Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

06 травня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що з січня 2000 року до січня 2021 року вони з відповідачем проживали однією родиною без реєстрації шлюбу, мали спільний побут і бюджет, піклувалися один про одного. За взаємним бажанням купували усе необхідне для будинку, а також сільськогосподарську техніку. [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . Позивач зазначив, що дитиною вони опікувалися разом із відповідачем. Усі витрати на дитину, у тому числі, витрати на її навчання, у сторін також були спільними. У 2006 році позивач із відповідачем вирішили покращити житлові умови своєї сім`ї, і 05 грудня 2006 року придбали у власність житловий будинок [ADDRESS] . Позивач посилався на те, що вказаний вище житловий будинок придбано за його особисті кошти, оскільки з 2000 року відповідач [PERSON] не працювала та не мала постійного доходу. Після купівлі будинку позивач та уся його сім`я зареєструвалися у ньому. В січні 2021 року відносини між сторонами стали недоброзичливими, у зв`язку з чим, позивач був змушений піти з дому і проживати в орендованому будинку. Посилаючись на те, що між сторонами не врегульовано питання поділу їхнього спільного майна, позивач просив суд встановити факт їхнього з відповідачем проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, і визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 травня 2021 року цивільну справу № 945/722/21 розподілено головуючому судді Терентьєву Г.В. Справа перебувала у провадженні судді Терентьєва Г.В. Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області Малишевої В.Д. від 04 червня 2021 року, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, відповідно до засідання Вищої ради правосуддя № 40 від 01 червня 2021 року, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 945/722/21. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2021 року вказана цивільна справа № 945/722/21 розподілена головуючому судді Шароновій Н.О. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна, залишено без руху. 05 липня 2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви відповідно до ухвали суду від 16 червня 2021 року про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 липня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 945/722/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна. Постановлено призначити справу до судового розгляду по суті та викликати у судове засідання свідків. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 22 січня 2024 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, з якої слідує, що позивач підтримує позов та просить його задовольнити; проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Раніше, у судовому засіданні 18 жовтня 2023 року, позивач також підтримав позов у повному обсязі, Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин; відзив не подала. В матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення відповідачеві поштового відправлення за адресою його проживання (а.с. 59, 76). Крім цього, в матеріалах справи містяться довідки про доставку відповідачеві повідомлень у додаток "Viber" на отримання електронних повісток про дату, час і місце судового засідання з розгляду цивільної справи № 945/722/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна (а. с. 99, 107, 122, 134). Згідно з положеннями п. 1) ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Суд заслухав у судовому засіданні 18 жовтня 2023 року позивача [PERSON] , допитав свідка [PERSON] , дослідив наявні у справі письмові докази, і встановив таке: [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Зазначений вище факт підтверджується дослідженим у судовому засіданні письмовим доказом, а саме - копією свідоцтва про народження, яке видане повторно, серії [NUMBER] (а. с. 7). Згідно з копією довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 17 лютого 2021 року про реєстрацію місця проживання особи, яка додана позивачем до позовної заяви, за відомостями виконавчого комітету Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Маловарварівка, Миколаївського району Миколаївської області, громадянин України, (унікальний номер в Єдиному державному демографічному реєстрі 19720420-09350) з 29 жовтня 2007 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Відповідно до довідки Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 22 березня 2021 року, доданої позивачем до позовної заяви, [PERSON] , [INFO] , з 29 жовтня 2007 року зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною вище адресою, у тому числі, зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16). З довідки об`єднаної територіальної громади Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 31 березня 2021 року, доданої позивачем до позовної заяви, слідує, що [PERSON] , 1972 року народження, який проживає за адресою: [ADDRESS] , дійсно з 2000 року проживав в одному домогосподарстві, разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Позивач стверджує, і відповідач не заперечив і не спростував, що під час спільного проживання, а саме 05 грудня 2006 року сторони разом придбали цілий житловий будинок [ADDRESS] , який був зареєстрований на ім`я відповідача. Крім цього, вказаний вище факт підтверджується копіями: Договору купівлі - продажу житлового будинку від 05 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1156; Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13295586 від 22 січня 2007 року; Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 250850130 від 01 квітня 2021 року (а. с. 8, 9, 13). Допитаний у судовому засіданні 18 жовтня 2023 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він знає [PERSON] і [PERSON] близько двадцяти років; вони усі жили на одній вулиці, [PERSON] і [PERSON] проживали разом однією сім`єю, зі своєю дочкою, у житловому будинку [ADDRESS] , а він у житловому будинку [ADDRESS] . [PERSON] працював у радгоспі. Близько чотирьох, п`яти років [PERSON] і [PERSON] разом не проживають. До позовної заяви позивач додав довідку Сільськогосподарського виробничого кооперативу "УРОЖАЙНИЙ" від 08 квітня 2021 року № 20, з якої слідує, що [PERSON] згідно з Наказом № 75-к від 30 березня 1989 року був зарахований робочим Маловарварівського відділку учгоспу "Світло Жовтня" Миколаївського СГІ Миколаївського району Миколаївської області. Згідно з п. 4 ст. 40 та Наказом № 14-к від 31 жовтня 2016 року звільнений з роботи (а. с. 17). Відповідно до п. 5) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з положеннями абз. 1 ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь - якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. У пункті 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 Європе?йська Конве?нція з прав люди?ни) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. При цьому, положення статті 74 СК України дають підстави дійти висновку, що вони поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь - якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного поживання однією сім`єю; спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), а для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11. Судом встановлено, що сторони дійсно постійно проживали разом з 2000 року за адресою: [ADDRESS] . З 29 жовтня 2007 року сторони зареєстровані та фактично проживали разом за адресою: [ADDRESS] . За вказаною вище адресою з позивачем і відповідачем була зареєстрована їхня дочка [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що факт проживання позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 2000 року до січня 2021 року, є встановленим. З огляду на викладене вище, суд вважає вимогу позивача про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, обгрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання майна, набутого під час спільного проживання, спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку майна, суд дійшов такого. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вже зазначалося вище, відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 глави 8 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1 ст. 61 глави 8 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 63 глави 8 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 глави 8 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З наявних у справі письмових доказів та показань свідка слідує, що спірне нерухоме майно, а саме - цілий житловий будинок [ADDRESS] , набуте [PERSON] і [PERSON] за час сумісного проживання. Отже, вказане вище майно є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Даний факт сторонами не заперечується. Будь - яких письмових доказів на підтвердження того, що спірний будинок придбаний за власні грошові кошти відповідача [PERSON] , відповідач суду не надала, а відтак не спростувала презумпцію спільності права чоловіка та жінки на майно, набуте ними під час спільного проживання. Разом з цим, суд не бере до уваги посилання позивача, що спірний будинок придбано за його власні кошти, оскільки будь - які докази, які б підтверджували даний факт, позивачем суду не представлені. При цьому, сама лише державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем не може свідчити про те, що таке майно належить відповідачу на праві особистої приватної власності, з урахуванням того, що воно набуте під час спільного проживання з позивачем. За обставин викладених вище, частки [PERSON] і [PERSON] , у праві спільної сумісної власності, є рівними, а тому кожна сторона спору має право на 1/2 частку спірного житлового будинку, який є об`єктом права спільної сумісної власності. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1816 грн. 00 коп., сплачений позивачем при поданні позову за квитанцією № 0.0.2100162575.1. від 22 квітня 2021 року, а також судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп., сплачений позивачем при поданні позову за квитанцією № 0.0.2184589531.1. від 05 липня 2021 року.

Outcome: approved