Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

19.01.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 72387612 від 16.12.2022 у сумі 40\~437,90 грн, кредитним договором № 08629-02/2023 від 06.02.2023 у сумі 3\~900,00 грн, кредитним договором № 3269647 від 11.11.2022 у сумі 43\~078,61 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачкою умов договорів. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2024 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.02.2024. 07.02.2024 представником відповідачки адвокатом Кушнеренком Є.Ю. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки відповідачкою вищевказані договори не укладалися. 19.02.2024 розгляд справи відкладено на 07.03.2024 у зв`язку з неявкою сторін. 07.03.2024 розгляд справи відкладено на 27.03.2024 у зв`язку з неявкою сторін. 27.03.2024 розгляд справи відкладено на 11.04.2024 у зв`язку з клопотанням представниці позивача. 11.04.2024 розгляд справи відкладено на 09.05.2024 та запропоновано сторонам надати суду докази на підтвердження перерахування коштів на банківську картку [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.05.2024 задоволено клопотання представниці позивача; витребувано у строк до 05.06.2024 у АТ КБ «ПриватБанк» виписку по картці банку (рахунку) № [NUMBER] за період з 11.11.2022 по 06.02.2023, а також інформацію щодо: наявності у [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку починаючи з 11.11.2022; належності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; надходження на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 10\~200,00 грн в період з 16.12.2022 по 20.12.2022; надходження на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 7\~000,00 грн в період з 11.11.2022 по 15.11.2022; надходження на картковий рахунок № [NUMBER] грошових коштів у розмірі 1\~000,00 грн в період з 06.02.2023 по 10.02.2023; розгляд справи відкладено на 06.06.2024. У судове засідання 06.06.2024 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представниця позивача засобами електронного поштового зв`язку подала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримку свого позову. Представник відповідачки через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідачки, позовні вимоги не визнав. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.11.2022 відповідачка уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3269647, відповідно до якого товариство надало відповідачці кредит у сумі 7 000,00 грн, зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день, строком на 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Даний договір підписано [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К638» (а.с. 41-54). У Додатку № 1 до вищевказаного Договору сторони домовилися, що відповідачка сплатить після закінчення 360-денного строку його дії суму кредиту (7 000,00 грн) і нараховані проценти за користування кредитом в сумі 45\~990,00 грн, а всього 52\~990,00 грн (а.с. 52). У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.11.2022 № 3269647, за твердженням позивача, відповідачка станом на 31.12.2023 має заборгованість в сумі 43 078 грн 61 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 60). 16.12.2022 відповідачка уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72387612, відповідно до якого вказане товариство надало відповідачці позику у сумі 10 200,00 грн, з базовою процентною ставкою 2,5% в день, строком на 30 днів, дата повернення позики (останній день) 15.01.2023. Даний договір підписано [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «ug90QJLukJ» (а.с. 9-11). У Додатку № 1 до вищевказаного Договору сторони домовилися, що відповідачка сплатить після закінчення 30-денного строку його дії (15.01.2023) суму кредиту за договором (10 200,00 грн) і нараховані проценти за користування кредитом в сумі 3\~060,00 грн, а всього 13\~260,00 грн (а.с. 11). У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 16.12.2022 № 72387612, за твердженням позивача, відповідачка станом на 31.12.2023 має заборгованість в сумі 40 437 грн 90 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 18). 06.02.2023 відповідачка уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» договір про надання фінансового кредиту № 08629-02/2023, відповідно до якого вказане товариство надало відповідачці фінансовий кредит у розмірі 1 000,00 грн, з фіксованою процентною ставкою 2,50% в день, строком на 25 днів, тобто до 02.03.2023. Даний договір підписано [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W532» (а.с. 24-29). У Додатку № 1 до вищевказаного Договору сторони домовилися, що відповідачка сплатить після закінчення 25-денного строку його дії суму кредиту (1\~000,00 грн) і нараховані проценти за користування кредитом в сумі 375,00 грн, а всього 1\~375,00 грн (а.с. 28 на звороті). У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту від 06.02.2023 № 08629-02/2023, за твердженням позивача, відповідачка станом на 31.12.2023 має заборгованість в сумі 3 900 грн 00 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с. 35). Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з частиною першою статті 1088 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі Договору факторингу від 19.10.2023 № 19102023 до позивача перейшли права кредитора за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.11.2022 № 3269647 (а.с. 55-59); на підставі Додаткової угоди № 9 до Договору факторингу від 14.06.2021 № 14/06/21 до позивача перейшли права кредитора за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 16.12.2022 № 72387612 (а.с. 12-17); на підставі Договору факторингу від 30.08.2023 № 30082023/1 до позивача перейшли права кредитора за договором про надання фінансового кредиту від 06.02.2023 № 08629-02/2023 (а.с. 30-34). Згідно з частиною другою статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 Цивільного кодексу України, згідно з якою: - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; - якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; - якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як убачається з наданої АТ КБ «ПриватБанк» відповіді на запит суду, починаючи з 11.11.2022 у [PERSON] наявні наступні карткові рахунки: № [NUMBER] , № [NUMBER] . 16.12.2022 на картковий рахунок № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у сумі 10 200,00 грн; 11.11.2022 на картковий рахунок № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у сумі 7000,00 грн, 06.02.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] були зараховані грошові кошти у сумі 1000,00 грн. Також АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] за період з 11.11.2022 по 06.02.2023, якою також підтверджується отримання відповідачкою кредитних коштів у вказаних розмірах. Із огляду на вищевикладене, встановлено, що відповідачка підписала три електронних договори шляхом використання електронного підпису одноразовими ідентифікаторами «К638», «ug90QJLukJ», «W532» відповідно, а тому суд доходить висновку, що факт укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3269647 від 11.11.2022, договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72387612 від 16.12.2022, договору про надання фінансового кредиту № 08629-02/2023 від 06.02.2023 підтверджується матеріалами справи та узгоджується із статтями\~6,\~627 ЦК України\~та статтями\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію». Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася з ними. Уклавши дані договори на умовах, викладених в них, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Згідно зі\~статтею 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом статей 526,\~615 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, з відповідачки на користь позивача належить стягнути кредитні кошти, отримані нею від первісних кредиторів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитним договором може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 Кодексу). Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо процентів за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72387612 від 16.12.2022, укладеним відповідачкою з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суд зазначає, що відповідно до пунктів 2.1-2.3 цього договору та Додатку № 1 до нього товариство надало відповідачці позику у сумі 10 200,00 грн, з базовою процентною ставкою 2,5% в день, строком на 30 днів, дата повернення позики (останній день) 15.01.2023, а відповідачка сплатить після закінчення 30-денного строку його дії (15.01.2023) суму кредиту за договором (10 200,00 грн) і нараховані проценти за користування кредитом в сумі 3 060,00 грн, а всього 13 260,00 грн. У пункті 6 договору передбачене право позичальника продовжити строк користування позикою, що здійснюється за його зверненням в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди. Матеріали справи не містять доказів укладення відповідачкою додаткової угоди про продовження користування позикою зі спливом перших 30 днів, а відтак немає правових підстав для стягнення процентів за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72387612 від 16.12.2022 поза строком кредитування у розмірі, більшому 3\~060,00 грн, визначені договором. Нарахування процентів за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.11.2022 № 3269647 у розмірі 36\~078,63 грн та за договором про надання фінансового кредиту від 06.02.2023 № 08629-02/2023 у розмірі 2\~900,00 грн проведено у відповідності з погодженими сторонами умовами цих договорів, що підтверджується відповідними розрахунками. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи правильність нарахування процентів за вищевказаними договорами відповідачка на спростування поданих позивачем розрахунків свого розрахунку не надала. Із огляду на встановлені обставини справи, невиконання відповідачкою зобов`язань за кредитними договорами, з неї належить стягнути заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 16.12.2022 № 72387612 в сумі 13 260 грн 00 коп.; за договором про надання фінансового кредиту від 06.02.2023 № 08629-02/2023 в сумі 3 900 грн 00 коп.; за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 11.11.2022 № 3269647 утворилась заборгованість в сумі 43 078 грн 61 коп. Згідно зі\~статтею 141 ЦПК України\~з відповідачки підлягають стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (69%). Ураховуючи викладене,

Outcome: partial