Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із її матір`ю, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на таке. 09.03.2019 між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 09.03.2019 зроблено відповідний запис № 49. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З 2019 року відповідач влаштувався на роботу у Естонію, де працював і працює по сьогоднішній день на підставі трудової візи. Приблизно в кінці листопада 2021 року, в телефонному режимі відповідач заявив, що більше підтримувати сімейні та будь-які інші стосунки з позивачем він не хоче, доньку він утримувати не відмовляється. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації, позивач разом з дітьми була вимушена покинути Україну, та поїхала до відповідача у Естонію, який запевнив, що допоможе з житлом та буде підтримувати. Однак відносини між сторонами не склалися, відповідач обіцяної підтримки не надав, погрожуючи, що забере у позивача дитину і залишить її проживати у Естонії. 23.11.2022 заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя між сторонами був розірваний шлюб, та стягнуті з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в сумі 4000 гривень. Аліменти відповідач не виплачує, та на сьогоднішній день з цього приводу відкрито виконавче провадження № 72633883. 26.06.2023 позивач зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] виїхала з Естонії та повернулась в Україну. На сьогоднішній день вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач офіційно працевлаштована у секторі судової роботи та міжнародної правової допомоги управління в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на посаді головного спеціаліста. Позивач повністю утримує своїх дітей. Син від іншого чоловіка, [PERSON] , навчається у 3-му класі ЗОШ № 20 на онлайн-формі навчання. [PERSON] зарахована у дитячий садок № 118 (навчання онлайн) та відвідує на постійній основі приватний садок «Чомучки», де додатково дітей навчають математиці, англійській мові, письму та читанню. На кожного з дітей оформлена декларація з сімейним лікарем. Відтак, з огляду на спір між сторонами щодо місця проживання дитини, позивач просить визначити його за місцем проживання матері. Ухвалою від 01.12.2023 було відкрите провадження у справі. В підготовче судове засідання двічі не з`явився відповідач [PERSON] , а саме 28.12.2023 та 22.01.2024. В день кожного із вказаних судових засідань на електронну пошту суду надходили заяви про участь відповідача [PERSON] в режимі відеоконференції з приміщенням суду на території Естонської Республіки. Заяви становили собою документи в електронній формі, що містять візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Ухвалою від 22.01.2024 вказані заяви були повернуті без розгляду тих підстав, що вони будь-яким кваліфікованим електронним підписом не засвідчені, що унеможливлює встановлення та перевірку особи, яка підписала та направила заяви до суду, а відповідно і перевірку її повноважень на підписання таких заяв. Згідно матеріалів справи, єдиним останнім достовірно відомим місцем проживання відповідача [PERSON] є [ADDRESS] , яке є зареєстрованим місцем його проживання. Позивач пояснила, що станом на час проведення підготовчого судового засідання їй невідоме фактичне місце проживання або перебування відповідача, телефонного або іншого зв`язку з ним немає. При цьому суд бере до уваги, що навіть в заяві, яка надійшла на електронну пошту суду 22.01.2024, і яка не була взята до уваги через відсутність кваліфікованого електронного підпису, місцем перебування відповідача було зазначене місце реєстрації на території України. Відповідно до ст. 7 Угоди між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, у дорученні про надання правової допомоги повинно бути вказано, зокрема, відомості про місце проживання або місце перебування особи, щодо якої надається доручення. Однак повної адреси місця проживання відповідача у Республіці Естонія, і взагалі будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження перебування відповідача за межами України, матеріали справи не містять, що унеможливлює надсилання судового доручення компетентному органу вказаної держави про вручення судових документів. В підготовче судове засідання 06.02.2024 та 28.02.2024 відповідач [PERSON] також не з`явився, будучи повідомленим про час і місце його проведення шляхом направлення судового виклику за місцем реєстрації (судові виклики повернулись не врученими з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою»), а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті суду. При причини неявки відповідач не повідомив. Письмового відзиву на позов від відповідача не надійшло. Відтак, суд вважав за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності відповідача. Позивач в підготовчому судовому засіданні свої вимоги підтримала. Представник органу опіки та піклування поклався на розсуд суду. Ухвалою від 28.02.2024 справу було призначено до судового розгляду. В судове засідання з розгляду справи по суті відповідач також не з`явився 25.03.2024, 05.04.2024, 17.05.2024 та 07.06.2024. В день судових засідань, призначених на 25.03.2024 та 07.06.2024 на електронну пошту суду надходили заяви про проведення відеоконференцзв`язку з Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська для участі в судовому засіданні представника відповідача, адвоката Білого В.Г. Однак, як і під час підготовчого провадження, вказані заяви не були підписані кваліфікованим електронним підписом, не були подані за допомогою програмного забезпечення ЄСІТС, у зв`язку з чим вони не були взяті до уваги. Від самого адвоката Білого В.Г. жодних звернень у цій справі не надходило, доказів наявності у нього повноважень на представництво інтересів відповідача матеріали справи також не містять. Відомості про вручення поштового відправлення із судовим викликом, надісланого на ім`я відповідача за останньою відомою адресою можливого проживання відповідача на території Естонії, до матеріалів справи не надійшли. За таких обставин справа була розглянута в заочному порядку, про що суд постановив відповідну ухвалу. В судовому засіданні по суті позову 07.05.2024 позивач свої вимоги підтримала, пославшись на факти і норми права, викладені у позовній заяві. Пояснила, що звернення до суду обумовлене тим, що визначення місця проживання дитини за відсутності згоди одного з батьків можливе виключно в судовому порядку і є необхідним для належної реалізації прав і законних інтересів малолітньої особи. Представник органу опіки і піклування поклався на розсуд суду, пославшись також на Висновок від 17.04.2024 (вих. № 01-13/0523) Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про можливість визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання позивача. В судове засідання 07.06.2024 позивач та представник органу опіки і піклування не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їх участі. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з такого. Судом встановлено, що 09.03.2019 між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження від 09.03.2019 зроблено відповідний запис № 49. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) 22.04.2020. Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 15.11.2023. Вказана квартира раніше була надана у користування батькові позивача, [PERSON] , що підтверджується відповідним ордером на жиле приміщення від 13.01.1988. 23.11.2022 заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя стягнуті з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в сумі 4000 гривень щомісячно. На виконання вказаного рішення відкрито виконавче провадження № 72633883, в межах якого за відповідачем обліковується заборгованість із сплати аліментів. Станом на час розгляду справи позивач та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Позивач офіційно працевлаштована у секторі судової роботи та міжнародної правової допомоги управління в Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на посаді головного спеціаліста. Позивач повністю утримує своїх дітей. Син від іншого чоловіка, [PERSON] , навчається у 3-му класі ЗОШ № 20 на онлайн-формі навчання. [PERSON] зарахована у дитячий садок № 118 (навчання онлайн) та відвідує на постійній основі приватний садок «Чомучки», де додатково дітей навчають математиці, англійській мові, письму та читанню. На кожного з дітей оформлена декларація з сімейним лікарем. Також судом встановлено, що згідно довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР відповідач [PERSON] неодноразово оглядався лікарем наркологом. Востаннє перебував на стаціонарному лікуванні з 02.05.2019 по 20.05.2019 з діагнозом «синдром залежності від вживання опіоїдів у формі постійного прийому, стан відміни опіоїдів. Тривожно-дисфорічний варіант». Відповідно до Висновку від 17.04.2024 (вих. № 01-13/0523) Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю повністю під її наглядом, зв`язок з батьком дитини відсутній. З огляду на встановлені обставини, орган опіки і піклування вважає за можливе визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. З огляду на викладені норми, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, в межах доводів позовної заяви, суд виходить з того, що сама дитина в силу чотирирічного віку не може бути заслухана судом, а відповідач не надав доказів на підтвердження того, що проживання дитини разом з матір`ю не буде відповідати найкращим інтересам дитини. Навпаки, з матеріалів справи випливає, що, проживаючи де-факто разом з матір`ю, малолітня [PERSON] забезпечена з боку позивача всім необхідним для нормального розвитку, і перешкод для визначення місця її проживання разом з матір`ю в подальшому суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 гривень. Враховуючи вищенаведене

Outcome: approved