Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради, про позбавлення [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в [ADDRESS] , громадянина України, батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Стислі позиції учасників у справі. Аргументи позивача. Сторони уклали шлюб, який 14.12.2016 року рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області між сторонами розірвано. Під час вказаного шлюбу позивачка народила [PERSON] [INFO] . Однак відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її виховання, утримання та розвитку, оскільки він зловживає алкогольними напоями, вчиняв психологічне та фізичне насильство в сім`ї та не забезпечував необхідним дитину. Також рішенням вищевказаного суду було вирішено стягувати з [PERSON] аліменти однак станом на 01.07.2023 року заборгованість за сплату аліментів становить 25399 гривень 66 копійок. Оскільки відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі, не цікавиться та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовний цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дитини. Також, у судовому засіданні позивачка зазначила, що метою позбавлення батьківських прав [PERSON] є отримання соціальної допомоги у розмірі 3000 грн., як малозабезпечена сім`я та як матір одиночка. Відповідач у судовому засіданні, в якому він брав участь один раз, заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки він бажає приймати участь у вихованні своєї доньки. Третя особа подала висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він повідомив, що має бажання спілкуватись із дитиною і брати участь у її вихованні. Просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки не несе загрози життю і здоров`ю дитині. А також просив визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з нею. Тому виходячи з найкращих інтересів дитини, позбавляти відповідача батьківських прав не доцільно. У присутності представника позивачки, у судовому засіданні, суд поспілкувався з дитиною позивача та відповідача [PERSON] , з метою з`ясування її думки, і вона повідомила, що підтримує позов мами, бажає аби суд позбавив її батька батьківських прав щодо неї, і додала, що дійсно він із нею не спілкувався взагалі будь-яким чином і вона того не бажає. Але потім, на уточнююче запитання головуючого про те, чому вона хоче позбавити батька батківських прав зазначила, що боїться того, що він її знову покине. Також повідомила суд про те, що мати взагалі не спілкувалась із нею і не розповідала їй про батька і не з`ясовувала її бажання спілкуватись із батьком. Істотні процесуальні дії у справі. 1. Суд допитав двох свідків, які дали суду наступні покази: [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] ; не працює): У 2012 році познайомилась з позивачем та відповідачем по даній справі. Вони знімали квартиру, стосунки між ними були нормальними та вона спілкувались з ними двома. У 2015 році бачила останній раз відповідача. Позивачку бачить майже кожного дня, при ній дитина на розказує про батька. З 2012 по 2015 рік часто в гості не ходила до них, однак часто їх бачила. Також вказала, що бачила відповідача з дитиною вдома та на вулиці коли він її гойдав на гойдалці та грався в пісочниці. Вказує, що не бачила щоб відповідач застосовував фізичну силу до дитини, агресії до дитини з його боку також не було, однак бачила відповідача в стані алкогольного сп`яніння на весіллі, але щоб він хитався чи не міг триматись на ногах не бачила. [PERSON] ( [INFO] ; [ADDRESS] ; сусідка, кума, не працює): пояснила, що позивача знає з 2010 року, а відповідача з 2011 року, оскільки вони були сусідами. Подружні відносити в них були нормальними, а потім вони жили на іншій вулиці і вона не бачила чи вони гуляли разом. Позивачку бачу кожний день. Батька дитини ніколи не бачила, дитина його боялась, вона вказала, що не хоче спілкуватись, однак змогла пояснити як це встановила. 2. Під час розгляду справи по суті, суд приймав від сторін письмові докази, які є у справі. Оцінка суду щодо фактичних обставин. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9 - свідоцтво про народження). Висновком про результати розгляду звернення [PERSON] від 02.09.2016 року було встановлено, що поступило звернення від [PERSON] про те, що 25.08.2016р. її чоловік [PERSON] , без її дозволу взяв грошові кошти, прийшов додому у п`яному вигляді, для власних потреб. У зв`язку із чим було вирішено з [PERSON] провести бесіду профілактичного характеру (а.с. 15). Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 листопада 2016 року було визнано [PERSON] винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді 30 годин громадських робіт, оскільки останній 17 листопада 2016 року близько 21 години по місцю проживання вчинив конфлікт з дружиною [PERSON] , під час якого висловлювався нецензурними словами, чим своїми діями вчинив акт психологічного насильства в сім`ї (а.с.82). Висновком про результати розгляду звернення [PERSON] від 02.12.2016 року було встановлено, що 18.11.2016 року поступило звернення від громадянки [PERSON] , що її чоловік [PERSON] вчинив словесний конфлікт під час якого висловлювався нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою. По даному факту опитаний [PERSON] вину свою визнав. У зв`язку із чим вирішено на [PERSON] , скласти адміністративний протокол за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а матеріали адміністративної справи направити на розгляд до суду (а.с.18). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 25 серпня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 344 розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з [PERSON] (а.с. 10). Також рішенням вищевказаного суду від 09 грудня 2016 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення вирішено проводити з 22 листопада 2016 року (а.с. 11-12). Висновком про результати розгляду звернення [PERSON] від 01.03.2017 року встановлено, що 20.02.2017 року поступило письмове звернення від громадянки [PERSON] , що її колишній чоловік 19.02.2017 року близько 23 години повернувся додому в нетверезому стані, вчинив словесний конфлікт під час якого ображав свою колишню дружину, висловлювався нецензурними словами та словесно погрожував фізичною розправою. По даному факту, криміналне провадження було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.16). Але на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та матеріали справи направлено на розгляд до суду (а.с. 17). І постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт, оскільки [PERSON] будучи притягнутим 29 листопада 2016 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП до адміністративної відповідальності, повторно, 19 лютого 2017 року близько 23 години в [ADDRESS] вчинив словесний конфлікт з колишньою дружиною [PERSON] під час якого лаявся нецензурними словами, виганяв її з будинку, чим вчинив акт насильства в сім`ї. [PERSON] , свою вину в скоєному правопорушенні визнав повністю. (а.с.81). У період з 11.04.2017р. по 31.08.2018 року, за даними директора Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №19 "Ромашка", цей заклад відвідувала і [PERSON] , яку приводили і забирали мати дитини та бабуся, вони ж були присутні на дитячих святах та розвагах. Батька дівчинки вихователь чи помічник вихователя, не бачили (а.с.13). Довідкою про результати розгляду матеріалів звернення [PERSON] , від 07.08.2018 року встановлено, що 30.07.2018 року поступило письмове звернення від громадянки [PERSON] , з проханням притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка [PERSON] за ухилення від сплати аліментів. Опитаний по даному факту громадянин [PERSON] пояснив, що зобов`язується сплатити кошти на користь своєї дочки [PERSON] [INFO] до 01.09.2018 року (а.с. 19). Сума несплачених аліментів станом на 01.06.2022 року становить 20675 грн.66 коп. (а.с. 20), станом на 01.07.2023 року: 25399 грн. 66 коп. (а.с. 21), але станом на 03.06.2024р. борг по аліментах складає 8285 грн.21коп. (а.с.78). З 01.09.2018 року [PERSON] розпочала навчання у Коломийському ліцеї №9. І зі слів вчителів та класного керівника, технічного персоналу, за час навчання дитини, приводили та забирали [PERSON] зі школи мати та бабуся. Батька дівчинки не бачили (а.с.14). Згідно з висновком виконавчого комітету Коломийської міської ради від 30.01.2024 року № 15, про відсутність підстав позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] [INFO] зазначено, що [PERSON] проживає з мамою, в неї створені належні умови для проживання дитини, що також підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с. 46). У бесіді з дитиною встановлено, що батько [PERSON] не спілкується з нею і не бере участі у її вихованні, не цікавиться навчанням та особистим життям дочки. Але на засіданні комісії [PERSON] повідомив, що має бажання спілкуватись і брати участь у вихованні і спілкуванні з дочкою. Батько просить не позбавляти його батьківських прав, оскільки він не несе загрозу життю і здоров`ю дитині. Вказує, що любить свою дочку і просить визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. У зв`язку із чим рекомендовано батьку звернутись до органу опіки із заявою щодо визначення йому способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою. У зв`язку із чим виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає, що на даний час відсутні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] (а.с.44-45). Але з 20.02.2024р. [PERSON] перебуває на військовій службі а військовій частині [NUMBER] (а.с.65), і довідкою Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області від 03.06.2024 року, підтверджується, що борг [PERSON] по аліментах становить 8285 гривень 21 копійка (а.с. 78). Оцінка суду щодо позовних вимог по суті. Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А з огляду на положеннями пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи охорони дитинства і виховання визначаються виключно законами України. Зокрема, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини 1 статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, на який посилається позивач для задоволення позову, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або від забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. А тут суд враховує, що основні обов`язки, які беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини, як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Разом з цим суд враховує, що відповідно до пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У цій справі суд констатує, що [PERSON] відповідно до висновку виконавчого комітету на засіданні комісії [PERSON] повідомив, що має бажання спілкуватись і брати участь у вихованні і спілкуванні з дочкою, хоча таке бажання він виявив тільки після пред`явлення до нього позову. Проте, останній просив не позбавляти його батьківських прав, оскільки він не несе загрозу життю і здоров`ю дитині та вказав, що любить свою дочку і просить визначити йому способи участі у вихованні та спілкуванні з дочкою, що також підтвердив і в судовому засіданні. Також суд враховує, що відповідач зменшив свій борг по аліментах з 25399грн. 66коп. до 8285 гривень 21 копійка. Водночас суд згоден із тим, [PERSON] дійсно не виконував батьківські обов`язки повною мірою до пред`явлення до нього позову, на підтвердження чого позивач та її представник надали належні докази. Також, суд згоден із тим, що вони довели перед судом і два факти вчинення відповідачем домашнього насильства по відношенню до позивачки, які мали місце більше 6 років. Проте суд не може залишити поза своєї уваги те, що позивачка та її представник не надали суду будь-яких доказів того, що після тих фактів, відповідач знову вчинив будь-яке адміністративне чи кримінальне правопорушення (а.с.1-83), або ж не зробив для себе належних висновків та не виправився. Безперечно, що навіть сам факт домашнього насильства щодо позивачки, двічі, суд не залишає поза своєї уваги, і ставиться до цього дуже уважно. Разом з цим такий факт, сам по собі, не входить до переліку підстав, що передбачені ч.1 ст.164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав. До того ж суд повинен відзначити, що такий факт, через 6 років після того, як це мало місце, не має вже такого гострого, імовірного у своєму повторенні ризику повторного настання, а також нерозривного поєднання із ухиленням відповідачем від виконання батьківських обов`язків. До речі, коли суд спілкувався із дитиною позивача та відповідача, вона не повідомляла суд на його питання про її пам`ять про батька, про те, що має погані спогади про його поведінку, і на момент тих подій, дівчинці було 5 років. Суд також дуже уважно ознайомився із змістом постанов суду, якими відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене ним насильство щодо позивачки. І констатує, що будь-яких відомостей про те, що вчинене відповідачем насильство було спрямоване і на дитину або, що він допускав погане поводження із дитиною, вказані постанови не містять. Також суд враховує покази свідка самої позивачки: [PERSON] , яка вказала, що бачила відповідача з дитиною вдома та на вулиці коли він її гойдав на гойдалці та грався в пісочниці. І не бачила щоб відповідач застосовував фізичну силу до дитини, агресії до дитини з його боку також не було. Разом з цим суд зазначає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав з метою одержання позивачкою допомоги як малозабезпеченої та матері одиночки є абсурдною, оскільки жодна людина не має права позбавляти дитину батьківської турботи, тим більше якщо батько дійсно хоче приймати участь у вихованні дитини та сплачує аліменти на її утримання. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Тому суд використовує рішення Європейського суду з прав людини (справа «Савіни проти України») від 18 грудня 2008 року в якому цей суд зазначив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Також, суд враховує рішення цього ж суду від 07 грудня 2006 року ("Хант" проти України, п.58), в якому було звернуто увагу на те, що факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до сина, що повинно враховуватись. І суд відзначає, що встановлені ним обставини прямо вказують на те, що відповідач дійсно змінив своє ставлення до дитини, до свого способу життя і виконання ним своїх батьківських обов`язків, перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] (а.с. 65) та хоче продовжити виконувати свій батьківській обов`язок, про що майже одразу прямо і недвозначно заявив службі у справах дітей, однак нині проходить військову службу. І з огляду на вік дитини (повних 12 років), суд переконаний у тому, що оскільки [PERSON] увійшла до того періоду, коли вона самостійно і усвідомлено робить свій власний вибір щодо того з ким їй хотілось би спілкуватись, а з ким ні, наявність юридичного права у батька контактувати із нею, повністю відповідає найкращим інтересам цієї дитини. Позаяк є надзвичайно важливим у цьому віці. А будь-які виключні обставини, які б реально існували на цей момент і свідчили би на користь необхідності виключення такого зв`язку і таких прав між [PERSON] та її рідним, біологічним батьком, позивачем не доведено. І знову ж таки, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, суд вважає, що підстав позбавляти відповідача батьківських прав щодо його доньки не має. У зв`язку із чим на думку суду позов не підлягає задоволенню повністю. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатила судовий збір у розмірі 1073грн.60коп. (а.с.4), але оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовив повністю, підстав для розподілу цих судових витрат між сторонами не має. Позаяк вказаний судовий збір покладається на сума позивачку, яка його і сплатила. Таким чином,

Outcome: dismissed