Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

04 березня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] . На день смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається\~з домоволодіння за [ADDRESS] . За життя [PERSON] не розпорядилася належним їй майном на випадок смерті шляхом складання та посвідчення заповіту, а тому спадкування має здійснюватися за законом згідно черги спадкування. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом були її діти [PERSON] та [PERSON] . Жодних спорів між спадкоємцями щодо спадщини після смерті матері не виникало. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріуса чи органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважала, що фактично прийняла її шляхом постійного догляду та утримання батьківського житлового будинку, збереженням у себе особистих та правовстановлюючих документів спадкодавиці. Інші спадкоємці першої черги, тобто її брат, також у встановлений законодавством шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса чи органу місцевого самоврядування не звертався та спадщину не прийняв. На час смерті [PERSON] в будинку була зареєстрована одна, проте з 2006 року і аж до моменту смерті, позивач спільно з нею проживала, самотужки нею опікувалась і доглядала. З метою переоформлення спадкового майна позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області\~Біккінеєвої І.А., проте отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2023 року. Із підстав, наведених вище, просила суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, представник надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримали. Представник Білгородської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, просив суд вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно Постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 1953 року, [PERSON] народилась [INFO] , про що 13.10.1953 виконавчим комітетом Гореницької сільської ради депутатів трудящих було складено відповідний актовий запис № 29. Батьком особи зазначено [PERSON] , а матір`ю\~ [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.07.1981 року між [PERSON] та [PERSON] 08 липня 1981 року укладено шлюб, після укладення якого [PERSON] присвоєне прізвище « [PERSON] », про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис № 3016. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в селі Гнатівка Київської області, про що у книзі реєстрації актів про смерть 28 березня 2018 року Виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було складено актовий запис про смерть № 14. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75085004 від 11.12.2023 року за параметрами пошуку [PERSON] , дата смерті [INFO] , інформація відсутня Відповідно до повідомлення головного спеціаліста відділу з питань реєстрації/зняття місця проживання громадян, формування і ведення реєстру територіальних громад Білогородської сільської ради № 04-19/1933 від 23.10.2023 року, спадкодавиця [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована одна в будинку [ADDRESS] . Актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 22 грудня 2023 року депутатом Білогородської сільської ради Мішутою Ю.А. за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що позивач дійсно проживала разом з матір`ю в будинку [ADDRESS] , починаючи з 2006 року та до дати її смерті [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 181255 від 16 лютого 2012 року виданого виконавчим комітетом Гореницької сільської ради будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Гореницької сільської ради № 20/22 від 18.10.1996 року, про що відповідні відомості зареєстровані в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 лютого 2012 року. Постановою від 11 листопада 2023 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області\~Біккінеєва І.А. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії\~видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно з причини пропущення установленого Законом строку для прийняття спадщини. Інший спадкоємець - [PERSON] нотаріально посвідченою заявою від 24 жовтня 2023 року, повідомив, що спадщину після смерті матері він не прийняв та на неї не претендує та претендувати не буде, а тому не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину іншим особам. [INFO] [PERSON] помер, про що 27.02.2024 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складений актовий запис про смерть № 3802. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами\~ст. 1223 ЦК України\~передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1\~ст. 1272 ЦК України). Як роз`яснено Верховним Судом України у п. 26 постанови Пленуму від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" суди відкривають провадження у справі за позовом особи про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у цій справі є територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини - Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, адже іншим потенційним спадкоємцем [PERSON] не було здійснено волевиявлення на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Дослідивши надані позивачем докази, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних труднощів для подання позивачем заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку, зокрема те, що вона фактично тривалий час проживала спільно зі спадкодавицею, мала з нею спільний побут, а після її смерті здійснюючи догляд за спадковим майном, володіючи та користуючись ним, зберігаючи правовстановлюючі документи спадкодавиці, вважала себе такою, що спадщину вже прийняла. Такі висновки узгоджуються з позицією, неодноразово викладеною у постановах Верховного Суду України, зокрема у постанові від 10.01.2019 Верховний Суд України у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18) дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Відповідного висновку дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). Положеннями\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини тим, що вона здійснивши поховання матері та маючи на руках правовстановлюючі документи на будинок, доглядаючи за успадкованим належним їй майном, помилково, через власну необізнаність із чинним законодавством, весь час вважала себе такою, що спадщину вже прийняла, оскільки на її думку, для фактичного прийняття спадщини мав значення факт спільного проживання разом із померлою, а не факт наявності спільного зареєстрованого місця проживання, також вона вчинила всі необхідні дії, які свідчать про прийняття спадщини, оскільки від неї вона в установленому порядку не відмовлялася, інший спадкоємець її рідний брат [PERSON] заявою від 24.010.2023 року повідомив, що спадщину після смерті матері він не прийняв та на неї не претендує і претендувати не буде, а 27 лютого 2024 року він помер. Таким чином, інших спадкоємців на майно не існує та у випадку задоволення позову, права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини поважними. Враховуючи, що позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог, тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: approved