Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Олена Анатоліївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що її права як спадкоємця були порушенні, оскільки [INFO] помер [PERSON] , двоюрідний брат позивачки, який проживав по день смерті в [ADDRESS] . [PERSON] в шлюбі не перебував та дітей не мав. 30 серпня 2021 року вона подала заяву Приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. про прийняття спадщини. 19.10.2021 року позивач отримала відмову Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на рішення Гощанського районного суду Рівненської області. 04.05.2023 року [PERSON] отримала Постанову про відмову у вчиненні дій, з копією рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року. 06.07.2023 року Постановою Рівненського апеляційного суду рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року скасовано. Заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. Таким чином [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . З врахуванням зазначеного, позивач просить суд: визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною 21.10.2021 року, за реєстровим № 1959, яке було видано на ім"я [PERSON] ; Скасувати запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5610100000:01:042:0802, площею 0,0601 га, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , вчинений Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61054490 від 21.10.2021 року; скасувати запис про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , вчинений Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 61053634 від 21.10.2021 року. Ухвалою суду від 14.08.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду справу. Уухвалою суду від 08.02.2024 було закрито підготовче судове засідання та призначено до розгляду справи по суті. В судовому\~засіданні представник\~позивача позовні\~вимоги підтримала\~в повному\~обсязі з\~підстав та\~мотивів,\~які наведені\~у позовній\~заяві, просила задоволити позов. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.04.2021 року, після смерті якого відкрилась спадщина. За життя померлий не розпорядився своїм майном та заповіту не залишив, а тому спадщина повинна бути прийнята за законом. Після його смерті була відкрита спадкова справа №22/2021, розпочато 24.05.2021 року, з матеріалів якої вбачається, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . 21.10.2021 року Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за реєстровим № 1959, яке було видано на ім"я [PERSON] . 29 липня 2021 року [PERSON] було подано заяву Приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. про прийняття спадщини. 02.08.2021 року Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною надано розяснення №139/02-14 [PERSON] 18.10.2021 року вх.№194 [PERSON] було подано заяву Приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. про прийняття спадщини. 19.10.2021 року Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з посиланням на рішення Гощанського районного суду Рівненської області. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дій від 04.05.2023 року Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. відмовлено [PERSON] у прийнятті та врахуванні при встановленні кола і частки спадкоємців заяву про прийняття спадщини, оскільки [PERSON] перебувала із спадкодавцем у фактичних шлюбних відносинах без державної реєстрації шлюбу, постійно проживала із спадкодавцем однією сім"єю на час відкриття спадщини. Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року у справі №557/1140/21 заяву [PERSON] задоволено повністю. Встановлено факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з травня 2012 року по 15 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2023 року у справі №557/1140/21 рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року скасовано. Заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. У зв`язку з вищезазначеним позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав на спадкування за законом, та просить визнати недійсним, видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По даній справі позивач звернулася до суду за захистом своїх прав, як спадкоємця, яка, на її думку, має право на спадщину згідно ст.1241 ЦК України - обов`язкову частку. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Право на спадкування згідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Законодавець визначив у статті 1268 ЦК України, зокрема, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1273 ЦК України визначено, зокрема, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Так, з матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] отримала свідоцтво на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видане Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною 21.10.2021 року, за реєстровим № 1959. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №66937471 від 21.10.2021 року черга спадкування: перша, той з подружжя, що пережив спадкодавця. Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року у справі №557/1140/21 заяву [PERSON] задоволено повністю. Встановлено факт проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу з травня 2012 року по 15 квітня 2021 року [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Рівненського апеляційного суду від 06.07.2023 року у справі №557/1140/21 рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 13.08.2021 року скасовано. Заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У Цивільному кодексі України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи, суд прийшов до висновку, що видача відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом порушило права позивача, оскільки позивачу [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] , який помер [INFO] , не було надано можливості реалізувати її право на спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», § 58, від 10 лютого 2010 року). Оскільки підлягає задоволенню позовна вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , виданого Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Оленою Анатоліївною 21.10.2021 року, за реєстровим № 1959, яке було видано на ім"я [PERSON] , тому слід задоволити вимогу про скасуваня записів про реєстрацію права власності, здійснених на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину. На підставі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved