Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

[PERSON] 29 листопада 2023 року поштою направив до суду позов до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, який надійшов до суду 06 грудня 2023 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року позов було залишено без руху і запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 2 ст. 175, ч. 7 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких представником позивача 04 січня 2024 року через систему «Електронний суд» було подано заяву про усунення недоліків, яку зареєстровано судом 05 січня 2024 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено частково. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом у своєму позові, запереченнях (відповіді на відзив), відзиві на зустрічний позов посилався на те, що 21 серпня 2021 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ним за особисті кошти 11 січня 2022 року було придбано автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] , а також за його особисті кошти відповідачеві за первісним позовом здійснено художню реставрацію зубів та косметологічну операцію зі збільшення губ. У зв`язку з тим, що він входить до складу екіпажу судна, його діяльністю є мореплавство, тому ними було вирішено право власності на спірний автомобіль зареєструвати за [PERSON] 06 грудня 2018 року [PERSON] придбав автомобіль BMW 528І, 2012 року випуску, який було продано 07 вересня 2021 року за 300\~000 грн. В подальшому зазначені кошти були витрачені на купівлю транспортного засобу Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] . Відповідач за первісним позовом у період перебування в шлюбу не працювала, доходів не отримувала, перебувала на повному матеріальному забезпеченні позивача за первісним позовом. Також під час перебування у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] , [PERSON] і АТ «Сенс Банк» (до перейменування АТ «Альфа Банк») в інтересах сім`ї у 2021 році було укладено кредитний договір. Позивач за первісним позовом є позичальником за даним договором, а відповідач за первісним позовом надала відповідну згоду на його укладення. Поступово сімейне життя погіршувалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, втрачене почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть. На теперішній час зобов`язання за договором не виконані, заборгованість становить близько 200\~000 грн. Оскільки за час перебування у шлюбі подружжя набуває не тільки різноманітні права та блага, а й обов`язки, договір укладався в інтересах сім`ї, то подружжя є солідарними боржниками, тому борг має враховуватися при поділі майна. За час перебування в шлюбі [PERSON] з власних коштів було сплачено косметологічну операцію зі збільшення губ відповідача за первісним позовом вартістю 10\~000 грн. та художню реставрацію зубів, вартість якої становила 150\~000 грн. Оскільки речі є неподільними, на них витрачалися особисті кошти позивача за первісним позовом, останній має право на отримання від [PERSON] коштів, витрачених на зазначені маніпуляції. З приводу зустрічних вимог [PERSON] про визнання автомобіля BMW Х6, 2014 року випуску, держномер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації частки його вартості, зазначив, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а саме 04 грудня 2021 року, ним було придбано автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, держномер [NUMBER] . Купівлю зазначеного автомобіля було здійснено виключно за власні зароблені кошти, про що свідчать декларації за період з 2019 рік по 2021 рік, його дохід склав 6\~360\~584 грн. 88 коп. Документи, які підтверджують купівлю автомобіля було втрачено у м. Маріуполі. [PERSON] не спростовано факт відсутності у неї доходів, вона не працювала, доходів не отримувала, перебувала на повному фінансовому забезпеченні [PERSON] . Таким чином, автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, держномер [NUMBER] , був придбаний [PERSON] за особисті кошти, отримані від здійснення господарської (підприємницької) діяльності, а не за кошти подружжя, отримані спільними зусиллями чи спільною працею сторін, що є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог. При визначенні вартості транспортного засобу експертом грубо порушені методики, не застосовано коефіцієнт зносу, пробіг автомобіля та його технічний стан, тому висновок не може братися до уваги як доказ. Позивач за первісним позовом вказує, що він працює мореплавцем і більшість часу перебуває поза межами України, оригінали документів на спірний автомобіль перебували у позивача за зустрічним позовом. На момент окупації м. Маріуполя він перебував у гаражі неподалік місця проживання сторін. У березні 2022 року знайомий [PERSON] повідомив, що в гараж проникли невідомі особи у військовій формі, які викрали автомобіль, зачепивши його до військової техніки із символікою окупантів, та потягли його у невідомому напрямку. Факт втрати майна відомий позивачеві за зустрічним позовом, розуміє, що воно викрадене та повернуте не буде, сторони узгодили, що ділити його не будуть. [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин за фактом викрадення автомобіля, раніше із відповідною заявою не звертався, оскільки через юридичну необізнаність не вважав за доцільне. Заявлені позивачем за зустрічним позовом вимоги про поділ майна, враховуючи усну домовленість сторін про його нерозподіл, розуміючи його фактичну втрату без можливості його повернення та поділу є, зловживанням правом звернення до суду, без надання доказів, що автомобіль придбано за спільні кошти, та мають штучний характер. Просив суд визнати правом особистої приватної власності [PERSON] на автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] ; визнати зобов`язання по кредитному договору, укладеному між [PERSON] і АТ «Альфа Банк» (нова назва АТ «Сенс Банк»), в рівних частинах між [PERSON] і [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , витрати на косметологічну операцію зі збільшення губ та витрати на реставрацію зубів у розмірі 160\~000 грн.; стягнути судові витрати. Позивач за зустрічним позовом у своєму відзиві на первісний позов, зустрічному позові та відповіді на відзив посилалася на те, що позивач за первісним позовом оскаржує принцип спільності права власності на придбаний під час шлюбу автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] , аргументуючи, що грошові кошти на його придбання були його особистими, отриманими від продажу іншого належного йому транспортного засобу BMW 528І, 2012 року випуску, який було продано 07 вересня 2021 року за 300\~000 грн. Достатніх доказів того, що саме кошти, отримані від його продажу, були витрачені на придбання спірного транспортного засобу, не надано. Здійснення розрахунків у готівковому форматі та відсутність в отриманих грошей індивідуальних ознак, упевнитися у твердженні позивача за первісним позовом неможливо. Автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] , є об`єктом права спільної сумісної власності. Факт відсутності її офіційного працевлаштування безпосередньо в період покупки автомобіля не може однозначно свідчити про відсутність у неї будь-яких джерел доходів, в тому числі пасивних, та накопичених коштів, завдяки яким [PERSON] могла брати фінансову участь у придбанні майна. Відсутність самостійного заробітку сама по собі не спростовує принцип спільності майна подружжя. У зв`язку з цим, вона не зобов`язана доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя та навпаки у разі заперечення режиму спільної власності щодо певного майна, [PERSON] повинен довести належними та достатніми доказами, що майно є його особистою власністю. Також [PERSON] заявлено вимоги про визнання зобов`язань за кредитним договором від 07 вересня 2021 року в рівних частинах між подружжям. Згідно з п. 2 оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії банком надавалась послуга з обслуговування кредитної картки, з кредитним лімітом у вигляді відновлювальної кредитної лінії протягом строку дії якої після повернення наданого клієнту кредиту або його частини, банк здійснює подальше кредитування клієнта у межах її ліміту шляхом надання траншів. Для можливості встановлення відновлювальної кредитної лінії та надання клієнту кредиту, банк на підставі поданих клієнтом документів та цієї угоди відкриває поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів. Такий рахунок призначений для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. [PERSON] уклав не кредитний договір з метою отримання коштів для використання в інтересах сім`ї, а лише відкрив відновлювальну кредитну лінію для особистого використання. Позивач за зустрічним позовом не надавала жодної згоди на отримання позивачем будь-яких кредитів та ніколи не користувалась коштами, які могли бути отримані позивачем у зв`язку з наявністю відновлювальної кредитної лінії. З документів банку вбачається, що [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю від 27 вересня 2021 року надав право [PERSON] одержувати грошові кошти з належних [PERSON] рахунків. Існують підстави вважати, що кредитним лімітом могли користуватись [PERSON] та [PERSON] . З отриманих доказів не вбачаться, що у [PERSON] станом на день подання позову взагалі була наявна певна заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у зв`язку з користуванням кредитними коштами. Про поточний стан рахунку [PERSON] їй не відомо, зважаючи на те, що сторони уже близько двох років не перебувають у фактичних шлюбних відносинах через суперечності у політичних поглядах, пов`язаних з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, та проживають у різних країнах. Оскільки позивач за первісним позовом не надав доказів того, що за кошти кредитного ліміту було придбане майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, або що витрати були здійснені в інтересах сім`ї, відповідна позовна вимога є безпідставною. З приводу позовної вимоги про стягнення з позивача за зустрічним позовом коштів за проведення косметологічних маніпуляцій по збільшенню губ та реставрації зубів у розмірі 160\~000 грн., заявлені позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, оскільки процедури зі збільшення губ та реставрації зубів є послугами у розумінні цивільного права, та не можуть вважатись майном. Тому до наданих [PERSON] послуг неможливо застосувати наслідків режиму спільного майна, оскільки у процесі їх надання не було створено майна, що було б спільною власністю сторін. Також [PERSON] не надав доказів того, що відповідні маніпуляції було здійснено за його особисті кошти, а також не навів правової підстави для компенсації чи виплати позивачем за зустрічним позовом йому коштів. 21 серпня 2021 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2023 року. За час перебування у шлюбі ними було придбано у власність два транспортні засоби: автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, держномер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , та автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, держномер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до висновку експерта від 31 січня 2024 року середньо ринкова вартість автомобіля BMW Х6, 2014 року випуску, становить 1\~146\~597 грн. 63 коп. Оскільки останній не перебуває в Україні, вона фактичного доступу до транспортного засобу, належного позивачеві за первісним позовом, не має. Просила суд визнати автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, держномер [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та стягнути з позивача за первісним позовом розмір належної їй частки у спільному майні подружжя у розмірі частини його вартості. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Судом встановлено, що 21 серпня 2021 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] належав автомобіль BMW 528І, 2012 року випуску, держномер [NUMBER] , який був ним проданий 07 вересня 2021 року за 300\~000 грн. (а.с. 17). 07 вересня 2021 року між [PERSON] і АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якої банк відкриває йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні та кредитну лінію з максимальним лімітом у розмірі 200\~000 грн. Для можливості встановлення відновлювальної кредитної лінії та надання клієнтові кредиту банк на підставі поданих клієнтом документів та цієї угоди відкриває поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Такий рахунок, окрім наведеного, призначено для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (а.с. 95-103). 27 вересня 2021 року [PERSON] довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновою Н.Є. і зареєстрованою в реєстрі за № 1439, уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в АТ «Альфа-Банк» з усіх без винятку питань, пов`язаних з розпорядженням відкритими на його ім`я банківськими рахунками (усіма їх видами, в тому числі поточними рахунками, поточними рахунками, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів; вкладними (депозитними) рахунками та іншими) в будь-якій валюті, з правом здійснення грошових операцій та з правом розпорядчого підпису (а.с. 106). 04 грудня 2021 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , який придбано в торгівельній організації та ввезений з-за кордону № БК0112/03/21 від 01 грудня 2021 року, що також підтверджується відомостями з ЄДР ТЗ РСЦ ГСЦ в Донецькій, Луганській областях, АР Крим та м. Севастополі № 31/27-3100 від 16 квітня 2024 року (а.с. 130-131). 11 січня 2022 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно з висновком експерта № 22-24 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу (а.с. 132-134), середньоринкова вартість автомобіля BMW Х6, номер кузова [NUMBER] , станом на 31 січня 2024 року визначається рівною 1\~146\~597 грн. 63 коп. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 11 січня 2022 року, автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , придбаний [PERSON] за ціною 300 000 грн. (а.с. 10-11). Згідно з висновком експерта № 21-24 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , ринкова вартість автомобіля станом на 30 січня 2024 року складає 444\~479 грн. 01 коп. (а.с. 145-148). Вартість [PERSON] не спростована. 20 березня 2024 року [PERSON] звернувся до Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом викрадення транспортного засобу BMW Х6, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] (а.с. 182, 183). Щодо позовних вимог за первісним позовом, суд приходить до висновку, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 57\~СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Оскільки, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у ст.\~60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК України. Ч. 1 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Суд критично оцінює надані стороною позивача за первісним позовом податкові декларації про доходи [PERSON] , оскільки вказані документи відображають річний обіг коштів фізичної особи-підприємця, що не є тотожним чистому доходу відповідної особи. Відповідні доходи [PERSON] саме як фізичної особи в матеріалах справи відсутні, пояснень і підтвердження неможливості подати судові такі докази не надано, оскільки в заявах по суті [PERSON] наголошував на його доходах саме як фізичної особи. Позивач за первісним позовом стверджує, що спірний автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , (у позовних вимогах [PERSON] вказаний номер держреєстрації до укладення договору купівлі-продажу від 11 січня 2022 року), було придбано ним за кошти, отримані від продажу належного йому іншого транспортного засобу, проданого [INFO] . Спірний автомобіль Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , було придбано подружжям [PERSON] і [PERSON] 11 січня 2022 року. Ціна договору за домовленістю сторін склала 300\~000 грн. При цьому, позивачем не було надано судові доказів, що грошові кошти, сплачені у вказаному розмірі, були саме коштами, отриманими від продажу належного йому на праві власності автомобіля BMW 528І, 2012 року випуску, який було продано 07 вересня 2021 року. Також, суд враховує, що 04 грудня 2021 року [PERSON] було придбано інший спірний автомобіль - BMW Х6, номер кузова [NUMBER] , правочин з придбання якого передував придбанню автомобіля Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] . Тобто, однозначно стверджувати, що грошові кошти у розмірі 300\~000 грн., які були сплачені за придбання автомобіля Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , отримані [PERSON] від продажу належного йому на права особистої приватної власності майна, неможливо. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання автомобіля Mazda 3, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , особистою приватною власністю [PERSON] належними доказами не доведені, тому у їх задоволенні слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині визнання зобов`язань за кредитним договором, укладеним між АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа Банк») між [PERSON] і [PERSON] , суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають за наступних підстав. Частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Зі змісту договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07 вересня 2021 року, укладеного між [PERSON] і АТ «Альфа-Банк» випливає, що метою кредиту є споживчі цілі. При цьому, твердження позивача за первісним позовом в частині, що позивач за зустрічним позовом надавала згоду на укладення кредиту (а.с. 4) спростовуються матеріалами кредитного досьє, з якого вбачається, що відомості про [PERSON] зазначені в графі «Контактна особа для термінового зв`язку». Жодних доказів, які би свідчили про обізнаність позивача за зустрічним позовом, її згоду, чи отримання кредитних коштів, засвідчених її підписом, матеріали кредитного досьє не містять. Натомість, в кредитній справі наявна копія довіреності від 27 вересня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лупіновою Н.Є. і зареєстрованої в реєстрі за № 1439, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в АТ «Альфа-Банк» з усіх без винятку питань, пов`язаних з розпорядженням відкритими на його ім`я банківськими рахунками (усіма їх видами, в тому числі поточними рахунками, поточними рахунками, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів; вкладними (депозитними) рахунками та іншими) в будь-якій валюті, з правом здійснення грошових операцій та з правом розпорядчого підпису. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя. Крім того, для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає. Разом з цим, стороною позивача за первісним позовом не долучено належних та достатніх доказів, які би підтверджували факт отримання кредитних грошових коштів [PERSON] , зокрема останнім не зазначено розмір тіла кредиту, строк користування, умови повернення, наявність та розмір кредитної заборгованості станом на дату розгляду справи. Само по собі укладення кредитного договору та встановлення кредитного ліміту на рахунку про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не може свідчити про отримання грошових коштів та виникнення у іншого подружжя зобов`язань з повернення кредитних коштів. Дані докази суд оцінює критично, оскільки відсутнє підтвердження цільового використання грошових коштів в інтересах сім`ї, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині [PERSON] слід відмовити. З приводу тверджень позивача за первісним позовом про оплату ним стоматологічних послуг з художньої реставрації зубів та косметологічних послуг зі збільшення губ [PERSON] на загальну суму 160\~000 грн., за його особисті кошти, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано належних і достатніх доказів про здійснення відповідної художньої реставрації зубів та косметологічних послуг зі збільшення губ, їх вартості, дати надання відповідних послуг, а також, що грошові кошти, сплачені за зазначені послуги, є особистою приватною власністю [PERSON] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині теж задоволенню не підлягають. З приводу зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та його розподіл суд приходить до наступного висновку. Як було встановлено судом, подружжям [PERSON] і [PERSON] було придбано автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , середньоринкова вартість якого була оцінена у розмірі 1\~146\~597 грн. 63 коп. Тобто, зазначене майно віднесено до спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями ч. 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 63\~СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України). Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною 3 якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 4 ст.\~71\~СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1 та 2 статті 364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.ч. 1, 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної йому частки у спільному майні - автомобілі, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 162/672/22 (провадження № 61-16216св23). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2 та 3статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Суд не приймає до уваги заперечення позивача за первісним позовом в частині неправильної оцінки спірного майна, оскільки експертом зазначена саме середня вартість майна, у противагу цьому [PERSON] не надано висновку про оцінку вартості автомобіля, тому його заперечення щодо значного завищення ціни не спростовані належними і достатніми доказами. Не заслуговують на увагу суду посилання сторони [PERSON] про те, що спірний автомобіль BMW Х6, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , вибув із володіння власника, зокрема, що його було викрадено з гаража у м. Маріуполі, оскільки достатніх доказів відповідній події позивачем за первісним позовом судові не надано. Звернення [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину 20 березня 2024 року та його пояснення, що раніше не звертався, оскільки вважав, що в цьому немає сенсу, суд оцінює критично. Сам по собі факт звернення позивачем за первісним позовом до поліції із заявою про викрадення транспортного засобу не є доказаним фактом втрати майна, а також у разі втрати майна внаслідок збройної агресії РФ, власник такого майна має право на компенсацію, що в свою чергу є загальновідомим фактом. Разом з тим, стороною позивача за первісним позовом надано до матеріалів справи копію витягу з ЄРДР № 12024100080001327 від 10 квітня 2024 року, з якого вбачається, що 09 квітня 2024 року [PERSON] звернулася із заявою про те, що 18 березня 2024 року приблизно об 11.40 годині за адресою: [ADDRESS] , невідома особа в умовах воєнного стану вчинила крадіжку її грошових коштів з банківського рахунку у сумі 18\~726 грн. 93 коп., який суд не приймає як належний доказ заперечень позивача за зустрічним позовом, яким він обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та стягнення частини його вартості. Крім цього, звернення [PERSON] із заявою про вчинення кримінального провадження щодо викрадення транспортного засобу не є підставою для відмови [PERSON] у її праві на отримання частки у спільній сумісній власності подружжя. За таких обставин, зустрічні позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження, тому в порядку поділу спільного майна подружжя слід стягнути з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом вартість частини транспортного засобу BMW Х6, 2014 року випуску, номер кузова [NUMBER] , держномер [NUMBER] , що становить 573\~298 грн. 81 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. [PERSON] у задоволенні первісних позовних вимог було відмовлено, тому понесені судові витрати слід залишити за позивачем за первісним позовом. Позивачем за зустрічним позовом при подачі зустрічного позову було сплачено судовий збір у розмірі 5\~732 грн. 99 коп. (а.с. 125), який підлягає стягненню на її користь з позивача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved