Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник заявниці звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, дитини чоловічої статі, [PERSON] , який народився [INFO] у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна. Відомості про батька внести на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Свої вимоги представник заявниці мотивує тим, що у [PERSON] [INFO] у м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим народилась дитини чоловічої статі. Заявниця отримала свідоцтва про народження, реквізити яких не відповідають вимогам чинного законодавства. Заявниця позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту народження дитини, оскільки документ на підтвердження цих обставин виданий на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявницею свідоцтва про народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. \~ \~ \~ \~Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала свої повноваження представнику, який подав заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Білозерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Херсонському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), як заінтересована особа, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~ [INFO] у\~м.\~Сімферополь,\~АР Крим, Україна у [PERSON] народилась дитина чоловічої статі, що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації народження м.Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 29.04.2023 року, актовий запис №110239910000601435001, реквізити якого не відповідають вимогам чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Вказане свідоцтво є недійсним і не створює правових наслідків. \~ \~ \~ \~Пунктом 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. \~ \~ \~ \~Згідно п. п. 1, 2, 3\~ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до\~Конституції\~та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. \~ \~ \~ \~Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1 ч. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України») \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у цій справі суд вважає за необхідне взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до\~ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є джерелом права в України. В справах "Loiziddo v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Iliascu and Others v. Moldova and Russia", ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", який був наданий на запит Ради Безпеки ООН, у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток, викладений у п. 125 Консультативного висновку, полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. \~ \~ \~ \~Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року (заява №15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. За таких обставин суд враховує як доказ народження дитини у [PERSON] , чоловічої статі надане заявницею свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації народження м.Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 29.04.2023 року, актовий запис №110239910000601435001, реквізити якого не відповідають вимогам чинного законодавства. \~ \~ \~ \~Згідно роз`яснень наданих в п. 18\~Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч.1\~ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити, встановивши факт народження дитини, що в подальшому буде підставою для державної реєстрації народження дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved