Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з наведеним позовом, мотивуючи тим, що він є батьком неповнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] в місті Новий Уренгой (російська федерація). Матір`ю дитини є [PERSON] (громадянка російської федерації). У вересні 2021 року [PERSON] покинула територію України та місце її перебування йому не відоме, і з цього часу він самостійно виховує дочку, яка проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2021 року і по сьогоднішній день мати дитини не бере участі у її вихованні, він самостійно виховує доньку створює їй належні умови для здорового та всебічного розвитку, дитина навчається у ліцеї № Івано-Франківської міської ради. В свою чергу мати дитини фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя. Відповідач є здоровою, працездатною та матеріально забезпеченою людиною, має змогу надавати фінансову допомогу на утримання дитини, інших неповнолітніх дітей не має та аліменти не сплачує. Вважає, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в розмірі 3500,00 грн. в місяць на утримання дитини. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенні до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Встановити місце проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , за адресою реєстрації та проживання батька по [ADDRESS] . Представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, з не відомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Представник третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подала заяву, в якій просила розгляд справи призначити без їх участі. За таких обставин, з урахуванням положень статтей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 26.08.2010 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки №464 від 21.09.2023 року виданої Ліцей №3 Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , є здобувачем освіти 7-Б класу ліцею №3 Івано-Франківської міської ради (а.с.7). Як вбачається з інформації Державної прикордонної служби України від 04.04.2024 року, з наявною у базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином російської федерації в період з 01.09.2021 по станом на 15:00 11.04.2024 року, [PERSON] перетнула пункт пропуску Бічівськ 17.09.2021 року, виїзд (а.с.67). Згідно вимог ст.ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до п.5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.121-125). В даному висновку зазначено, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 18.04.2024 року, проведеного за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою проживають [PERSON] , [INFO] - батько, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - дідусь, [PERSON] , [INFO] - бабуся. Житло розміщене на 8-му поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається з 2 кімнат, кухні, роздільного санвузла. Умови проживання сім`ї належні, в квартирі проведено ремонт, обладнано побутовою технікою, підтримується чистота і порядок, дитина забезпечена всім необхідним для розвитку, навчання, відпочинку, має окрему кімнату, забезпечена належним одягом та продуктами харчування. Стосунки в сім`ї дружні, дотримуються українських традицій. З розмови з дівчинкою стало відомо, що з мамою вона спілкується в телефонному режимі, матері відомо про позов. У зв`язку з тим, що дитина має спілкування з матір`ю у телефонному режимі, батькові дівчинки було наголошено про необхідність повідомити її про засідання комісії з прав захисту дитини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. [PERSON] , будучи повідомленою про час та дату засідання комісії, направила заяву за допомогою системи обміну повідомленнями «Вайбер», в якій вказала, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч.2,3 ст.ст. 150, 164,180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для застосування крайнього заходу впливу на відповідача - позбавлення її батьківських прав щодо його доньки [PERSON] , [INFO] , а тому дана позовна вимога підлягає до задоволення. Відповідно до ч.4, ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, проявляє батьківську турботу, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, а відповідач, як мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня становить - 2563,00 грн., а від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196,00 грн. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що матір дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] на користь позивача, в розмірі заявленому позивачем, а саме 3 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 11.01.2024 року, до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, а також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 141, 164, 180-183, 191 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ЦПК України,

Outcome: approved