Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

25.06.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності, покликаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] (мансарда) в цьому ж будинку, який є трьохквартирним. Внаслідок незаконної приватизації позивач не може користуватися сходовою площадкою на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та вхідним коридором на першому поверсі площею 9,5 кв.м., з якого ведуть сходи на сходову площадку горища. Позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просив суд вилучити майно, а саме: сходову площадку на горищному поверсі площею 8,8 кв.м. та сходову площадку-коридор на першому поверсі площею 9,5 кв.м. по [ADDRESS] з приватної власності відповідача [PERSON] , що забезпечить повернення майна до спільної сумісної власності. (а.с. 2-3, 5-7, т. 1). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог\~ [PERSON] до [PERSON] про вилучення майна з приватної власності, повернення майна до спільної сумісної власності відмовлено (а.с. 132, 133-135, т. 1). Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с. 164, 165-166, т. 1). Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 260-262, т. 1). Згідно протоколу автоматизованого розподілу\~ судової справи між суддями від 21.10.2016 року справа надійшла у провадження судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовського С.О. (а.с. 3, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2016 року (суддя Бородовський С.О.) цивільну справу призначено до розгляду (а.с. 4, т. 2). У зв`язку із закінченням 23.01.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 6 від 26.01.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 26, т. 2). Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Домбровській Г.В. (а.с. 27, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2017 року (суддя Домбровська Г.В.) цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 28, т. 2). У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 56 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 30, т. 2). Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Польській М.В. (а.с. 31, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року (суддя Польська М.В.) цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 32, т. 2). У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді [PERSON] вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 35, т. 2). Системою автоматизованого розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 36, т. 2). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 37, т. 2). 20.06.2022 законний представник позивача [PERSON] [PERSON] подала заяву, в порядку ч. 4 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, про зміну предмету позову, у якій просить визнати незаконною передачу у приватну власність [PERSON] , співвласнику трьохквартирного будинку по [ADDRESS] , власнику квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] в цьому будинку приміщень спільного користування, а саме: сходового майданчика площею 9,5 кв.м. на першому поверсі та сходового майданчика площею 8,8 кв.м. на горищі. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] по договору довічного утримання від 09.02.1995 року. [PERSON] приватизував в цьому будинку квартиру [ADDRESS] у 2003 році, а сім`я Рибаченків приватизувала квартиру [ADDRESS] разом зі сходовими майданчиками тоді, коли вони (майданчики) уже пере¬бували у спільній власності власників квартир [ADDRESS] . Порушення права власності [PERSON] на спільне майно будинку виразилось у тому, що [PERSON] і Рибаченки примусово, поза волею самого [PERSON] , позбавили його законно набутого у 2003 році права влас¬ності на обидва сходових майданчики (інших в будинку немає), горище над його власною квартирою [ADDRESS] , на підвал під сходовим майданчиком (вхідним коридором) на першому поверсі, на сходовий марш між першим поверхом і горищем, певні конструктивні елементи будинку. 09.07.2014 року будинок [ADDRESS] був переданий в управління співвласників, а не одного [PERSON] . Як вказує представник позивача, станом на 23.07.2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18.12.2012 року за виконавчим листом № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 року про зобов`язання боржника [PERSON] «усунути пере¬шкоди у користуванні [PERSON] спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку [ADDRESS] , шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та де¬монтажу металевої огорожі для доступу до спільного коридору та горища» залишалось не виконаним. Між тим, рішенням Апеляційного суду від 18.12.2012 року встановлено: «Проте, як слідує із технічних характеристик, довідок та схем на спірний будинок, спільними для всіх трьох квартир залишалися такі допоміжні приміщення як горище, сходова клітка на горище та вхід на сходову клітку». Приміщення спільного користування будинку продовжують перебувати у приватній власності [PERSON] . У судових засіданнях [PERSON] постійно стверджує, що об`єкта для виконання немає, тому що змінились обставини, тобто він здійснив реконструкцію своїх квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , перепланував всі приміщення і ніяких спільних коридорів уже немає. На обґрунтування своїх тверджень він подав до Івано-Франківського міського суду заяву від 15.02.2016 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява подана щодо виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 року справа № 344/1895/16-ц. Зазначається, що відповідно до проекту реконструкції квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , будівельно-ремонтні роботи розпочато 31.10.2014 року і закінчено 20.02.2017 року. Однак [PERSON] робив перепланування і реконструкцію своїх квартир по своєму бажанню і по своїй волі. У результаті ремонтно-будівельних робіт були знесені всі стіни на горищі, а також стіна між квартирою [ADDRESS] і вхідним коридором на першому поверсі будинку. Таким чином, сходові майданчики на першому поверсі і горищі були об`єднані з площами квартир [ADDRESS] . У лютому 2016 року відповідач самовільно демонтував двері з кухні квартири [PERSON] до вхідного коридору, а також зовнішні вхідні до цього ж коридору, звідки був сходовий марш на горище, а пройоми обох дверей замурував. Про ці незаконні дії [PERSON] ними було подано заперечення від 22.04.2016 року на його заяву в справі № 344/1895/16-ц. 30.06.2016 року ТзОВ «Західбудексперт» виготовив [PERSON] новий тех¬нічний паспорт на квартиру [ADDRESS] загальною площею 147,7 кв.м. на підставі третього проекту по переплануванню і об`єднанню квартир [ADDRESS] . 29.03.2017 року [PERSON] зареєстрував на себе право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 147,7 кв.м., яка включає площу обох сходових майданчиків будинку. При цьому, державним реєстратором Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківсь¬кої міської ради Т.В. Гардабура-Черпак допущено численні порушення при здійсненні реєстраційних дій. Так, незважаючи на те, що [PERSON] подав до Управління реєстраційних процедур правовстановлюючі документи на під¬твердження права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,6 кв.м, разом - 98,55 кв.м., дер¬жавний реєстратор зареєструвала 29.03.2017 року під № 34523639 право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] загальною площею 147,7 кв.м. При чому державний реєстратор здійснила зазначені реєстраційні дії при наявності декількох підстав для відмови [PERSON] у державній реєстрації права власності на задекларовану ним квартиру. Питання про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі декларації від 10.03.2017 року слухалась Івано-Франківським міським та Апеляційним судами у справі № 344/9119/17. Верховний Суд ухвалою від 24 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою від 12 січня 2022 року позивача [PERSON] . Крім цього, Управлінням з питань державного архітектурно-будівель¬ного контролю (ДАБК) м. Івано-Франківська видано [PERSON] декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за № ІФ142170691849 від 10.03.2017. При видачі декларації Управлінням ДАБК також було допущено численні порушення Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Одне з них - видача декларації [PERSON] без рішення суду про узаконення самочинного будівництва. Отже, коли слухалась справа № 344/9096/15-ц з 10.07.2015 року по 21.09.2016 року, то обставини справи були такими, що дозволяли вико¬нати практично рішення суду 2012 року. На сьогодні обставини свавільно змінені відповідачем [PERSON] так, що: сходові майданчики будинку відповідач приєднав до площі своїх квартир [ADDRESS] ; зареєстрував на себе одного право власності на сходові майданчики у складі квартири [ADDRESS] загальною площею 147,7 кв.м.; перекрив наглухо прохід до горища шляхом замурування двох дверних пройомів, що фактично є самозахопленням горища [PERSON] над його квартирою [ADDRESS] ; присвоїв собі половину підвалу під сходовим майданчиком (коридором на першому поверсі), яка ніким не була приватизована, що теж є самозахопленням. Таким чином, [PERSON] остаточно унеможливив користування [PERSON] спільним майном будинку і його власним майном - горищем над своєю квартирою, що порушує право [PERSON] «мирно володіти своїм майном». Обставини змінені [PERSON] так, що після всіх його перепланувально-перебудовчих робіт у будинку рішення суду 2012 року в частині передачі ключів від вхідних дверей до коридору (сходового майданчика) на першому поверсі будинку, практично виконати уже не є можливим. Відповідач категорично відмовляється виконати рішення суду 2012 року на тій підставі, що у нього є документи про право власності на ті приміщення, щодо яких суд зобов`язав його усунути позивачу пере¬шкоди в їх користуванні. Користуються мешканці будинку спільним майном чи ні, користується цим майном з них хтось більше, а хтось менше, - від цього допоміжні приміщення свого статусу допоміжних не втрачають, а окремі особи не надбають привілеїв у їх привласненні. Проте, Обласне бюро технічної інвентаризації у 2006 році видало мешканцям квартири [ADDRESS] Рибаченкам правовстановлюючі документи на майно, на частину якого (приміщення спільного користування) Рибаченки не подали документів, які засвідчили би приналежність їм цих додаткових площ і документів, які засвідчили би згоду інших співвласників будинку на долучення до квартири [ADDRESS] будь-яких додаткових площ. ОБТІ свавільно розпорядилося майном багатоквартирного будинку на користь одного з трьох співвласників. Отже, беззаперечним фактом є наявність втручання державних органів міста Івано-Франківська у право позивача [PERSON] «мирно володіти своїм майном», оскільки, позбавлення його, як співвласника будинку, права власності на спільне майно у цьому будинку, яке він набув у 2003 році добросовісно і, безсумнівно, законним шляхом, явно не було суспільною чи публічною необхідністю і не переслідувало загальнодержавний інтерес. Таким чином, органи державної влади і органи місцевого самовряду¬вання, які, однак, є в сфері відповідальності держави, передали у при¬ватну власність одному з трьох співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] - [PERSON] примі¬щення спільного користування - сходові майданчики на першому поверсі і горищі, що спричинило, у тому числі, самозахоплення [PERSON] горища позивача [PERSON] над квартирою [ADDRESS] і половини підвалу під сходовим майданчиком на першому поверсі будинку. Відповідно до ухвали суду від 28 березня 2024 року до участі у справі залучено як співвідповідача виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради. Згідно письмових пояснень, наданих представником відповідача [PERSON] адвокатом Павликівською Г.М. зазначається, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, яким вирішено спір, зокрема відмовлено у позові про визнання недійсним рішення Івано-Франківського міськвиконкому від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири [ADDRESS] , розпорядження міського голови м. Івано-Франківська про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] , визнання частково недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири від 23.09.2010 року. Зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спільними коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку 42 шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища. Отже, заявлені позивачем вимоги у заяві від 17 червня 2022 року, вже були предметом розгляду у суді, а рішення за наслідками їх розгляду набрало законної сили, є чинним та обов`язковим до виконання. Крім того, позивач просить суд визнати незаконною передачу у приватну власність майна [PERSON] , однак не залучає до участі у справі відповідних осіб на права та обов`язки яких може вплинути рішення у даній справі. Зазначається, що вказані твердження представником [PERSON] про те що [PERSON] самовільно перепланував та провів реконструкцію квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , не відповідають дійсності з огляду на наступне. Так, відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ 142170691849, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року вирішено вважати закінчений будівництвом об`єкт ( [ADDRESS] та № 3; Реконструкція квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ) готовим до експлуатації. Згідно змісту вказаної Декларації про готовність до експлуатації об`єкта предметом погодження є проект Реконструкція квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , якому передувала зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області Декларація про початок виконання будівельних робіт № ІФ 083143040523 від 31.10.2014 року. Зазначена Декларація про готовність до експлуатації об`єкта та скасування права власності і державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 147,7 кв.м. будинку [ADDRESS] була предметом розгляду у рамках справи № 344/9119/17. У матеріалах справи є постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року по справі № 344/9119/17. Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи законність рішення за апеляційною скаргою [PERSON] встановив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту скасування чи визнання недійсною у встановленому законом порядку Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ 142170691849, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року. А тому така Декларація є чинною та є належним і допустимим доказом у розумінні положень ЦПК України. Крім того, судом вказано, що фактично квартиру [ADDRESS] було утворено [PERSON] шляхом об`єднання раніше належних йому на праві власності квартир через проведення дій по реконструкції даних приміщень, а тому право власності [PERSON] на вищевказану об`єднану та реконструйовану квартиру підтверджується належними доказами. За таких обставин, все вищенаведене свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог позивача, а відтак такі не підлягають до задоволення. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, не погоджується із доводами позову, вважає його безпідставним та необґрунтованим, вважає, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] згідно Договору від 09 лютого 1995 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., за яким [PERSON] (непрацездатна по віку 1930 року народження) передала у власність громадянина [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язувався пожиттєво повністю утримувати громадянку [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Право власності на квартиру [ADDRESS] набуто [PERSON] на підставі договору купівлі продажу-квартири від 14.09.2010 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту розірвання чи визнання недійсними даних договорів. Сім`я Рибаченків набула право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.09.2006 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р. Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири [ADDRESS] , договір довічного утримання від 09.02.1995 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р, свідоцтво про право власності від 13.09.2006, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 14.09.2010 року було предметом розгляду у справі № 0907/5844/2011. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі № 0907/5844/2011 у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено. Зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку «про відсутність порушень чинного законодавства та будь-кого із зацікавлених сторін при оформленні та видачі приватизаційних документів, зокрема, на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , у зв`язку з чим немає правових підстав вважати недійсними приватизаційні документи і документи про власність щодо цих квартир». Відповідно до плану з інвентарної справи Івано-Франківського ОБТІ будинку [ADDRESS] , зокрема з експлікації для розрахунку ідеальних часток до квартири [ADDRESS] відноситься: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - жила кімната, 4 - жила кімната, 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв.; до квартири [ADDRESS] відносяться: 1 - кухня, 2 - жила кімната та кладова, площею 4,6 кв.м.; до квартири [ADDRESS] відноситься: 1 - жила, 2 - жила, 3 - коридор площею 8,8 м.кв., 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв. Тобто спірне приміщення коридору на другому поверсі площею 8,8 м.кв. та коридору на 1 поверсі 9,5 м.кв. ніколи не були у користуванні власника квартири [ADDRESS] , останній має окремий вхід до своєї квартири. Коридор площею 9,5 м.кв. був розділений між власниками квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири [ADDRESS] (сім`ї Рибаченко) по 1/2 кожному. Крім того, зазначені приміщення позначені саме як коридор, а не як «приміщення спільного користування сходові майданчики на першому поверсі, на горищі» співвласників будинку [ADDRESS] . Позивачем не надано жодних доказів того, що функціональне призначення спірних приміщення полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та інші технічні приміщення через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого гуртожиток персоналу, складські приміщення тощо), без доступу до якого експлуатація жилого будинку неможлива. Щодо усунення перешкод у користуванні [PERSON] спільним коридором, сходовою кліткою та горищем у будинку [ADDRESS] шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки для доступу до спільного коридору та горища, то рішення в цій частині виконується в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження», яке як свідчать матеріали справи не завершене. В подальшому [PERSON] , як власник двох окремих квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , у встановленому законом порядку та з отриманням необхідних дозвільних документів, здійснив об`єднання та реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира [ADDRESS] , відповідність чинному законодавству та готовність до експлуатації якої підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ142170691849, зареєстрованою Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року. Законність проведення реконструкції та реєстрації права власності на реконструйовану квартиру було предметом розгляду Івано-Франківського міського суду у справі № 344/9119/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Івано Франківської міської ради Гардабури-Черпак Тетяни Василівни про визнання недійсним та скасування рішення, скасування права власності та визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. Отже, доводи [PERSON] щодо незаконності проведення реконструкції та реєстрації права власності на квартиру судом першої та апеляційної інстанції надано правову оцінку і зроблено висновок про законність відповідних дій. У зв`язку з цим в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Відтак, аналогічні (повторні) посилання представника позивача в рамках розгляду вже даної цивільної справи № 344/9096/15-ц на незаконність включення до квартир [ADDRESS] приміщень спільного користування є намаганням переоцінки тих обставин, які вже встановлені апеляційним судом у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року у справі № 2/0907/5844/2011, яке набрало законної сили і є чинним. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги\~ у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представники відповідача - виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради просили відмовити у задоволенні позову, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] та [PERSON] , які повідомили суду про відомі їм обставини справи. Допитаний як свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є батьком відповідача [PERSON] . У будинок вселився приблизно у 1964-1965 роках, в будинку проживали і його батьки. Сім`я [PERSON] поселилася у будинку приблизно у 70-х 80-х роках. Його сім`я жила на першому поверсі, на горищі будинку жила сім`я Рибаченків. Вони з Рибаченками мали спільний вхід. Пізніше [PERSON] викупив квартиру у Рибаченків. Земельна ділянка була розподілена на три частини. Покійна мама [PERSON] мала якісь «неув`язки» щодо обслуговування горища. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] знає з 90-х початку 2000-их років, тоді [PERSON] проживав у тещі по [ADDRESS] , але в будинку по [ADDRESS] збиралися студентами. [PERSON] був на першому поверсі, йому відомо, що раніше тут жила бабуся [PERSON] . Ще там була сусідка і зверху проживала старша жінка. Бачив, що жінка, яка жила зверху, заходила до будинку через подвір`я [PERSON] . Ззаду будинку був вхід до сусідки, яка проживала зверху. Потім [PERSON] купив квартиру у сусідів і зараз це одне ціле. На іншу частину будинку входу нема і не було. Свідок вказав, що допомагав [PERSON] з ремонтом. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 03.10.2003 року позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 22, т. 1). Згідно Свідоцтва про право власності від 13.09.2006, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] брату та [PERSON] матері в рівних долях (а.с. 12, 13, т. 1). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Біланюк С.М. [PERSON] придбав у власність у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] \~ (а.с. 20-21, т.1) Згідно договору довічного утримання від 09.02.1995 року та договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] (а.с. 18-19, 20-21, т. 1). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Положенням ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В сукупності вищезазначені норми матеріального права визначають право власника, який на законній підставі набув право власності на спірне приміщення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, у тому числі користування майном, власник (право власності на яке на час ухвалення рішення суду не припинене) має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено матеріалами справи, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] відповідач набув згідно Договору від 09 лютого 1995 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І., за яким [PERSON] (непрацездатна по віку 1930 року народження) передала у власність громадянина [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язувався пожиттєво повністю утримувати громадянку [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою (а.с. 18-19, т. 1). Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набуто на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2010 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21, т. 1). У свою чергу, сім`я Рибаченків набула право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.09.2006 року виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження міського голови від 12.09.2006 № 493-р (а.с. 12, т. 1). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , як власник квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] , здійснив об`єднання та реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира [ADDRESS] . Згідно Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ142170691849, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року вирішено вважати закінчений будівництвом об`єкт [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] ; Реконструкція квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] готовим до експлуатації. [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Міського голови м. Івано-Франківська [PERSON] , Госпрозрахункової групи з питань приватизації державного житлового фонду МВК про визнання недійсним рішення МВК, розпорядження, свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 23.09.2010 року квартири [ADDRESS] , зобов`язання усунути перешкоди у здійсненні права, зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в доступі до спільного коридору, сходової клітки та горища в будинку по [ADDRESS] (як допоміжних приміщень, що перебувають у спільній власності всіх власників квартир) шляхом надання ключів від зовнішніх дверей до коридору, покласти судові витрати на відповідача, визнання недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.04.1991 року № 138 про продаж квартири [ADDRESS] , визнання частково недійсним договору пожиттєвого утримання від 09.02.1995 року в частині переходу права власності на 1/2 коридору та 1/2 підвалу, усунення перешкод користування коридором шляхом знесення металевої огорожі перед входом в коридор на горище. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2012 року у справі № 0907/5844/2011, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 53-55, т. 1). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] спільним коридором, сходовою кліткою та горищем в будинку [ADDRESS] , шляхом передачі ключів від зовнішніх дверей до коридору та демонтажем металевої решітки до спільного коридору та горища. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними рішення Івано-Франківського міського виконавчого комітету, розпорядження міського голови, свідоцтва про право власності, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу та договору довічного утримання відмовлено (а.с. 56-60, т.1). Із вищевказаних рішень судів першої та апеляційної інстанції вбачається, що обставини викладені позивачем у позові вже були предметом оцінки та розгляду у справі № 0907/5844/2011. Рішення у цій справі набрало законної сили, відомості про його скасування відсутні. Як слідує з матеріалів справи, рішення у справі № 0907/5844/2011 є невиконаним, про що, зокрема, свідчить копія постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 березня 2024 року, у справі за скаргою [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , заінтересовані особи: головний державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецький Максим Сергійович та [PERSON] , на бездіяльність головного державного виконавця Раковецького Максима Сергійовича щодо виконання виконавчого листа № 0907/5844/2011 від 18.01.2013 (а.с. 23-25, т. 3). Наведене дає підставу стверджувати, про неналежність обраного способу захисту порушеного права позивачем в даному позові. Також, як слідує зі змісту рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2012 року, апеляційний суд дійшов висновку «про відсутність порушень чинного законодавства та будь-кого із зацікавлених сторін при оформленні та видачі приватизаційних документів, зокрема, на квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , у зв`язку з чим немає правових підстав вважати недійсними приватизаційні документи і документи про власність щодо цих квартир». Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Як вбачається з плану з інвентарної справи Івано-Франківського ОБТІ будинку [ADDRESS] , зокрема з експлікації для розрахунку ідеальних часток, до квартири [ADDRESS] відноситься: 1 коридор, 2 - кухня, 3 - жила кімната, 4 - жила кімната, тамбур, 1/2 підвалу (І) 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв.; до квартири [ADDRESS] відносяться: 1 - кухня, 2 - жила кімната, кладова площею 4,6 кв.м.; до квартири [ADDRESS] відноситься: 1 жила кімната, 2 жила кімната, 3 - коридор площею 8,8 м.кв., 1/2 підвалу (І) площею 4,4 м.кв., 1/2 коридору (ІІ) площею 4,75 м.кв. (а.с. 46, т. 1). Тобто, як слідує з матеріалів справи, спірні приміщення коридору на другому поверсі площею 8,8 м.кв. та коридору на 1 поверсі 9,5 м.кв. не перебували у користуванні власника квартири [ADDRESS] , останній має окремий вхід до своєї квартири. Відповідно до технічної документації коридор площею 9,5 м.кв. був розділений між власниками квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири [ADDRESS] (сім`ї Рибаченків) по 1/2 кожному. Крім того, зазначені приміщення позначені саме як коридор, а не як «приміщення спільного користування сходові майданчики на першому поверсі, на горищі» співвласників будинку [ADDRESS] . Доказів того, що функціональне призначення спірних приміщення полягає у забезпеченні експлуатації будинку, що в них знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та інші технічні приміщення через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого гуртожиток персоналу, складські приміщення тощо), без доступу до якого експлуатація жилого будинку неможлива, позивачем не надано суду. Встановлено, що квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] [PERSON] об`єднано та проведено реконструкцію даних квартир, в результаті чого утворилася єдина квартира [ADDRESS] . Відповідність чинному законодавству та готовність до експлуатації вищевказаного об`єднання квартир підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ142170691849, зареєстрованою Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року. Законність проведення реконструкції та реєстрації права власності на реконструйовану квартиру було предметом розгляду Івано-Франківського міського суду у справі № 344/9119/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Івано Франківської міської ради Гардабури-Черпак Тетяни Василівни про визнання недійсним та скасування рішення, скасування права власності та визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено. Як зазначено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року: «В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту скасування чи визнання недійсною у встановленому законом порядку Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ІФ142170691849, зареєстрованої Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради 10 березня 2017 року.». Відтак, доводам позивача [PERSON] щодо незаконності проведення реконструкції та реєстрації права власності на квартиру судом першої та апеляційної інстанції надано правову оцінку і зроблено висновок про законність відповідних дій. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Положеннями частини 4 статті 82 ЦПК України визначено, що\~ обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень статей 12 і 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи, що стороною позивача не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, то у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed