Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду 13.06.2023 з вимогами про визнання протиправними та скасування рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 411 від 31.08.2017 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » та рішення Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області № 845 від 12.09.2019 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] ». 15.06.2023 суддею Городоцького районного суду Львівської області відкрито загальне позовне провадження у справі . В підготовчому судовому засіданні було встановлено, що відповідачка [PERSON] померла, у зв`язку з чим залучено в якості відповідача спадкоємця [PERSON] 24.01.2024 позивач збільшив позовні вимоги і просив витребувати на користь фермерського господарства «Козацьке» земельну ділянку кадастровий номер 4620980800:26:000:0130 з незаконного володіння [PERSON] 08.02.2024 представник відповідачки [PERSON] адвокат Гелецька Л.П. подала відзив в якому просила закрити провадження стосовно позовної вимоги до її довірительки та зазначила, що Городоцьким районним судом Львівської області 27.06.2019 вирішено питання щодо спірної земельної ділянки за позовом ФГ «Козацьке» до [PERSON] , спадкоємицею майна якої є [PERSON] , на підтвердження долучила ухвалу Городоцького районного суду у цивільній справі 2/441/528/2019 (а.с.201 т.1 ). 29.02.2024 позивач в підготовче судове засідання подав заяву про зменшення позовних вимог, та просив виключити з числа відповідачів [PERSON] 29.02.2024 ухвалою Городоцького районного суду Львівської області позов частині вимог до [PERSON] за заявою позивача залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову (а.с.223 т.1). 29.02.2024 представник відповідачки [PERSON] адвокат Гелецька Л.П. подала до суду пояснення в якому, крім іншого, посилаючись на рішення місцевого суду Городоцького району Львівської області від 2003 року за позовом засновника ФГ «Козацьке» до матері її довірительки [PERSON] , спадкоємцем майна якої є [PERSON] , вважає позов позивача поданим з пропуском строків позовної давності, просить суд\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог (а.с.211 т.1). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з мотивів та підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Городоцької міської ради Львівської області просив розглядати справу у їх відсутності, відзиву, заперечень не подав, направив суду письмове пояснення в якому зазначено, що розпорядженням Городоцької РДА № 42 від 26.01.2008 «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земель у власність голові та членам ФГ «Козацьке» надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення земель у власність для ведення фермерського господарства в розмірі середньої земельної частки (паю). Вказане розпорядження на сьогодні є не реалізоване, не скасоване і не відмінене (а.с.79 т.1). Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Гелецька Л.П. просили в позові відмовити з огляду на те, що позивачем всі строки пропущені, позивачу та членам фермерського господарства було відомо про користування [PERSON] , спадкоємцем майна якої є [PERSON] , спірної земельної ділянки в с.Бартатів Городоцького району Львівської області, ще у 2003 році вона брала участь в судових засіданнях за позовом голови ФГ «Козацьке» представляючи інтереси відповідачки - своєї матері [PERSON] до якої пред`являв позов голова ФГ «Козацьке» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. За вказаним позовом у листопаді 2003 року Городоцьким районним судом Львівської області було прийнято рішення, і було встановлено, що її матері [PERSON] , як члену колгоспу «Зоря», в 1970 х роках була виділена спірна земельна ділянка, якою вони постійно користувалися, крім того вона була в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки в Західному апеляційному господарському суді в березні 2019 року за позовом ФГ «Козацьке». На тепер позивач не просить поновити строк позовної давності та не мотивує причини пропуску такого. Крім того представник [PERSON] адвокат Гелецька Л.П. звертає увагу на те, що спірні земельні ділянки є розподіленими і фермерське господарство не займається вирощуванням сільгоспкультур. Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази в сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні доведено, що у 1992 році на підставі Державного акту на право користування земельною ділянкою В № 061050 Фермерському господарству «Козацьке» (позивачу) виділено 24.7 га землі для ведення фермерського господарства в с. Бартатів, Городоцького (Львівського) району, Львівської області (а.с15-19 т.1). Фермерське господарство «Козацьке» зареєстроване 16.11.1992 та створене відповідно до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-ХІІ від 20.12.1991. Основний вид діяльності вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур. Згідно ч.1 ст. 5 ЗУ «Про селянське(фермерське) господарство», чинне на час створення ФГ «Козацьке», земельні ділянки для ведення селянського (фермерського господарства) надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або оренду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18) зазначено, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа. З копії рішення місцевого суду Городоцького району Львівської області від 20.11.2003 вбачається, що 29.09.2003 з позовом до суду звертався [PERSON] (голова ФГ «Козацьке) та просив зобов`язати серед інших і [PERSON] повернути частину самовільно зайнятих земельних ділянок, з огляду на те, що згідно Державного акту на право користування земельною ділянкою В № 061050 передані Фермерському господарству «Козацьке» в розмірі 24.7 га, в с. Бартатів, Городоцького (Львівського) району, Львівської області. Судом було встановлено, що частина земельних ділянок які є предметом спору за позовом голови ФГ «Козацьке», в 1968-1970 роках були надані колгоспом «Зоря» членам колгоспу під городи і використовуються з того часу до тепер. Інтереси [PERSON] в суді представляла її дочка [PERSON] (матеріали цивільної справи № 2-1944/ А-41/03, та т.2 а.с.37, т.1 а.с. 28-41 ). В даному судовому засіданні відповідачка [PERSON] ствердила, що вона виготовила технічну документацію на землю саме ту ділянку, яка належала її матері [PERSON] , що була виділена останній під городи з 1970 років та згідно рішення Бартатівської сільради від 12.09.2019 (т.1 а.с.45, 48). Судом встановлено, що Розпорядженням голови Городоцької РДА від 26.01.2008 було прийнято рішення № 42 «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земель у власність голові та членам ФГ «Козацьке» ( т.1 а.с.50). Отже, посилання представника позивача на те, що про порушення їх прав вони дізнались 22.06.2023 не знайшло свого підтвердження в суді, і таке також спростовується Постановою Західного Апеляційного господарського суду (а.с.34 т.1) та Рішенням Господарського суду Львівської області (т.1 а.с. 28). Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Гелецька Л.П. просять відмовити позивачу за пропуском строку позовної давності. В обґрунтування наявності підстав для застосування строків позовної давності посилаються на те, що починаючи з 2003 року ФГ «Козацьке» було зобов`язано отримати повну та достовірну інформацію про відведену їм площу земельної ділянки, а також ту земельну ділянку, якою постійно користуються колишні члени колгоспу. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовну давність визначено, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідачка, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Згідно частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин (такий висновок сформульовано в пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19). Отже, з огляду на те, що як голова ФГ «Козацьке» так і члени фермерського господарства були обізнані про наявність спору щодо земельних ділянок переданих їм для ведення господарської діяльності так і виділення частини земельних ділянок в користування членам колишнього колгоспу «Зоря» з 2003 року, суд знаходить підстави про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed