Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14.02.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №78774612. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». У подальшому 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №10 від 21.09.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 21 875 грн., з яких: 5 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 375 грн. сума заборгованості за відсотками. 07.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10070-04/2023. Також 07.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10184-04/2023. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, і було надіслано на номер мобільного телефону відповідача. 03.07.2023 року на підставі договору факторингу №3072023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» фактор став новим кредитором в зобов`язаннях, що виникли з основних договорів. 27.10.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу №27102023, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу від 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №10070-04/2023 в сумі 4 360 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 360 грн. сума заборгованості за відсотками, за кредитним договором №10184-04/2023 в сумі 4 360 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 360 грн. сума заборгованості за відсотками. 21.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6533030. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п. 6 кредитного договору, Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. У подальшому 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу від 29.01.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7 857 грн., з яких: 2 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 477 грн. сума заборгованості по відсоткам, 380 грн. заборгованість за комісією. У порушення умов договорів відповідач зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим за [PERSON] рахується заборгованість на вказані вище суми. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики №78774612 в сумі 21 875 грн., за кредитним договором №10070-04/2023 в сумі 4 360 грн., за кредитним договором №10184-04/2023 в сумі 4 360 грн., за кредитним договором №6533030 в сумі 7 857 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 18.04.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14.02.2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №78774612. За умовами договору Товариство надало відповідачу позику в\~розмірі 3\~000,00\~грн.\~на погоджений\~умовами договору\~строк шляхом\~їх перерахування\~на банківський\~рахунок позичальника\~із використанням\~реквізитів електронного\~платіжного засобу\~позичальника,\~а [PERSON] \~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~у день\~закінчення строку\~позики або\~достроково та\~сплатити позикодавцю\~плату (проценти)\~від суми\~позики. Згідно з п. 2.1, 2.2 договору кредит наданий строком на 30 днів, тобто до 16.03.2023. За користування кредитом відповідач сплачує позивачу 2,5 % (фіксована). Даний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (п. 20 договору а.с. 9-10). За умовами додаткової угоди №78774612 до договору позики від 16.02.2023 року позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики 3 000 грн. на 2 500 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 5 500 грн. (а.с. 12) 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №14/06/21, за умовами якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі (а.с. 14-15, 19). 07.04.2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] були укладені договори №10070-04/2023 та №10184-04/2023 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство зобов`язалось надати відповідачу фінансовий кредит в розмірі 1 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти за\~користування кредитом\~в порядку\~та на\~умовах,\~визначених цим\~Договором. Кредит наданий строком на 14 днів, тобто до 20.04.2023. За користування кредитом відповідач сплачує позивачу 1 168% річних від суми кредиту в розрахунку 3,20% (процентів) на добу. Даний договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису :одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (п. 1.1-1.3, 6.1 договору а.с. 27-27а, 31-32). 03.07.2023 року на підставі договору факторингу №3072023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп», до останнього як до фактора перейшло право вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли з кредитних договорів (а.с. 35-36). 27.10.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу №27102023, за умовами якого ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №10070-04/2023 в сумі 4 360 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 360 грн. сума заборгованості за відсотками, за кредитним договором №10184-04/2023 в сумі 4 360 грн., з яких: 1 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 360 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 38-39, 41). 21.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №6533030, за умовами якого відповідачу надано в позику кредит, сума (загальний розмір) якого становить 2 000 грн. Кредит надано строком на 118 днів. Комісія за надання кредиту 380 грн., проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1 120 грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 5 400 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби відповідно до п. 6 кредитного договору (п. 1.1-1.3, 1.5.1-1.5.3, 6.1 а.с. 45-50). У подальшому 29.01.2024 року між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір факторингу №29012024, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату право грошової вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 29.01.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7 857 грн., з яких: 2 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 477 грн. сума заборгованості по відсоткам, 380 грн. заборгованість за комісією (а.с. 53-54, 56). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.\~634\~ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору наведені у статті 639 ЦК України, згідно з якою, зокрема, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, котрий накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.\~1048\~цього ж\~Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525\~Цивільного кодексу\~України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження належними і допустимими доказами фактів укладення вищевказаних договорів, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вищевказаними договорами на підставі договорів факторингу. За приписами статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності згаданих вище та укладених позичальником [PERSON] кредитних договорів. Зазначені договори недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконав зобов`язань за кредитними договорами, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині розміру нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за договорами, виходячи з наступного. Статтею 251\~ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 252\~ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263\~ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №78774612 від 14.02.2023 сторони встановили строк кредитування 30 днів, тобто до 16 березня 2023, включаючи дату отримання та повернення позики. За умовами договорів про надання фінансового кредиту №10070-04/2023 та №10184-04/2023 від 07.04.2023 сторони встановили строк кредитування 14 днів, тобто до 20 квітня 2023, включаючи дату отримання та повернення позики. За умовами договору про споживчий кредит №6533030 від 21.09.2023 сторони встановили строк кредитування 118 днів, тобто до 17 січня 2024, включаючи дату отримання та повернення позики. Належних й допустимих доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту принаймні хоча б за одним із кредитних договорів матеріали справи не містять. Також ТОВ «ФК «ЄАПБ» не заявляло вимог про стягнення відсотків згідно зі статтею 625 ЦК України. Таким чином за відсутності доказів повернення [PERSON] кредитних коштів, отриманих ним на підставі договорів, на переконання суду, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за указаними кредитними договорами у сумі: за договором позики №78774612 в сумі 9 625 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 500 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 4 125 грн. (5 500*2,50%*30 = 4 125 грн.). за кредитним договором №10070-04/2023 в сумі 1 448 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 1 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 448 грн. (1 000*3,20%*14 = 448 грн.). за кредитним договором №10184-04/2023 в сумі 1\~448 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 1 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 448 грн. (1 000*2,50%*14 = 448 грн.). за кредитним договором №6533030 в сумі 7 477 грн., яка складається із: заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2 000 грн., а також заборгованості за процентами у сумі 5\~477 грн. відповідно до заявлених вимог. За розрахунками суду загальний розмір процентів по строк повернення кредиту становить 6\~520 грн., з них 1 120 грн. (2 000*2,00%*28 = 1 120 грн.) за користування кредитом протягом пільгового періоду та 5\~400 грн. (2 000*3,00%*90 = 5 400 грн.) за користування кредитом протягом пільгового періоду. Проте, суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених позивачем вимог, а тому суд враховує наведену ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за процентами у розмірі 5\~477 грн. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з реєстру боржників до договорів факторингу не можуть вважатися належним доказом наявності саме такої заборгованості, яка зазначена у позові. Також суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за комісією в розмірі 380 грн. відповідно до договору про споживчий кредит №6533030, оскільки така вимога не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та досліджених доказах по справі. Стягнення із [PERSON] комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за дії, які банк здійснює на власну користь (електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо), або за дії, які позичальник здійснює на користь банку, чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин, протирічить ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Зазначене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 363/1834/17 та не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 по справі № 496/3134/19. Зокрема, у справі № 496/3134/19 суд касаційної інстанції констатував, що «умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.33). Верховним Судом в постанові від 07 червня 2023 року у справі № 686/14530/15 (провадження № 61-13299св22) зроблений висновок, що оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії в розмірі 380 грн. необхідно відмовити з наведених підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1\~574,79 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене та

Outcome: partial