м. Попасна Луганської області було місцем активних бойових дій та обстрілів. [INFO] під час обстрілу м. Попасна з боку рф загинув малолітній [PERSON] . За фактом загибелі [INFO] малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] внаслідок обстрілу військовослужбовцями збройних сил російської федерації, зареєстровано кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022131530000081 від 08.03.2022 та знаходиться в провадженні слідчого відділу 3 Управління ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях. Поховання дитини матір`ю відбувалося під час обстрілів. Кладовище, де була похована дитина, знищено. Через військові дії органи влади, зокрема, органи РАЦС, у цьому районі не працюють, у зв`язку з чим заявниця не може отримати свідоцтво про смерть дитини. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для державної реєстрації смерті її сина. Заявниця та її представник, адвокат Данильчук С.Г. в судове засідання не з`явилися. В поданій заяві просили розглянути справу без їх участі (а.с. 23). Представник заінтересованої особи Миргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, заперечень по справі не мають (а.с. 22). Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] народився [INFO] в м. Миргород Полтавської області. Його батьками відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є громадяни України [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Факт смерті (загибелі) малолітнього [PERSON] підтверджується постановою про залучення до провадження як потерпілого батька - [PERSON] за фактом загибелі 07.03.2022 за адресою: [ADDRESS] малолітнього [PERSON] внаслідок обстрілу військовослужбовцями збройних сил російської федерації вказаного населеного пункту, відповідно до якої у провадженні слідчого відділу 3 управління ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022131530000081 від 08.03.2022, а також наданим фото та копією накладної № 75 від 09.03.2022 на поховання (а.с. 11-15). До Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 станом на сьогодні віднесено територіальну громаду, де помер (загинув) малолітній [PERSON] . Таким чином, надати документи встановленої форми про смерть [PERSON] , видані закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, заявниця не має можливості, оскільки син помер (загинув) на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 зазначеного Закону України). В зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на час розгляду заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На даний час законом не передбачено іншого порядку, ніж встановлення цього факту в судовому порядку. Задоволення даної заяви надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть її сина. Враховуючи те, що військова агресія російської федерації проти України розпочалася 24.02.2022, наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та відповідно до ч. 4 ст.\~317\~ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться бойові дії, підлягає до негайного виконання. На підставі п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 265, 315, 317, п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України суд, -

Outcome: approved