Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

12\~квітня 2024\~року позивач\~надіслала в\~суд позов\~до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, яке складається із земельної ділянки, площею 2,9608 га, яка розташована на території Локачинської ТГ та будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] . В січні 2013 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 11/2013 до майна померлої [PERSON] . Зазначає, що на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку площею 2,9608 га в 2013 році було видано свідоцтво про право на спадщину. 01 квітня 2024 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, проте у його видачі їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на вказаний будинок, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Цевеличі (Локачинського) Володимирського району Волинської області, а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 травня 2024 року. 13 травня 2024 року від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, а саме: просить визнати за нею, [PERSON] , право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Цевеличі (Локачинського) Володимирського району Волинської області (а.с. 56) Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 16 травня 2024 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог, підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 03 червня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою (а.с. 63). До позовної заяви нею долучено клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 43). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 64 на звороті). 25 квітня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 55). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 11/2013 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Цевеличі Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 16 квітня 2003 року Козлівською сільською радою (а.с. 6,17). Після її смерті відкрилася спадщина. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , при вирішенні питання про її прийняття спадкоємцями застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, а саме - Цивільного кодексу УРСР (далі - ЦК УРСР). Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. 05 грудня 2001 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 43, що підтверджується копією заповіту та копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 33136303 від 28.01.2013 року (а.с. 18 на звороті, 25). Згідно заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде належати на день смерті і на яке матиме право по закону, в тому числі земельна частка (пай) в розмірі 2,96 заповіла [PERSON] . Згідно із ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Проте, осіб, які після смерті [PERSON] , до набрання чинності ЦК України, прийняли спадщину, не встановлено, спадщина також не визнана відумерлою. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Із довідки Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 389 від листопада 2012 року вбачається, що на території Козлівської сільської ради знаходиться спадкове майно, яке належало померлій [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] і померла [INFO] . Спадкове майно складається із земельної частки (пай) та житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . У володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті [PERSON] фактично вступила [PERSON] , яка на день її смерті проживала та була зареєстрована і на даний час проживає в [ADDRESS] , інших спадкоємців немає. Заповіт від імені померлої посвідчувався у Козлівській сільській раді 05.12.2001 року, зареєстровано в реєстрі за № 43 (а.с. 18). Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 19 грудня 2012 року [PERSON] визначено додатковий двохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка знаходиться на території Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області і залишилася після смерті тітки позивача [PERSON] (а.с. 19). 28 січня 2013 року [PERSON] звернулася в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 11/2013 до майна померлої [PERSON] (а.с. 16 на звороті). Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 11/2013 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. Крім того, 14 серпня 2018 року приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 2,9608 га, що розташована на території Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 33). 01 квітня 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за заповітом після смерті [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 35). Проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 93/02-31 від 01.04.2024 року (а.с. 15, 42). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 07 березня 2024 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, був зведений у 1975 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 10-13). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 6 за 2001-2005 роки Козлівської сільської ради Локачинського району Волинської області, яка видана Локачинською селищною радою Волинської області 12 лютого 2024 року за вих. № 34, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав громадянці [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . Рік побудови будівлі - 1975 рік (а.с. 24, 57). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 372289540 від 01.04.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 41). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за заповітом майна померлої, підставно просить суд визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний будинок садибного типу з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved