Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про визнання недійсним ордеру № 15478 серії Б на жиле приміщення у гуртожитку виданого на підставі розпорядження Деснянської РДА від 28.04.2017 № 246 [PERSON] з сім`єю з 2-х осіб на право зайняття житлового приміщення жилою площею 15, 30 кв. м., за адресою [ADDRESS] ; скасувати свідоцтво про право власності від 25.03.2019 на кімнату [NUMBER], видане Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією (розпорядження (наказ) № 106 від 24.03.2019) на підставі оскаржуваного ордеру. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що у провадженні Деснянського районного суду перебувала справа № 754/14541/17 за позовом [PERSON] до ОСББ «ЕКОС53-А» та [PERSON] про вселення в кімнату [ADDRESS] , яка згідно функціонального призначення (юридичного статусу) є нежитловим допоміжним приміщенням і з 31.01.2017 року функціонує як громадська приймальня мешканців. Своє право на вселення до оскаржуваного приміщення [PERSON] обґрунтував видачею йому 04.05.2017 року Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією ордеру № 015478 серії «Б» на жиле приміщення у гуртожитку № [NUMBER] до якого вписано і його малолітнього сина. Таким чином, відповідач не чекаючи судового рішення у судовій справі за власним позовом, 21.04.2019 року самоправно у спосіб злому вхідних дверей заволодів оскаржуваним приміщенням. Як з`ясувалось пізніше, підставою для таких дій стало виготовлене позивачем під час відкритого судового провадження (на підставі вказаного ордеру) свідоцтва про право власності. Позивач вважає, що ордер № 015478 серії «Б» від 04.05.2017 на підставі якого було виготовлено свідоцтво про право власності й захоплене громадське приміщення [NUMBER], видано незаконно, оскільки дане приміщення є спільною сумісною власністю власників житлових приміщень, а тому його відчуження на підставі вказаного ордеру, порушує житлові права співвласників цього будинку у тому числі і права позивача, як власника житлового приміщення № [NUMBER]. Крім того, позивач зазначив, що , багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] ) з 19.10.2016 року був переданий на баланс ОСББ «Самоврядна громада [ADDRESS]» та відповідно з цього часу вже не був майном підприємств, що належить до сфери управління відповідача. Отже видача зазначеного ордеру була вчинена в результаті неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання житлового приміщення. Відповідач [PERSON] забезпечений житлом та фактично проживає у квартирі [ADDRESS] , і не потребує поліпшення житлових умов за рахунок квадратних метрів у гуртожитку, у зв`язку з чим, позивач був вимушений звернутися до суду з вище зазначено позовною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2019 року вказану цивільну справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. 13.12.2019 року від представника відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Я. Жуковської надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого представник просить в позові відмовити посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки приймаючи рішення про видачу відповідачу [PERSON] ордеру серії Б на кімнату [ADDRESS] державна адміністрація діяла у відповідності до норм діючого законодавства України. Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією не заперечується та не спростовується факт передачі і подальшого перебування гуртожитку за вищезазначеною адресою на балансі ОСББ «Самоврядна громада [ADDRESS]», проте власником даного будинку є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради. Таким чином, позивачем до суду не надано будь-яких доказів на підтвердження порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин. 16.09.2020 року від представника третьої особи Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Пивовар Н.Г. надійшли пояснення на позовну заяву, зі змісту яких представник просить в позові відмовити, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, оскільки здійснюючи приватизацію кімнати [ADDRESS] , Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, як орган приватизації, діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, як того вимагає ч. 2 ст. 19 Конституції України. Ухвалою судді від 18.09.2020 року на підставі поданої представником відповідача Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації - Я. Жуковською заяви, було зупинено провадження в даній цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , 3-особи: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання ордеру недійсним та скасування свідоцтва про право власності до розгляду Деснянським районним судом м.Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою Громадської організації «Самоврядна громада [ADDRESS]» до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, 3-особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання дій незаконними, скасування розпорядження. Постановою Київського апеляційного суду від 30.10.2020 року було скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2020 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У ході підготовчого розгляду справи судом по клопотанню сторін у справі було залучено до участі в справі в якості 3-осіб: Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. 16.12.2020 на адресу суду від третьої особи - [PERSON] надійшли письмові пояснення, зі змісту яких останній підтримує позовні вимоги в повному обсязі, при цьому категорично заперечує проти викладеного відповідачем відзиву посилаючись на те, що він за своєю сутністю не є відзивом на позовну заяву, оскільки не містить заперечень щодо обставин та правових підстав позову, зокрема порушення відповідачем ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації». Наведені в ньому доводи не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позову, оскільки грунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, і не спростовують суті позовних вимог. Відповідно до ухвали судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 17.12.2020 року було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 13.09.2023 року було виключено з кола учасників справи третю особу - Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд про їх задоволення, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, а також поданих до суду письмових заявах по суті спору та у викладених письмово судових дебатах. Представник відповідача Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - Зелінська Н.М. заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини, просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Шмагаревська Г.О. заперечували проти вимог позовної заяви, надаючи пояснення просили суд відмовити у задоволенні у повному обсязі, посилались на обставини, викладені у письмових поясненнях на позовну заяву, а також викладених у письмовому виді судових дебатах. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні, на підставі поданих заяв, були допитані в якості свідків, зазначили суду, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у поданому позові та письмових поясненнях третьої особи щодо позову та відзиву, в порядку ст.181 ЦПК України. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином, на адресу суду надіслали заяви про проведення розгляду справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що 04.05.2017 року Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією [PERSON] було видано ордер № 015478 серії Б на сім`ю з 2 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 15, 30 кв. м., яке складається з 1 кімнати в гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Ордер виданий на підставі Розпорядження Деснянської РДА від 28.04.2017 № 246. Відповідно до копії технічного паспорту виданого на кімнату [ADDRESS] , з технічної характеристики вбачається, що кімната розташована на 1 - у поверсі 5 поверхового будинку та складається з 1 кімнати житловою площею 15.3 кв. м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.04.2019 вбачається, що за [PERSON] , який являється неповнолітнім сином [PERSON] зареєстрована на праві приватної власності кімната [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, серія та номер: б/н, видане 25.03.2019, видавник: Відділ приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (розпорядження (наказ) № 106 від 25.03.2019 року. Відповідно до ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадку подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових службових осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог, посилається на те, що відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.10.2016 № 571 багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] з балансу комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва було передано на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада [ADDRESS]» актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 19.10.2016. Таким чином, позивач вважає, що на момент видачі [PERSON] оспорюваного ордеру, спірна кімната не була майном підприємства, що належить до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Крім того, позивач в обґрунтування своїх вимог також посилається на те, що нежитлове приміщення по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю власників житлових приміщень, оскільки приміщення знаходиться на першому поверсі гуртожитка та є допоміжним, при цьому, матеріали справи не містять відомостей про зміну правового статусу допоміжного приміщення [NUMBER], зокрема щодо проведення відповідних будівельних робіт з реконструкції у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» з дотриманням державних будівельних норм. Згідно копії технічного паспорту, який виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок (гуртожиток) [ADDRESS] (виготовлений станом на 11.09.2014), вбачається, що, зокрема, житлова кімната № [NUMBER] у вищевказаному будинку самочинно переобладнана з підсобного приміщення. Відповідно до інвентаризації 1972 року житлова кімната № [NUMBER] була проінвентарізована, як службова. Як вбачається з листа Заступника голови Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - І. Алєксєєнко № 102/03/11-6095 від 12.09.2014, міститься наступна інформація: З метою розгляду звернення [PERSON] щодо можливого відчуження нежитлових приміщень загального користування, розташованих на першому поверсі гуртожитку по [ADDRESS] , прокуратурою Деснянського району м. Києва, на виконання доручення прокуратури м. Києва була проведена перевірка, якою встановлено, що приміщення, розташовані на першому поверху гуртожитку є нежитловими, проте незаконно переобладнані на житлові та відчужені на користь фізичних осіб. Всі приміщення, розташовані на першому поверсі гуртожитку є нежитловими і відносяться до допоміжних приміщень, які передаються у спільну сумісну власність власникам житлових приміщень у гуртожитках, і окремо приватизації не підлягають, як місця загального користування. Разом з тим, як вбачається з наданих, на вимогу суду, копій документів на підставі яких було виготовлено технічний паспорт на житлову кімнату № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] державна адміністрація листом від 03.11.2015 №102/02/43-10652 повідомила начальнику Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.09.2012 №1605 «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади міста Києва» та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2012 №561 «Про визначення балансоутримувача відомчого житлового фонду ПАТ «ХК Київміськбуд» від житлового управління «Лівобережне» ДП «Екос» комунальним підприємством «Житлорембудсервіс» прийнято гуртожитки за адресами [ADDRESS] . Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація також повідомила, що кімнати, які зазначені в додатку, згідно з технічними паспортами, зокрема, [ADDRESS] від 11.09.2014, є житловими та просила враховувати інформацію при видачі технічних паспортів власникам кімнат вказаних в додатку (а.с.52, 53, 54 т.2). Згідно з вказаним додатком до листа - перелік кімнат у гуртожитках, визначених як житлові, під номером [ADDRESS] (а.с. 55-57). Згідно з рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.06.2020, суд встановив, що на момент прийняття Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією розпорядження від 28.04.2017 №246 про видачу ордеру [PERSON] на окрему кімнату [ADDRESS] , у якій він з родиною зареєстрований та постійно проживає (пункт 2), вказана кімната вже була житловою, а не нежитловою, як стверджує позивач на підтвердження порушення його прав як співвласника допоміжних приміщень гуртожитку. Доказів того, що було вирішено питання щодо оспорення та скасування статусу житлового приміщення на дану кімнату, суду не надано. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.. Відповідно до пункту 22 Додатку до Рішення Київради від 24.05.2012 № 596/7933 (в редакції рішення Київської міської ради від 11.02.2016 № 94/94), гуртожиток за адресою: [ADDRESS] входить до переліку гуртожитків міста Києва, що є об`єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, тобто власником даного будинку є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Рішенням Київської міської ради № 270/270 від 09 жовтня 2014 року «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством Києва» створено Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» та віднесено до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Пунктом 9 вказаного рішення встановлений обов`язок КП «Житлорембудсервіс» Деснянського району м.Києва передати новоствореному комунальному підприємству «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року. На виконання зазначеного рішення Деснянською районною в м.Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 48 від 30 січня 2015 року «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» майна». Наказом № 253 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» від 12 жовтня 2016 року на виконання розпорядження Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 571 від 05 жовтня 2016 року «Про передачу багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] з балансу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва» на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада [ADDRESS]», передано з балансу Комунального підприємства на баланс ОСББ ««Самоврядна громада [ADDRESS]» багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] . Передача будинку загальною площею 5543,07 кв.м. оформлена актом приймання-передачі основних засобів від 19 жовтня 2016 року. Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради, віднесений до сфери управління Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації та знаходиться на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Самоврядна громада [ADDRESS]» (нині - «ЕКОС -53-А»). А відтак, якщо приватизовані кімнати в будинку належать на праві власності, особам, які їх приватизували, то неприватизовані кімнати відносяться до комунальної власності територіальної громади, яка має право розпорядження ними, в тому числі право їх заселення та видачі ордерів на житло, а також прийняття рішення про передачу їх у власність (приватизацію). Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це виключно управитель багатоквартирного будинку, який отримує від колишнього балансоутримувача всю технічну документацію на будинок, але не набуває аналогічного статусу попереднього балансоутримувача чи власника, оскільки сама по собі передача об`єкту з балансу на баланс не змінює правовий режим державного майна та не свідчить про його відчуження на користь ОСББ. Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діяльність районних в місті Києві державних адміністрацій обмежена нормами законів України «Про столицю України - місто-герой Київ», «Про місцеві державні адміністрації», розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», від 27.01.2011 № 95 «Про повноваження районних в місті Києві державних адміністрацій», а також (іншими відповідними рішеннями Київської міської ради та розпорядженнями її виконавчого органу - Київської міської державної адміністрації. Таким чином, районні в місті Києві державні адміністрації здійснюють виконавчу владу на території відповідного району міста Києва згідно з нормами діючого законодавства України, а також за дорученням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реалізують повноваження, надані цьому органу положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами законодавства та рішеннями Київської міської ради. Відповідно до пункту 1 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», іншими актами діючого законодавства України. Згідно з пунктом 13 Додатку 4 до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», одним з делегованих повноважень є видача ордерів на заселення жилої площі. За положенннями ст.15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад. Відповідно до положень ст.ст.128, 129 ЖК УРСР порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідач [PERSON] звернувся 02 серпня 2016 року до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про видачу ордеру серії Б на кімнату [ADDRESS] . До заяви було долучено перелік документів, визначених відповідними нормами діючого законодавства України, зокрема, довідку про реєстрацію у житловому приміщенні [PERSON] - з 15.10.2010 та його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] - з 11.10.2012, акти про обстеження житлових умов за адресою: [ADDRESS] від 08.09.2016, складені та підписані працівниками ЖЕД - 304 КП «Керуюча компанія» і мешканцями сусідніх кімнат гуртожитку, а також витяг з облікової справи про перебування у черзі на поліпшення житлових умов. Заява відповідача [PERSON] була розглянута на засіданні наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій при Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації, що відбулось 27.10.2016. За результатами розгляду зазначеної заяви було прийняте рішення рекомендувати громадській комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації видати [PERSON] ордер серії Б на займане ним житлове приміщення у гуртожитку - кімнату № [NUMBER]. Також, заява відповідача [PERSON] була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, що відбулось 27.10.2016. За результатами розгляду зазначеної заяви було прийняте рішення видати [PERSON] ордер № 015478 серії Б на право зайняття з родиною з 2-х осіб (він та малолітній син, [PERSON] ) кімнати [ADDRESS] . Судом було допитано у якості свідка [PERSON] , яка показала суду, що проживає у гуртожитку з 2012 року з двома дітьми. Була прибиральницею та двірником. (Свідку зроблено зауваження з приводу користування мобільним телефоном). У кімнаті приміщення сиділа завідуюча гуртожитком, проводила прийом громадян, потім це приміщення було зайнято головою ОСББ і бухгалтером, які теж проводили прийом громадян. До 2019 року було зроблено ремонт та встановлені меблі, працював, як кабінет. Потім з`явився власник приміщення. Свідок вказала, що відповідача [PERSON] та його сина жодного разу не бачила у їх гуртожитку. Наразі кімната зачинена, ніхто у ній не проживає. Десь до квітня 2019 це була громадська приймальня, це було службове приміщення. Якийсь час у спірній кімнаті жили якісь люди, але потім вони зникли і після цього кімната закрита. З 2017 вона теж є співвласником будинку. Також свідок на запитання представника Шмагаревської Г.О. повідомила суду, що особисто [PERSON] та його сина не знає. З відзиву, поданого представником Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, вбачається, що 19.12.2016 та 22.12.2016 відбулись засідання постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, за результатами якого вирішено направити звернення мешканців будинку [ADDRESS] , у тому числі, звернення відповідача 2, щодо видачі ордерів серії Б на розгляд Комісії Київської міської ради із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків. 17.01.2017 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією отримана відповідь Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з рекомендаціями розглянути питання видачі ордерів серії Б заявникам спільно з Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 06.04.2017 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією отримана відповідь Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з посиланням на делеговані районним в місті Києві державним адміністраціям повноваження щодо здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності, прийняття рішень про надання жилих приміщень, а також видачі ордерів на жилі приміщення, відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень». За результатом отриманих відповідей, 04.05.2017 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією був виданий ордер № 015478 серії Б на право зайняття кімнати № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, приймаючи рішення про видачу відповідачу [PERSON] ордеру серії Б на кімнату [ADDRESS] державна адміністрація діяла у відповідності до норм діючого законодавства України. Стосовно обставин та підстав приватизації спірної кімнати, судом встановлено наступне. З метою приватизації кімнати [ADDRESS] , [PERSON] та його малолітній син [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяла його мати, [PERSON] , 25.02.2019 звернулись до Центру надання адміністративних послуг Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою, до якої додали всі необхідні документи, перелік яких визначений Законодавцем. Одночасно відповідачем [PERSON] була подана нотаріально засвідчена заява про відмову від участі у приватизації займаної кімнати і здійснення приватизації лише на ім`я його малолітнього сина [PERSON] .. Відповідно до змісту п.п.1, 13, 17, 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначені правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» було внесено зміни до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад. Крім того, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Судом було досліджено копію матеріалів приватизаційної справи з якої вбачається, що на підставі поданої заяви відповідачем [PERSON] , Розпорядженням органу приватизації №106 від 25.03.2019 було передано у приватну власність кімнату [ADDRESS] (а.с.220-241 т.1). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги про визнання недійсним ордеру № 015478 серії Б на право зайняття кімнати № [NUMBER] у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та скасування відповідного свідоцтва про право власності на житло, виданих Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, пред`явлені позивачем як фізичною особою. У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту об`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, спільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом, охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для об`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Звідси, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям право» має один і той же зміст. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають чи припускають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. Отже, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час удового розгляду. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду України від 15.12.15р. у справі № 800/206/15, від 26.03.2013 у справі № 21 -438а 12, від 10.04.12р. у справі №21-1115во 10, а також в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.07.2017 року у справі №826/8161/16, від 26.10.2020 року у справі №826/2706/15. Саме по собі порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. Отже, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Видача ордеру відповідачу [PERSON] та видача свідоцтва про право власності неповнолітнього [PERSON] на спірну кімнату [ADDRESS] , відповідає положенням Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ніяким чином не стосуються і не пов`язані із порушенням прав, свобод чи інтересів позивача. Суду не надано доказів наявності у позивача права власності, чи іншого речового права (користування, оренди, найму тощо) на вказане спірне приміщення № [NUMBER] гуртожитку. Враховуючи, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин щодо видачі Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією відповідачу [PERSON] та його неповнолітньому сину, ордеру та свідоцтва про право власності, оскаржувані в межах заявленого ним позову документи не зачіпають будь-яких його інтересів, а відтак не породжують права на захист, тобто права на звернення до суду з даним цивільним позовом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи встановлені за наслідками розгляду справи обставини та досліджені на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позивача у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed