Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 01.12.2023 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Цвігун А.В. з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, отримані без достатньої правової підстави в сумі 81709,89 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2023 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.01.2024 року судом отримано відзив на позов, направлений відповідачем [PERSON] поштою. 20.02.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2005 року по цивільній справі №2-3265/05 було стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 11.04.2005 року та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . На підставі заяви відповідача від 17.11.2021 року було відкрито 24.11.2021 року виконавче провадження №67657183. За період з 10.07.2015 року по 06.11.2021 року [PERSON] добровільно сплачував аліментні платежі, шляхом перерахунку зі свого карткового рахунку на рахунок відповідача. 15.03.2023 року представником [PERSON] було долучено до матеріалів виконавчого провадження копію виписки з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 07.01.2023 року №8QNAGS85G3LRJB6M на 7 арк., копії квитанції та інші докази, які свідчать про добровільну сплату Боржником аліментів на користь Стягувача, шляхом переказів на карту Приватбанку, зокрема за період з 10.07.2015 року по 06.11.2021 року на загальну суму 81 709,89 грн. (без врахування визнаних відповідачем). Всього за період з 10.07.2015 по 06.11.2021 сплачено 81709,89 грн. При цьому державним виконавцем було повідомлено, що долучені квитанції будуть враховані при розрахунку заборгованості лише у випадку, якщо це підтвердить безпосередньо Стягувач. Як стало відомо відповідач не підтвердила державному виконавцю отримання аліментів за означений вище період. Окрім того, відповідно до наявної в матеріалах виконавчого провадження заяви Стягувача (відповідача) від 29.11.2021 року, остання повідомила, що Боржник не сплачував аліментів та просила стягувати аліменти з 01.01.2014 року. Позивач зазначає, що інші грошові зобов`язання, окрім аліментних, між відповідачем та позивачем були відсутні. 05.07.2023 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» представником позивача було направлено вимогу відповідачу про підтвердження отримання аліментів за період з 10.07.2015 року по 06.11.2021 року на загальну суму 81709,89 грн. або добровільного повернення грошових коштів позивачу. Також, відповідачу було повідомлено, що позивач буде звертатися до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Вказана вимога була отримана відповідачем 18.07.2023 року. Разом з тим, жодної відповіді на вказану вимогу відповідачем надано не було. Про порушення своїх прав, а саме невизнання відповідачем [PERSON] факту отримання грошових коштів у сумі 81 709,89 грн. за період з 10.07.2015 року по 06.11.2021 року, позивач [PERSON] дізнався після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження №67657183 15.03.2023 року та розгляду Київським районним судом міста Одеси скарги на дії та бездіяльність державних виконавців щодо проведених розрахунків у виконавчому провадженні (справа №947/9518/23). У відзиві на позов відповідач [PERSON] посилається на те, що заявлений позов не визнає в повному обсязі. Із загальної суми заборгованості по аліментам, яка складає 150000,00 грн. відповідач визнала та підтвердила, що позивач [PERSON] дійсно за весь період з 2015 року перерахував відповідачу на утримання малолітньої дитини аліментів в сумі 70000,00 грн. Інші гроші відповідач не може визнати такими, як аліменти на утримання дитини, бо вони такими не були - це були гроші на особисті подарунки доньки (що позивач вказував в призначенні платежів), оплата додаткових занять англійською та українською мовами, екскурсії в інші міста України, відвідування театрів тощо. Також гроші були перераховані на ремонт оселі, в якій відповідач з малолітньою дитиною опинилась при поверненні на територію України після окупації Криму. Відповідач зазначає, що не примушувала позивача сплачувати додаткові гроші дитині, не вимагала грошей на ремонт оселі. Також відповідач вказує, що відносини сторін - це відносини батьків малолітньої дитини, а відносини позивача з донькою - це обов`язок утримувати дитину як батько. А намагання повернути кошти - це бажання не відповідати за позовом, що розглядається в Київському районному суді м. Одеси про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасно сплачені аліменти (справа №947/3325/23). ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В Другому Малиновськму відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на виконанні ВП №67657183 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3265/05, виданого 01.11.2021 року Київсьим районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.04.2005 року і до повновліття дитини, а саме до [INFO] . Згідно з Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 10.10.2022 року, здійсненим головним державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Скрябіною А.Я., встановлено розмір заборгованості із сплати аліментів [PERSON] на 30.09.2022 року - 162302,39 грн. З Виписки з ПриватБанку з карткового рахунку [PERSON] вбачається, що протягом 2010-2021 років [PERSON] здійснював перекази на рахунок [PERSON] на різні суми. Деякі платежі містять коментарі: "дочке", " [PERSON] " тощо /а.с.8-11/. До виписки надані також відповідні дублікати квитанцій /а.с.12-24/. Судом встановлено, що 23.03.2023 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців Першого Київського та Другого Малиновського відділів ДВС м. Одеси Південнного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження №67657183, та просив визнати неправомірними дії щодо складання розрахунків заборгованості по аліментам, скасування розрахунків та зобов`язання здійснити новий розрахунок з урахуванням сплачених коштів [PERSON] добровільно на суму 151786,11 грн. у якості заборгованості по аліментах. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року у задоволенні скарги [PERSON] відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.10.2023 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2023 року залишено без змін. В зазначеній постанові також вказано, що судом першої інстанції встановлено, а державним виконавцем Скрябіною А.Я. підтверджено, що у квитанціях про перерахунок коштів на ім`я стягувача, поданих стороною [PERSON] за період з 10.07.2015 по 06.11.2022 не зазначалася підстава переказу коштів, а стягувач [PERSON] не визнала переказані кошти від боржника як заборгованість по аліментах, з цих підстав, вони не були враховані при розрахунку заборгованості по аліментах. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Частиною першою статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України). Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на те, що у березні 2023 року [PERSON] звертався до Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на дії та бездіяльність державних виконавців, відповідно до якої просив в тому числі скасувати розрахунки заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №67657183 та зобов`язати Другий Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження №67657183 з урахуванням долучених боржником [PERSON] доказів добровільної сплати аліментів. Разом з тим, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.05.2023 року по справі № 947/9518/23 у задоволенні скарги відмовлено. Вказана ухвала залишена в силі постановою Одеського апеляційного суду від 30.10.2023 року. Представник позивача посилається на те, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги суди встановили, що відсутні підстави вважати, що зазначені суми були сплачені скаржником саме в рахунок сплати аліментів, стягнутих за рішенням суду. Також ті обставини, що спірна частина сплачених коштів не була сплачена в якості аліментів, стверджує відповідач [PERSON] , яка у відзиві на позов зазначає, що ці платежі були епізодичними, безсистемними, тільки по необхідності, та віднести їх до сплати аліментів на утримання дитини неможливо. Суд приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо того, що всі грошові кошти позивач перераховував добровільно, усвідомлюючи, що у нього є малолітня дитина, яка проживає з відповідачем. Про це свідчать і коментарі до платежів, де зазначається, що перераховуються кошти для доньки. За таких обставин, враховуючи, що грошові кошти надавались позивачем [PERSON] добровільно для його неповнолітньої доньки, що стороною позивача не спростовано, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed