Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У грудні\~2023\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~у якій\~позивач просив\~суд стягнути\~з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 899 грн. 91 коп. та судові витрати по справі в розмірі 2\~147 грн. 20 коп. В обґрунтування\~позову позивач\~зазначив,\~що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» та 06.03.2015 року підписав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, чим підтвердив свою згоду на те, що дана Генеральна угода з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складають між ним та позивачем кредитний договір. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 31 823 грн. 85 коп. Проте, відповідач умови договору не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за договором кредитування станом на 04.12.2023 року у розмірі 33 899 грн. 91 коп., у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 22.01.2024 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що 06.03.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт з\~ [PERSON] . Відповідно до умов угоди кредитор зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 31 823 грн. 85 коп. Відповідач зобов`язався повернути кредит, відсотки за його використання, а також здійснювати інші платежі відповідно до угоди та умов і правил надання продукту кредитних карт. Даний кредитний договір укладався строком на 36 місяців. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконав свої зобов`язання. До кредитного договору позивач додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті http://privatbank.ua/rules. Положеннями ч. 1\~ст. 634 ЦК України, встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України,\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно положень ст.\~204 ЦК України,\~встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] перед позичальником станом на 04.12.2023 року становить 76 328 грн. 12 коп. і складається з наступного: 30 335,19 грн. - заборгованість за кредитом; 1 137,92 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 44 855,01 грн. - заборгованість за пенею. Крім цього, позивач зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 33 899 грн. 91 коп., яка складається з наступного: 30 335,19 грн. - заборгованість за кредитом; 1 137,92 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2 426,80 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч.1\~ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. 1\~ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно положень\~ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до положень\~ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями ч. 1, 2\~ст. 551 ЦК України, визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно положень ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень п. 2.1. Генеральної угоди від 24 квітня 2015 року, сторонами погоджено процентну ставку - 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладене, а також на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у встановлений у Генеральній угоді строк не повернуті, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 30 335 грн. 19 коп. підлягає стягненню з відповіда, оскільки зазначена сума коштів кредиту використана боржником, що стверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 06.03.2015 року (а.с. 9). Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 1 137 грн. 92 коп., оскільки обов`язок відповідача сплачувати відсотки був погоджений сторонами у п. 2.1. Генеральної угоди від 06.03.2015 року (а.с. 15). Згідно положень ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодаця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та у постанові ВП ВС від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, які відповідно до ст.263 ЦПК України, враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Як вбачається з п. 2.1 укладеної між сторонами Генеральної угоди від 06.03.2015, така була укладена строком на 36 місяців, з 06.03.2015 року по 30.03.2018 року. Таким чином, термін повернення відповідачем кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом становив до 30.03.2018 року. Аналізуючи вищенаведені норми закону позивач вправі був нараховувати проценти за користування кредитом відповідачу виключно в межах строку дії договору, тобто у конкретному випадку - в межах 36-ти місячного строку (з 06.03.2015 року по 30.03.2018 року). Внаслідок зазначених обставин, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 495 грн. 25 коп. Крім цього, станом на 04.12.2023 року позивачем було нараховано відповідачу пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 2 426 грн. 80 коп. з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до п. 2.8 Генеральної угоди від 06.03.2015 року, за порушення відповідачем зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах і правилах, за кожний день прострочення. Як вбачається з матеріалів справи до позовної заяви додано роздруківку витягу з умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір. Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У зв`язку з викладеним Умови та правила надання банківських послуг, який долучений позивачем до справи, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування пені згідно даних умов та правил у даному випадку є безпідставним. Відтак, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку на користь банку суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 30 335 грн. 19 коп. та заборгованості по відсотках у розмірі 495 грн. 25 коп., з відмовою у задоволенні решти позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подачу позову у розмірі 2\~147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial