Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі літера «А» за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 45 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 46191857, виданого 23.10.2015 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №11/01/2018 від 11.01.2018 позивач передала вказану нерухомість у строкове, платне користування (оренду) ТОВ «Основа інфо» для розміщення магазину з продажу продуктів харчування та супутніх товарів. У вересні 2018 року орендарю ТОВ «Основа інфо» за місцем розташуванням нерухомого майна було повідомлено про припис органів благоустрою міста Києва щодо надання відповідних документів на підтвердження законності розміщення тимчасової споруди. Зазначений припис не було надіслано власнику майна, а сам припис стосувався тимчасової споруди, а не об`єкту нерухомості, яким є дана будівля. У період з 02.10.2018 по 04.10.2018 працівниками КП «Київблагоустрій», за її відсутності, було проведено демонтаж будівлі, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом про захист її порушених прав. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №640/20950/18, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 залишено без змін, визнано протиправним та скасовано доручення №064-7310 від 02.10.2018, видане Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Відтак, протиправність дій та наявні негативні наслідки для позивача внаслідок демонтажу належного на праві власності позивачу нерухомого майна досліджено та встановлено у судовому порядку, що призводить до відповідальності винних осіб на підставі ст.1173 ЦК України. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження від 11.05.2021 №10/10-21 ринкова вартість демонтованого (знесеного) нерухомого майна позивача складає 3 551 500,00 гривень без ПДВ. Зазначена вартість демонтованого майна складає реальні збитки позивача на момент звернення із позовом до суду згідно ст. 1192 ЦК України. Натомість демонтаж нерухомості унеможливив продовження користування орендарем майном, що має наслідком недоотримання на момент звернення з вказаним позовом позивачем орендної плати, щомісячний розмір якої становить 45000,00 грн, яку б позивач отримувала за звичайних обставин. За таких обставин, розмір упущеної вигоди обраховується шляхом множення орендної плати на кількість місяців дії договору після протиправного знесення нерухомості (три місяці 2018 року + 12 місяців 2019 року + 12 місяців 2020 року) та становить 1 215 000,00 грн. Також позивач зазначає, що діями відповідачів їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 100 000,00 грн, з огляду на глибину страждань та погіршення можливості реалізації прав, відсутність демонтованого нерухомого майна, яке в подальшому було б активом спадкоємців. Враховуючи вищенаведене, позивач просила стягнути солідарно з відповідачів 4 866 500,00 грн, з яких: 3 551 500,00 грн збитків за протиправно демонтоване нерухоме майно; 1 215 000,00 грн упущеної вигоди внаслідок недоотримання доходу (орендної плати) від реалізації права власника на передачу майна в оренду; 100 000,00 грн - моральної шкоди. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 05.08.2021 від представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, серед іншого з огляду на те, що єдиним органом, який приймає рішення про примусовий демонтаж тієї чи іншої споруди у м. Києві є Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). У той же час, КП «Київблагоустрій» не приймало рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми (огорожі) за наслідками перевірки виконання вимог припису позивачем, а лише виконувало доручення Департаменту, якому воно підпорядковане, тобто КП «Київблагоустрій» є виконавцем рішень суб`єкта владних повноважень в межах своєї статутної діяльності. У свою чергу, припис інспектора КП «Київблагоустрій» не є рішенням про демонтаж та підставою для демонтажу виявлених елементів, оскільки припис є запитом на отримання дозвільних документів. Діючим законодавством не передбачено виконання демонтажних робіт на підставі припису. При цьому, відповідач КП «Київблагоустрій» не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування. Також представник відповідача зазначив, що земельна ділянка, на якій був розміщений павільйон, для такої мети у встановленому законом порядку позивачу не передавалася. Належний позивачеві павільйон загальною площею 67,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] мав характер самочинного будівництва. Та обставина, що проведено державну реєстрацію павільйону не свідчить про набуття права на земельну ділянку під будівлею та не змінює правовий статус такого будівництва як самочинного. Оскільки наявність припису не могло слугувати підставою для знесення належного позивачу майна, підстави вважати, що таке рішення КП «Київблагоустрій» мало вирішальний вплив на долю майна, відсутні. За відсутності причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями відповідача та наслідками у вигляді втрати позивачем належного йому майна підстави для відшкодування завданої йому цим шкоди на підставі ст.1173 ЦК України також відсутні. Звертаючись з указаним позовом, позивач посилався на те, що вартість втраченого ним майна становила 3 551 500,00 грн., при цьому виходив з вартості аналогічних за площею та територіальним розташуванням об`єктів нерухомості у м. Києві, визначеної на підставі Висновку проведення експертного оціночно-будівельного дослідження №10/10-21 від 14.05.2021. Такий розмір вартості втраченого майна не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідач вважає, що право позивача на відшкодування шкоди, завданої йому втратою належного майна, що має статус самочинного будівництва, обмежується розміром витрат на будівництво. Відтак, відповідач критично оцінює висновок від 14.05.2021 №10/10-21, в якому при визначенні вартості належної позивачу будівлі експерт виходив з вартості аналогічних за площею та територіальним розташуванням об`єктів нерухомості у м. Києві, а не витрат на будівництво. Доказів іншого розміру втрат позивача від знесення належного їй павільйону не надано. Таким чином, КП «Київблагоустрій» зазначає про відсутність правових підстав для застосування ст. 1166 ЦК України щодо нього та необхідності застосування ст. 1173 ЦК України у спірних правовідносинах. Крім того, вважає непідтвердженим факт понесення позивачем моральної шкоди. 