Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором №Z07.21651.006242739 від 20.01.2020 року в розмірі 52641,14 грн., з яких:- 11655,47 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3730,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; 37254,84 грн - заборгованість за комісіями. Вимоги обґрунтовано тим, що вищевказаний кредитний договір відповідач [PERSON] уклав із АТ "Ідея Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу від 07 липня 2023 року. Свої грошові зобов`язання за цим кредитним договором відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість за тілом кредиту, відсотками та комісією, які в сукупності становлять заявлений розмір позовних вимог. Зокрема, 52641,14 грн., з яких:- 11655,47 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3730,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; 37254,84 грн - заборгованість за комісіями. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 27 грудня 2023 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач подав відзив на позовну заяву. У ньому заявлені позовні вимоги визнав частково, а саме не визнав суми боргу в частині нарахованих відсотків та комісіями. Вказав, що заявлена до стягнення сума відсотків та комісії нічим не обґрунтована, не відповідає умовам договору, оскільки нарахована поза межами строку кредитування. У зв`язку із цим просив задовольнити позов частково. Представник відповідача подала відповідь на відзив відповідача, у якому зазначила про відповідність заявленої суми заборгованості по відсоткам та комісії умовам укладеного відповідачем кредитного договору, тому просила задовольнити позов у повному обсязі. Заперечень на відповідь позивача відповідач не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 20 січня 2020 року між АТ «Ідея Банк» як кредитодавцем та [PERSON] як позичальником укладено договір кредиту та страхування №Z07.21651.006242739(далі Договір) на суму кредиту 74999,00 грн. з процентною ставкою 11,99% річник строком на 12 місяців. Стороною позивача до позовної заяви додано належним чином завірену копію кредитного договору та договору факторингу. Укладення вищевказаного кредитного договору та його істотні умови (розмір кредиту, строк дії договору, процентна ставка) стороною відповідача у відзиві на позов фактично визнано, через що суд на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вважає доведеним існування договірних відносин між відповідачем [PERSON] та АТ "Ідея Банк". Право вимоги за указаним кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі укладеного з АТ "Ідея Банк" договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023. Визнаючи частково позовні вимоги, сторона відповідача не оспорює право вимоги позивача, що виникло на підставі договору факторингу, тому суд на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вважає таке право доведеним. Сторона відповідача у відзиві також визнала існування заборгованості по кредитному договору в частині тіла кредиту, таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інших осіб, тому суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем умов договору щодо повернення тіла кредиту у визначений договорами строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо процентів за користування кредитними коштами та комісії суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.526, 530, 610 ЦК України та ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.10541 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначено, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». В обґрунтування заявленого розміру процентів та комісії позивачем додано витяг з Реєстру боржників та реєстр боржників №2, де щодо відповідача зазначено суму заборгованості за основним боргом та суму заборгованості за відсотками та комісією, а саме: 52641,14 грн., з яких:- 11655,47 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3730,83 грн. - сума заборгованості за відсотками; 37254,84 грн - заборгованість за комісіями. При цьому жодних розрахунків з посиланнями на умови кредитного договору щодо нарахування саме таких відсотків та комісії, та за який період, ні позовна заява, ні додані докази не містять. Враховуючи, що зміст позовних вимог становить 11655,47 грн. - заборгованості за основною сумою боргу, за умовами самого договору сума кредиту становить 74999,00 грн. за відсутності відповідних доказів (виписок, розрахунків...) суд позбавлений можливості обрахувати та перевірити заявлену суму заборгованості за відсотками, а відповідач такі вимоги заперечує. Так позивач не надав суду банківської виписки із рахунку відповідача чи іншого розрахунку, із яких можна було б встановити як факт зарахування кредитних коштів, так і їх використання відповідачем, а також наявності у нього заборгованості за цим кредитом саме в такій сумі, суму сплаченої заборгованості за тілом кредиту та процентами. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З досліджених матеріалів справи, не можливо встановити яку суму відсотків за користування кредитом та за який строк користування кредитом сплачено відповідачем та яка сума відсотків залишилась до сплати. Крім цього, із паспорту споживчого кредиту до договору №Z07.21651.006242739 від 20.01.2020 року, а саме в п.5, взагалі не передбачено сплата комісії за надання кредиту. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав та мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів, визначених стороною відповідача і підтверджених судом в цьому рішенні. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 22,14 % таких вимог. Разом з цим судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів, в сумі 1342 гривні, про стягнення яких просить позивач, стягненню з відповідача не підлягають, так як позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення ним таких витрат.

Outcome: partial