05.08.2021 на адресу суду від представника відповідача Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Зазначає, серед іншого, що відповідно до Правил благоустрою міста Києва працівником Комунального підприємства «Київблагоустрій» за адресою: проспект Оболонський, 45 було видано припис від 05.09.2018 №1814227 про усунення порушень Правил благоустрою міста Києва, вимоги приписів не були виконані. У зв`язку із відсутністю дозвільної документації, відповідно до пункту 3 рішення Київської міської ради від 02.04.2015 №317/1182 «Про забезпечення недопущення самочинного будівництва та самовільного зайняття земельних ділянок» та Правил благоустрою міста Києва Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища доручив комунальному підприємству «Київблагоустрій» листом від 15.08.2017 №064-8522 вжити заходів шляхом демонтажу самовільно розміщених об`єктів благоустрою. Позивачем не надано доказів володіння земельною ділянкою у розумінні Земельного кодексу України, а також доказів, що підтверджують надання приміщенню адреси Головним управлінням містобудування та архітектури відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачем не долучено до матеріалів справи Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, докази прийняття в експлуатацію об`єкта та окремі документи, а саме: технічного паспорту, дозвільних документів на проведення будівельних робіт, акту готовності об`єкта до експлуатації. Окремо зазначається, що головним спеціалістом відділу контролю за благоустроєм та збереженням природного середовища Оболонської РДА спірне приміщення визначене як тимчасова споруда, що вбачається з винесеного ним припису №08-136. Листом від 01.10.2018 №064/222-2384 КП «Київблагоустрій» повідомило Департамент про невиконання вимог припису №1814227 від 05.09.2018, у зв`язку з чим та за відсутності дозвільних документів, на виконання покладених обов`язків, Департаментом було надано доручення на демонтаж. Позивачем не додано до матеріалів справи технічний паспорт на будівлю. 20.10.2015 державним реєстратором здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . З витягу вбачається, що реєстрацію проведено з відкриттям розділу, тобто це може бути або реєстрація на новозбудований об`єкт або реєстрація нового об`єкту під час виділу, або реєстрація об`єкту, збудованого до 2013 року. Разом з тим, не вказано жодних обставин щодо правової природи виникнення спірного об`єкту. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Також в матеріалах справи відсутнє рішення Київської міської ради про передачу у власність чи користування земельної ділянки позивачу. Як вбачається з даних Публічної кадастрової карти України, земельна ділянка з обліковим кодом 78:042 навіть не виділена в натурі. Щодо солідарного відшкодування шкоди на користь позивача, відповідач зазначає, що позивачем не вказано, в чому полягає солідарність дій відповідачів та не доведено підстави для солідарного відшкодування. Суму стягнення позивач обґрунтовує висновком №10/10-21, що становить 3551500,00 грн. Для визначення ринкової вартості відіграють роль та впливають на оцінку: рівень престижності району, відстань розташування об`єкта від метро, зручність під`їзду, однак вказане не впливає на суму, необхідну для ремонту або відновлення об`єкта. Відповідач вважає, що наданий позивачем висновок експерта не направлений на досягнення мети, на яку його спрямовано, а саме, визначення розміру реальних збитків понесених [PERSON] Аналоги об`єктів, які відібрані експертом для визначення вартості будівлі позивача, розташовані на першому поверсі багатоповерхівок, житлових комплексів, які побудовані капітальним способом, з підведеними комунікаціями, виділеною прибудинковою територією, тому не можуть бути аналогом до збірно-розбірного павільйону позивача. Позивачем не надано обґрунтований розрахунок суми моральної шкоди, не надано доказів, якими підтверджено спричинення моральної шкоди, відтак не підтверджено факт завдання моральної шкоди та наявності підстав для її відшкодування. Стосовно упущеної вигоди, відповідач зазначає, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення. 25.08.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). У якій серед іншого зазначається, що нежитлова будівля літера «А» за адресою: [ADDRESS] ніколи не була та не може бути об`єктом благоустрою, на який розповсюджується дія Правил благоустрою міста Києва. Право власності на вказану будівлю посвідчене свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер 46191857, виданим 23.10.2015 Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2015, індексний номер 46192351 - власником вказаної будівлі є позивач, нерухоме майно не є тимчасовою спорудою. Позивачу неважливо, яку адресу та в якому порядку присвоєно об`єкту нерухомості і як відбувався процес визначення адрес. Земельні та реєстраційні відносини не були та не є такими, що їх визначає позивач та такими, що відносяться до повноважень відповідача. Під час реєстрації прав на нерухомість державним реєстратором перевірялися документи, необхідні для такої реєстрації і не було встановлено їх невідповідність законодавству України. Крім цього, факт приналежності позивачу нерухомого майна та протиправність дій відповідачів встановлена рішенням суду у справі №640/20950/18. Спільність дій та необхідність солідарної відповідальності обумовлена тим, що дії по протиправному демонтажу нерухомого майна є узгодженими та спільними не лише шляхом прийняття відповідних рішень/вжиття дій, а й тому, що достовірно знаючи про наявність правовстановлюючих документів на майно, жоден з відповідачів не припинив протиправні дії ще до моменту їх завершення. Про злагодженість дій та спільну поінформованість відповідачів щодо статусу нерухомого майна свідчить і той факт, що представник позивача надавав документи на нерухоме майно як за місцем розташування при демонтажу працівникам КП «Київблагоустрій», так і службовим особам Департаменту. Щодо експертного висновку, відзив не містить конкретних положень, які б вказували на протиправність чи невідповідність висновку експерта, а містить довільні судження, як от вибір аналогічних об`єктів. При цьому, сам же відповідач вказує на наявні всі інші критерії, а саме: наближеність до метро, зручність під`їзду, рівень престижності району. Також, демонтоване нерухоме майно було повністю забезпечене комунікаціями, саме через необхідність відключення яких так довго тривала робота по знесенню нерухомого майна. Щодо розміру упущеної вигоди - позивач до знесення нерухомого майна передавав указану нерухомість в оренду та отримував за таке користування від орендаря ТОВ «Основа Інфо» орендну плату, щомісячний розмір якої складав 45000,00 грн. Договір оренди № 11/01-2018 сторонами було укладено до 10.01.2021, а строк користування розпочинався з 01.02.2018. Користування відбувалося в межах договору, упущена вигода в даному випадку не абстрактна, а очевидна, підтверджується договором оренди від 11.01.2018 та має чітко передбачуваний і фіксований розмір. Загальний розмір позивачем заявлено з моменту демонтажу будівлі та в межах дії строку договору оренди, який сторони змушені були розірвати достроково. Понад строк договору оренди позивач вимог не заявляє. А тому висновки відповідача про «теоретичне обґрунтування» не є такими, які випливають з позовної заяви та доданих до неї документів. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06.10.2021, витребувано у [PERSON] копію договору дарування торгівельного павільйону від 08.09.2010; копію висновку експертного будівельно-технічного дослідження №6258/10-15 від 24.01.2014; копію технічного паспорта на нежитлове приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв. м. по [ADDRESS] ; розпорядження КМДА №1406 від 08.07.1998 «Про надання дозволу ПП [PERSON] на будівництво тимчасового торгівельного павільйону на [ADDRESS] »; робочий проект будівництва збірно-розбірного павільйону на [ADDRESS] ; витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» належним чином засвідчену копію інвентарної справи на нежитлове приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м. по [ADDRESS] . 27.10.2021 до суду на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2021 від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла належним чином завірена копія інвентаризаційної справи № 31050 за адресою: м. Київ, просп. Оболонський, 45. 08.11.2021 до суду на виконання вимог ухвали суду від 06.10.2021 від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи, а саме: копії договору дарування 1/2 частини торгівельного павільйону від 08.09.2010; копії висновку експертного будівельно-технічного дослідження №6258/10-15 від 24.01.2014 та додатку №1 до висновку КНДІСЕ №6258/10-15 від 24.01.2011; копії технічного паспорта на нежитлове приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м по [ADDRESS] ; копію розпорядження КМДА №1406 від 08.07.1998 «Про надання дозволу ПП [PERSON] на будівництво тимчасового торгівельного павільйону по [ADDRESS] »; робочого проекту будівництва збірно-розбірного павільйону на по [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17.06.2022 клопотання представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» про призначення будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів - задоволено. Призначено у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: Який розмір матеріальної шкоди на час її заподіювання було завдано [PERSON] , внаслідок демонтажу (пошкодження, знищення) нежитлового приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м. по [ADDRESS] , станом на дату його знесення/демонтажу? Яка вартість матеріалів, з яких побудоване нежитлове приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м. по [ADDRESS] , та робіт, необхідних для влаштування даного приміщення, станом на дату його знесення/демонтажу? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. 01.07.2022 до суду від представника відповідача Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли письмові заперечення по справі. 18.09.2022 від директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотання щодо погодження строків проведення експертизи у справі №756/9902/21 понад 90 календарних днів. Подане клопотання обґрунтоване тим, що у зв`язку зі значною поточною завантаженістю фахівців КНДІСЕ з будівельно-технічних та економічних досліджень різної категорії складності, провести призначену експертизу у визначені законодавством строки не вбачається за можливе. Крім того, надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, якому доручено виконання судової будівельно-технічної експертизи про надання матеріалів для проведення будівельно- технічної експертизи щодо будівлі нежитлового приміщення (в літ.А), яка розташована за адресою: [ADDRESS] : акти обстеження (висновки, опис, результати оглядів комісій) будівлі з визначенням технічного стану будівлі станом до його демонтажу; фото або відеофіксація будівлі ззовні та всередині станом до його демонтажу; детальний проект на будівництво будівлі, тому що наданий на дослідження проект не містить інформації та креслень щодо конструктивних елементів будівлі, окрім фундаменту; акти виконаних робіт при будівництві будівлі з переліком та обсягами робіт. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2022 поновлено провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27.10.2022 клопотання директора Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо погодження строків для проведення експертизи у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, задоволено. Клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, задоволено частково. Погоджено проведення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, у термін понад 90 календарних днів, розумний та достатній для проведення призначеної експертизи. Додатково надано у розпорядження експертів кольорові фотокопії павільйону на 3 аркушах. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 13.01.2023 на адресу Оболонського районного суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) надійшов лист, у якому зазначається, що надіслані матеріали не містять необхідну інформацію для проведення будівельно-технічної експертизи. Необхідні для проведення експертизи документи не надані, що унеможливлює проведення експертизи. Ураховуючи вищевикладене, ухвала суду про призначення експертизи залишена без виконання, матеріали справи повертаються на адресу суду. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2023 поновлено провадження в справі. 05.05.2023 на адресу суду від представника відповідача КП «Київблагоустрій» надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів у справі та долучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17.04.2023 №45/9-46/9. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.06.2023 клопотання представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» про призначення оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, задоволено, призначено у цивільній справі №756/9902/21 за позовом [PERSON] до Департаменту міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій», третя особа, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про стягнення грошових коштів, судову оціночно-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: Який розмір матеріальної шкоди на час її заподіювання було завдано [PERSON] , внаслідок демонтажу (пошкодження, знищення) нежитлового приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м. по [ADDRESS] , станом на дату його знесення/демонтажу? Яка вартість матеріалів, з яких побудоване нежитлове приміщення (в літ. А) площею 67,5 кв.м. по [ADDRESS] , та робіт, необхідних для влаштування даного приміщення, станом на дату його знесення/демонтажу? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 28.07.2023 на адресу Оболонського районного суду міста Києва від Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов лист № 19/111/24-42446 від 19.07.2023 про залишення ухвали суду від 14.06.2023 без виконання разом з матеріалами цивільної справи № 756/9902/21. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.08.2023 поновлено провадження в справі. Протокольною ухвалою суду від 13.09.2023, поновлено строк для подання доказів у справі та долучено до матеріалів справи висновок експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17.04.2023 №45/9-46/9, задоволено клопотання про виклик свідка [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 10.01.2024 до суду від представника позивача [PERSON] надійшла письмова промова сторони позивача у судових дебатах. 24.01.2024 від представника відповідача КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли додаткові пояснення у справі. 29.01.2024 від представника позивача надійшла заява про стягнення на користь позивача судових витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 17000,00 грн. 13.03.2024 від представника відповідача КП «Київблагоустрій» надійшли пояснення щодо судових витрат, у яких представник зазначив, що стягнення послуг адвоката з відповідача на користь позивача має здійснюватися пропорційно до частини задоволених вимог. 14.03.2024 на адресу суду від представника відповідача Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшли заперечення щодо стягнення судових витрат, у яких серед іншого зазначається, що їх розмір не є співмірним зі складністю справи та не підтверджується наявними доказами. Також зазначає, що стороною позивача порушено критерій реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності), не доведена вказана сума у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги до предмету спору - Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Допитана в судовому засіданні від 29.11.2023 в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні, суду показала, що у 2018 році приїхали працівники КП «Київблагоустрій» і розібрали будівлю за адресою: літера «А» просп. Оболонський, 45, наразі об`єкту немає. На той момент усіма справами займався її чоловік, який є сином позивача, однак після його смерті [PERSON] оформила довіреність [PERSON] 02.10.2018 особи, які орендували приміщення, повідомили, що об`єкт розбирають. Свідок була присутня під час демонтажу у жовтні, працівники повідомили, що зносять МАФ. У цей же день свідок поїхала до Департаменту для вирішення питання щодо зупинення демонтажу, надала наявні документи, пояснила ситуацію, однак посадові особи Департаменту в усній формі рекомендували звернутися до суду для вирішення цього питання. Орендними відносинами займався покійний чоловік свідка, який помер [INFO] . Демонтаж відбувався протягом близько трьох днів, свідок була періодично присутня. Також показала, що це окремий об`єкт, з металевим дахом, візуально обшитий обшивкою, яка була знята на третій день демонтажу. Працівники розбирали частково вручну, також були будівельні крани. Судовий експерт [PERSON] у судовому засіданні 11.04.2024 з приводу Висновку експерта за результатами проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження від 14.05.2021 №10/10-21 пояснив, що питання експертизи сформував представник позивача. Для проведення розрахунків було доцільно застосувати дохідний та порівняльний підходи, які визначені Національними стандартами, у дослідницькій частині висновку детально описано їх зміст та розрахунки. Повідомив, що на с. 14 висновку є описка «квартира», однак усі використані аналоги є нежитловими будівлями - магазинами. На території, близькій до об`єкту дослідження, були відсутні подібні окремо розташовані об`єкти, тому були використані аналоги в цьому районі, які були розміщені в капітальних будівлях. При цьому, при здійсненні розрахунків судовим експертом було враховано капітальність будівлі та застосовано нормативно визначені коефіцієнти у порівняльному методі. Ринкова вартість є вартістю втраченого майна, при знесенні будівлі визначається її ринкова вартість, якщо на місці зруйнованого майна не можна побудувати об`єкт нерухомості. У ринкову вартість також включена вартість земельної ділянки. Вартість будівництва - собівартість об`єкта, яка входить у ринкову вартість. Вартість будівництва не була предметом експертного дослідження, тому не визначалась у висновку. Експерт оглядав об`єкт дослідження у квітні 2021 року, однак ринкова вартість визначена на момент складення висновку, оскільки це відмінні експертні дії, які проводяться у різний час. Судові експерти [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 11.04.2024 з приводу Висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17.04.2023 №45/9-46/9 пояснили, що 16.03.2023 до установи надійшла заява т.в.о. директора КП «Київблагоустрій» про проведення експертного дослідження з переліком документом та поставленим запитанням. При проведенні експертного дослідження експерти застосували витратний підхід, оскільки визначення прямих збитків не передбачає інших підходів. Дослідження ретроспективне, тому не було доцільності виїжджати на місцевість. Розмір прямих збитків визначено після аналізу усіх матеріалів з урахуванням характеристики споруди, основних конструктивних елементів, наявності інженерних комунікацій, площі забудови із використанням програмного комплексу «АС-4 Нерухомість», яка реалізує Збірник укруплених показників вартості відтворення будівель та споруд, для переоцінки основних фондів №18. Є офіційний договір з установою на використання програмного забезпечення «АС-4 Нерухомість». Прямі збитки не передбачали врахування права користування земельною ділянкою. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, судових експертів, свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Як убачається із матеріалів справи, нежитлова будівля літера «А» за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 67,5 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 46191857 від 23.10.2015. Вказане нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав як нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, індексний номер 46192351 від 23.10.2015. 05.09.2018 провідним інспектором КП «Київблагоустрій» Алімовим Есатом Абкеріновичем встановлено порушення пункту 13.3.1 Правил благоустрою місті Києва за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, б. 45, яке вчинено Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа Інфо», з урахуванням чого винесено припис, яким запропоновано усунути порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди. В разі відсутності документально-дозвільної документації демонтувати тимчасову споруду власними силами протягом 3 діб та відновити благоустрій. При не виконання вимог даного припису будуть вжиті заходи згідно чинного законодавства. 02.10.2018 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради сформовано доручення №064-7310, яким доручено КП «Київблагоустрій» вжити заходів шляхом демонтажу самостійно встановлених елементів, зокрема павільйон за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 45, назва підприємства «ТОВ «Основа Інфо». Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальним підприємством «Київблагоустрій» здійснено дії щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт проведення демонтажу (переміщення) від 02.10.2018 року №156, акт опису майна від 02.10.2018, акт проведення демонтажу (переміщення) від 03.10.2018 №157, акт опису майна від 03.10.2018 , акт проведення демонтажу (переміщення) від 04.10.2018 №158. Не погоджуючись із зазначеними діями відповідачів, вважаючи припис та доручення протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача, останній звернувся з даним позовом до суду. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №640/20950/18 позов [PERSON] до Комунального підприємства «Київблагоустрій», Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа Інфо" задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано доручення №064-7310 від 02.10.2018, видане Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2020 було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №640/20950/18 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Київблагоустрій", Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа Інфо", Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправним та скасування припису, доручення, зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства "Київблагоустрій" виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №640/20950/18 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Київблагоустрій", Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа Інфо", Виконавчий орган Київської міської ради (КМДА) про визнання протиправним та скасування припису, доручення, зобов`язання вчинити дії. При цьому, судами було зазначено, що доводи відповідача стосовно демонтажу саме тимчасової споруди, посилаючись на ознаки об`єкту, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували, що виявлене під час перевірки приміщення позивача є тимчасово розміщеною спорудою. Та не спростовано факту видачі технічного паспорту на відповідне майно позивача саме як на нерухомість та реєстрації за ним права власності на таке майно в Державному реєстрі речових прав, також як на нерухоме. Таким чином, неправомірність дій Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» відповідачів у спірних правовідносинах щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , не підлягає доказуванню та є такою, що встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач посилається на те, що спільними рішеннями та діями відповідачів йому заподіяна шкода у вигляді збитків від протиправно демонтованого належного їй нерухомого майна - нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] . Розмір шкоди позивач оцінює у сумі 3551500,00 грн., на підтвердження чого позивач надав Висновок судового експерта [PERSON] за результатами проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження від 14.05.2021 №10/10-21. Також, у матеріалах справи міститься Висновок експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 17.04.2023 №45/9-46/9, наданий суду КП «Київблагоустрій», згідно з яким розмір прямих збитків, завданих станом на 04.10.2018, внаслідок демонтажу КП «Київблагоустрій» нежитлової споруди, розташованої в Оболонському районі м. Києва по просп. Оболонському, 45, становить 255 874,00 грн. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі з приводу стягнення заявленої позивачем до стягнення суми, є позадоговірними, а тому до цих правовідносин застосовуються положення глави 82 Цивільного кодексу України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб`єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо. Суб`єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди наведено, зокрема, у статтях 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України. Відповідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Отже, для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо особа, яка заподіяла шкоду, не була уповноважена на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки особи, яка заподіяла шкоду. Наявність сукупності всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. За таких обставин саме на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість своїх вимог, а саме, наявність шкоди, протиправність поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. Дії Департаменту та інспекторів КП "Київблагоустрій" у сфері благоустрою населеного пункту здійснюються ними як суб`єктами владних повноважень та у чітко визначеному порядку, зокрема, інспектором Підприємства виноситься припис з вимогою про усунення порушень, у випадку подальшого невиконання якого Департаментом приймається рішення про демонтаж. Виходячи із наведеного, у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме норма статті 1173 ЦК України та підлягають з`ясуванню обставини наявності протиправної поведінки відповідачів, шкоди (збитків) та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів та збитками. Щодо першого елементу складу цивільного правопорушення, а саме, незаконності рішень і дій відповідачів по відношенню до позивача, суд виходить з наступного. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 316 ЦК України). Оскільки право власності позивача на вказане нежитлове приміщення зареєстровано, не оспорено, підстав вважати, що позивачка не набула право власності у встановлений законом спосіб немає. Виходячи зі змісту статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є об`єктом конституційного захисту від необґрунтованого втручання у здійснення власником своїх прав, у тому числі й з боку держави (її органів та їх посадових осіб) та органів місцевого самоврядування (їх посадових осіб). Свавільне втручання у право власності не допускається. Згідно частини 2 статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначалося вище, 05.09.2018 провідним інспектором КП «Київблагоустрій» Алімовим Есатом Абкеріновичем встановлено порушення пункту 13.3.1 Правил благоустрою місті Києва за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, б. 45, яке вчинено Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа Інфо», з урахуванням чого винесено припис, яким запропоновано усунути порушення шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення тимчасової споруди. В разі відсутності документально-дозвільної документації демонтувати тимчасову споруду власними силами протягом 3 діб та відновити благоустрій. При не виконання вимог даного припису будуть вжиті заходи згідно чинного законодавства. 02.10.2018 Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради сформовано доручення №064-7310, яким доручено КП «Київблагоустрій» вжити заходів шляхом демонтажу самостійно встановлених елементів, зокрема павільйон за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 45, назва підприємства «ТОВ «Основа Інфо». У період з 02.10.2018 по 04.10.2018 Комунальним підприємством «Київблагоустрій» здійснено дії щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] . У подальшому рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі №640/20950/18 за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Київблагоустрій», Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Основа Інфо" визнано протиправним та скасовано доручення №064-7310 від 02.10.2018, видане Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу (знесення) нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Зазначене рішення адміністративного суду у справі №640/20950/18 не скасоване та набрало законної сили. За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у цивільному процесі передбачені ч. 4 ст.82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність - це обов`язковість обставин, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Cуть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява №48553/99), а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95)). Високий Суд у пунктах 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Устименко проти України" від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13), зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х). З огляду на викладене, обставини, встановлені судовим рішенням, є преюдиційними та не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи. Таким чином, позивачем доведено суду, що саме внаслідок протиправних дій відповідачів вона була позбавлений права власності на належну їй нежитлову будівлю літера «А» за адресою: [ADDRESS] . Посилання КП «Київблагоустрій» на те, що він є неналежним відповідачем у справі про стягнення збитків, оскільки не приймало рішення про демонтаж, а лише виконувало відповідне доручення про демонтаж, видане Департаментом, відхиляються судом, оскільки правовий статус КП «Київблагоустрій» як співвідповідача у даній справі обумовлений тим, що саме ним було вчинено демонтаж будівлі та, як зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2020 у справі №640/20950/18 ці дії було визнано протиправними. Щодо другого елементу складу цивільного правопорушення, а саме, наявності шкоди і її розміру, суд виходить з наступного. З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 540 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-16856св20) зазначено, що «при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну». За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Тобто, розмір збитків має бути доведений позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина перша статті102 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За ч.6 ст.106 ЦПК України експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно із ст.4 Закону України «Про судову експертизу» незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. У постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з приписів ч.5, 6 ст.106 ЦПК України висновок експертного дослідження, в якому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, не може бути визнаний належним та допустимий доказом (п.п.65 - 68 постанови). Надаючи оцінку висновкам експертів, суд також врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.08.2019 у справі №910/4129/17 про те, збитки внаслідок незаконного демонтування придбаного позивачем майна визначаються з огляду на його ринкову вартість, а не відновлювальну вартість. Статтею 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Згідно пункту 85 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. №1891 незалежна оцінка збитків проводиться із застосуванням оціночних процедур будь-якого з методичних підходів та їх поєднання, які найбільш повно відповідають меті оцінки, з урахуванням вимог статті 22 Цивільного кодексу України. Обґрунтування застосування методичних підходів та окремих оціночних процедур у процесі оцінки зазначається у звіті про оцінку збитків. Оцінка збитків проводиться на принципах, визначених пунктами 4-10 Національного стандарту № 1, та припущеннях про типовий характер використання майна. Пунктом 86 Методики визначено, що у разі неможливості фізичного відновлення пошкодженого майна або у разі, коли вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу його складових, які зазнали пошкодження, та зносу, що не підлягає усуненню під час ремонту, в сумі не меншій за ринкову вартість такого майна до завдання майнової шкоди, розмір реальних збитків дорівнює ринковій вартості неспеціалізованого майна, визначеній із застосуванням порівняльного та (або) дохідного підходів, або залишковій вартості відтворення (заміщення) спеціалізованого майна, визначеній із застосуванням витратного підходу з урахуванням його стану до розкрадання, нестачі, знищення, псування. Згідно визначень, наведених у пункті 3 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав": метод оцінки - спосіб визначення вартості об`єкта оцінки, послідовність оціночних процедур якого дає змогу реалізувати певний методичний підхід; нерухоме майно (нерухомість) - земельна ділянка без поліпшень або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов`язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна; необ`єктивна оцінка - оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки; неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування; подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об`єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість; ймовірна сума грошей - найбільша сума грошей, яку може отримати продавець та може погодитися сплатити покупець; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Відповідно до пунктів 13-16 Національного стандарту №1 для визначення ринкової вартості враховується найбільш ефективне використання об`єкта оцінки. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки можливе із застосуванням усіх методичних підходів у разі наявності необхідної інформації. Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Витрати на відтворення (заміщення) повинні визначатися на дату оцінки з урахуванням ринкових цін. Під час прогнозування грошового потоку та відповідної норми доходу повинен бути врахований вплив ринкових умов на функціонування (використання) об`єкта оцінки виходячи з принципу його найбільш ефективного використання. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. Згідно визначень, наведених у пункті 2 Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна": будівлі - земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; приміщення - частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу; функціональний аналог - нерухоме майно, яке за своїми функціональними (споживчими) характеристиками може бути визнане подібним майном до об`єкта оцінки; об`єкт порівняння - подібне майно, що відібране для застосування порівняльного підходу. У разі застосування дохідного підходу валовий дохід, що очікується отримати від найбільш ефективного використання об`єкта оцінки, може розраховуватися виходячи з припущення про надання об`єкта оцінки в оренду або інформації про інше використання подібного нерухомого майна. На підставі цього припущення прогнозування валового доходу здійснюється з урахуванням необхідної інформації щодо ринку подібного нерухомого майна. Дані про фактичний валовий дохід (фактичні операційні витрати), що отримує (несе) власник (користувач) від існуючого використання об`єкта оцінки, можуть застосовуватися у разі, коли вони відповідають ринковим даним щодо подібного нерухомого майна. Під час проведення оцінки також ураховуються типові умови договорів оренди подібного нерухомого майна. При цьому може проводитися відповідне коригування під час прогнозування розміру орендної плати з метою приведення їх у відповідність з типовими умовами ринку оренди подібного нерухомого майна. Якщо оцінка проводиться з метою подальшого розрахунку орендної плати в порядку, визначеному законодавством, ураховується факт відповідності типових умов таких договорів оренди типовим умовам оренди подібного нерухомого майна (пункт 12 Національного стандарту №2). Порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння; вибір методу розрахунку вартості об`єкта оцінки з урахуванням обсягу та достовірності наявної інформації; зіставлення об`єкта оцінки з об`єктами порівняння з наступним коригуванням ціни продажу або ціни пропонування об`єктів порівняння; визначення вартості об`єкта оцінки шляхом урахування величини коригуючих поправок до вартості об`єктів порівняння; узгодження отриманих результатів розрахунку. Інформація про продаж та пропонування подібного нерухомого майна повинна відповідати критеріям, визначеним у Національному стандарті № 1 (пункт 19 Національного стандарту №2). Зі змісту висновку судового експерта [PERSON] за результатами проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження від 14.05.2021 №10/10-21 про визначення ринкової вартості демонтованої нежитлової будівлі станом на 14.05.2021 у розмірі 3551500,00 грн. вбачається, що експертом використовувалися порівняльний та дохідний підходи для визначення вартості нерухомого майна,а саме в межах порівняльного підходу - метод зіставлення цін продажу подібних об`єктів; в межах дохідного підходу - метод прямої капіталізації доходу. При використанні порівняльного методу для проведення необхідних розрахунків було проведено маркетингове дослідження пропозицій продажу нежитлових окремо розташованих будівель торгівельного призначення, що за своїми технічними характеристиками і місцем розташування подібні до об`єкта дослідження. Оскільки на дату дослідження була відсутня достатня кількість окремо розташованих будівель, експерт при пошуку подібних аналогів також врахував вбудовані нежитлові приміщення торгівельного призначення з відповідним коригуванням. Зокрема, експертом було досліджено 5 об`єктів аналогів, при цьому при розрахунку коригування та визначенні вартості експертом враховано можливість торгу, функціональне призначення, загальний технічний стан, наявність комунікацій, наявність фасадового входу, коригування на архітектурно-планувальне рішення будівлі, коригування на розташування відносно поверху, коригування на групу капітальності будівлі, загальне місце розташування та загальна площа. Вартість об`єкта за порівняльним доходом склала 3503925 грн. Для дохідного підходу визначення вартості об`єкту дослідження експертом було обрано 4 нежитлові приміщення торгівельного призначення, що пропонуються для оренди в районі, близькому до розташування до об`єкта дослідження та подібні за своїми технічними характеристиками, і згідно з дохідним підходом вартість об`єкта дослідження склала 3599038 грн. Враховуючи вищенаведе, експерт з розумною долею обережності за ринкову вартість об`єкта дослідження прийняв середнє значення між порівняльним та дохідним підходом, що становить 3551500,00 грн. та в існуючих економічних умовах достатньо адекватно відбиває реальну ринкову вартість, з огляду на умови місця розташування об`єкта, попит на нерухомість та інші чинники. Також, слід зазначити, що у висновку зазначено, що висновок буде подаватися до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зі змісту висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №45/9-46/9 від 17.04.2023, наданого КП «Київблагоустрій» вбачається, що при проведенні експертного дослідження для визначення розміру збитків, завданих внаслідок демонтажу споруди, експерти застосували витратний метод із застосуванням «Збірника укруплених показників вартості відтворення будівель та споруд, для переоцінки основних фондів №18 «Будинки, наявні в багатьох галузях народного господарства» із використанням програмного комплексу «АС-4 Нерухомість», розробленого ТОВ «Інкомсервіс». Оцінка вартості відтворення споруди виконувалась на базі найбільш прийнятних об`єктів-аналогів. Розмір прямих збитків, завданих станом на 04.10.2018 [PERSON] внаслідок демонтажу КП «Київблагоустрій» нежитлової споруди, розташованої в Оболонському районі м. Києва по просп. Оболонському, 45 становив 255874,00 грн. Між іншим, у висновку не зазначено, що цей висновок підготовлено для подання до суду, та що експерти обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Оцінивши наявні матеріалах справи докази, суд вважає, що висновок за результатами проведеного експертного оціночно-будівельного дослідження №10/10-21 від 14.05.2021, складений судовим експертом Черніним О.Я. (свідоцтво №803 від 29.09.2000), зроблений у відповідності до норм чинного законодавства та Національних стандартів з оцінки майна, із застосуванням двох підходів оцінки майна, на відміну від висновку експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України №45/9-46/9 від 17.04.2023, і ним підтверджується, що ринкова вартість будівлі становить 3551500,00 грн. Отже, саме у вказаному розмірі позивачу завдана матеріальна шкода діями відповідачів, що останніми належними доказами не спростовано. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №910/4055/18, від 16.04.2019 у справі №925/2301/14, на які посилається скаржник. Тобто з усіх наявних у справі доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню при вирішенні спору. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Належність як змістовна характеристика та допустимість як характеристика форми є властивостями доказів, оскільки вони притаманні кожному доказу окремо і без їх одночасної наявності жодний доказ не може бути прийнятий судом (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №916/1828/22). Також суд приходить до висновку, що між протиправними діями відповідачів та завданою позивачу шкодою існує прямий причинний зв`язок, оскільки у випадку правомірної поведінки відповідачів позивач не зазнав би вказаної шкоди, отже наявний й третій елемент складу цивільного правопорушення. Щодо стягнення на користь позивача збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1215000,00 грн., суд враховує наступне. Приписами ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що до збитків відносяться також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу державної влади, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди. Також, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного господарського у Постанові від 12 листопада 2019 року № 910/9278/18 зазначив, що упущена вигода - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди обґрунтовані тим, що до протиправного знесення належного нерухомого майна позивач передав вказану нерухомість в оренду та отримував орендну плату, щомісячний розмір якої становив 45000,00 грн. Демонтаж нерухомості унеможливив продовження користування орендарем майном, що мало наслідком недоотримання позивачем орендної плати на загальну суму 1215000,00 грн., яку позивач міг би одержати за звичайних обставин. Так, як убачається з матеріалів справи, 11.01.2018 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа інфо» (орендар) був укладений договір №11/01/2018 оренди нежитлового приміщення, за умовами якого передається у строкове, платне користування (оренду) приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 67,5 кв.м. Згідно з п. 4.1 вказаного договору за згодою сторін орендна плата за орендне користування приміщенням за цим договором становить 45000,00 грн. без ПДВ за повний місяць. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 10.01.2021 (п. 10.1 договору). Однак, фізична особа-підприємець [PERSON] (орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Основа інфо» (орендар) дійшли спільної добровільної згоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №11/01/2018 від 11.01.2018, що підтверджується договором про розірвання договору №11/01/2018 оренди нежитлового приміщення від 01.10.2018. Даним договором сторони підтвердили припинення договору оренди з дати підписання цього договору про розірвання (п.п. 1.1., 1.2 договору). Суд звертає увагу, що договір про розірвання договору №11/01/2018 оренди нежитлового приміщення був укладений 01.10.2018. Тоді як, демонтаж нежитлової будівлі нежитлової будівлі літера «А» за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , був проведений у період з 02.10.2018 по 04.10.2018, тобто після розірвання договору оренди, що підтверджується актами проведення демонтажу. Таким чином, враховуючи, що розірвання договору оренди відбулося до демонтажу будівлі, яка передавалась позивачем в оренду, а отже станом на день проведення демонтажу договір оренди вже припинив свою дію, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено беззастережно реальну можливість отримання позивачем грошових сум, якби відносно нього не було допущено правопорушення. Між іншим, як зазначалося вище, відповідно до умов договору про розірвання договору №11/01/2018 оренди нежитлового приміщення, який був укладений 01.10.2018, сторони дійшли спільної згоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №11/01/2018 від 11.01.2018, отже позивачем не доведено, що протиправні дії відповідачів є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком таких протиправних дій. З огляду на те, що позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між протиправністю рішення відповідачів і збитками у виді упущеної вигоди, судом встановлено відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що у свою чергу, виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідачів у виді покладення на них обов`язку з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди. За наведених обставин, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення упущеної вигоди у розмірі 1215000,00 грн., з огляду на недоведеність таких вимог. Стосовно стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягала у тому, що внаслідок протиправного позбавлення її суттєвого активу-нерухомого майна, остання пережила сильні душевні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Враховуючи, що в результаті винних дій відповідачів було демонтовано майно позивача, суд вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода, що призвело до порушення її життєвого укладу, істотних вимушених негативних змін у їх житті, змусило позивача витрачати час на оформлення документів та звернення до суду. Таким чином, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідачів підлягає стягненню солідарно на користь позивача моральна шкода в розмірі 20000, 00 грн. У решті заявлених вимог слід відмовити. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам у справі, суди дійшов висновку про існування підстав для відшкодування майнової шкоди позивачу у розмірі 3 551 500,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн., оскільки встановлено незаконність дій відповідачів щодо знесення належного позивачу об`єкту нерухомого майна. Відповідно до статті 1190 ЦК України, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Виходячи зі змісту зазначеної норми, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди декількома особами обов`язковими умовами є наявність спільного наміру та заподіяння шкоди внаслідок спільності дій. Щодо солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем, то суд виходить з того, що рішення про знесення нерухомого майна прийняв Департамент, яке визнане адміністративним судом протиправним, а виконав це рішення КП «Київблагоустрій», організувавши безпосередній демонтаж нерухомого майна. Результатом спільних дій цих відповідачів стало знесення належного позивачу нерухомого майна. Відповідачі вчинили різні дії щодо об`єкта нерухомого майна, саме сукупність указаних дій та їх взаємопов`язаність стали підставою для завдання позивачу шкоди. Такий характер дій відповідачів у цій справі унеможливлює визначити ступінь вини кожного з них. Отже, відповідачі спільно завдали шкоди взаємопов`язаними сукупними діями, результат їх шкідливих діянь є неподільний та спільними діями мають відновити порушенні права позивача. З огляду на це, стягнення з відповідачів на користь позивача заподіяних збитків внаслідок демонтажу об`єкта нерухомого майна та моральної шкоди здійснюється саме у солідарному порядку відповідно до частини першої статті 1190 ЦК України. Такі висновки судів не суперечать правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 756/13292/15-ц (провадження № 61-1909св19) щодо застосування вказаної статті. Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідачів Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент міського благоустрою Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача підлягає солідарному стягненню відшкодування майнової шкоди у розмірі 3551500,00 грн., моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.02.2021, укладений між адвокатом Григоришеним О.О. та [PERSON] , додатковий договір №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 «лютого» 2021 року від 01.02.2021, додатковий договір №2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 «лютого» 2021 року від 30.12.2021, додатковий договір №3 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 «лютого» 2021 року від 28.11.2022, Договір №ОГ/2811/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 28.11.2023, укладений між адвокатом Григоришеним О.О. та [PERSON] , перелік наданих послуг, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. При цьому, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial