Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

22 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі АТ ОГС «Криворіжгаз») про припинення дії договору, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є інвалідом першої групи безстроково, має проблеми з зором, проблеми з мовленням, постійно потребує допомоги сторонніх осіб. Позивачка проживає сама, розлучена, перебуває у скрутному матеріальному становищі. У зв`язку\~з тим,\~що позивачка\~є людиною\~з інвалідністю\~І групи\~по зору,\~всі дії\~працівниками АТ\~«ОГС Криворіжгаз»\~повинні проводитися\~у присутності\~довіреної особи\~позивачки,\~тобто заздалегідь\~домовлятись,\~однак працівники\~відповідача займаються\~самоуправством,\~нехтують її\~потребами,\~та своїми\~діями порушують\~її права\~як споживача АТ\~ОГС «Криворіжгаз»,\~змушуючи звертатись\~до суду\~за захистом\~порушеного права.\~ Так, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.07.2020 у справі № 216/6604/17 визнано протиправними дії публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі ПАТ «Криворіжгаз») щодо відключення газопостачання будинку [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2015 було ухвалено аналогічне за змістом рішення, яке добровільно не виконувалось, та за допомогою державного виконавця 18.03.2016 була відновлена труба газопостачання на її будинок. Однак, ПАТ «Криворіжгаз» продовжує не виконувати рішення суду про відновлення газопостачання до будинку позивачки після восьми років, порушуючи її права, та завдає моральної шкоди. До будинку позивачки підведемо газопостачання, та в червні 2009 року з відповідачем було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, відкрито рахунок № [NUMBER] . Відповідачем протиправно зараховано на особовий рахунок позивачки борг в розмірі 2732,50 грн, та на підставі цього боргу працівниками ПАТ «Криворіжгаз» було припинено газопостачання до її будинку, і механічно перерізана трубу відповідно до акту від 02.10.2012, та в ході примусового виконання рішення суду від 26.06.2015, газопостачання до будинку було відновлено 18.03.2016. З 01.07.2015 було анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, яка була видана ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до постанови КНРЕКП № 1587 від 21.05.2015, та з того часу позивачка повинна була укласти два договори, а саме: про постачання газу та про розподіл газу, однак вона їх не укладала. Після цього, ПАТ «Криворіжгаз» з березня по серпень 2016 року нарахувало позивачці заборгованість в розмірі 3082,48 грн, та перерізало газову трубу, відповідно до актів №№ 4063, 4064 від 23.09.2016, у зв`язку чим позивачка повторно отримала стрес, сильні головні болі, шум в голові, а також тривале проживання у будинку без газопостачання в холодну пору року обмежено її життєдіяльність, та стало основною причиною виникнення хвороби туберкульозу кісток, чим було завдано значної моральної шкоди. Посилаючись на вищевказані обставини, позивачка просила суд зобов`язати відповідача припинити дію договору про надання населенню послуг з газопостачання від червня 2009 року; зобов`язати відповідача анулювати особовий рахунок № [NUMBER] із сумою заборгованості в розмірі 2988,67 грн, яка не була доведена в суді; зобов`язати відповідача внести зміни до проектно-технічної документації у матеріалах технічного архіву, про встановлення: опалювального приладу «Данко» 16кВТ, плита газова чотирьохпальникова «Брест», газового водонагрівача «Львів», які вчасно не були внесені працівниками відповідача; відносити газопостачання у середині будинку позивачки; припинити застосування ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання» з порушенням терміну і строку їх дій; стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 140 184 грн, моральну шкоду в розмірі 963\~842 грн; та припинити здійснювати нарахування за послуги газопостачання. 13\~квітня 2021\~року представник\~відповідача надав\~суду відзив\~на позов.\~Як на\~підставу заперечень\~посилався на\~те,\~що зазначені\~позивачкою правовідносини\~фактично вже\~були предметом\~спору під\~час розгляду\~справи між\~цими самими\~сторонами,\~та рішенням\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 02.07.2020\~частково задоволено\~позов [PERSON] до ПАТ «Криворіжгаз», яким визнано протиправними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо відключення газопостачання будинку [ADDRESS] , та зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» відновити газопостачання за вищевказаною адресою. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.12.2020 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , стягнено на користь останньої моральну шкоду в розмірі 5000 грн, апеляційну скаргу ПАТ «ОГС «Криворіжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Криворіжгаз» залишено без задоволення. 21.12.2020 проведеним обстеженням системи газопостачання та газових приладів домоволодіння позивачки було виявлено численні технічні порушення, а саме: порушення п. 9.2 ДБН В.2.5-20:2018 «Газопостачання» - не допущення встановлення газовикористовуючого обладнання в санітарних вузлах (у санітарному вузлі в житловому будинку встановлено наступне газоспоживаюче обладнання: опалювальний прилад «Данко» 16вВТ, плита газова чотирьохпальникова «Брест»; опуск, призначений для під`єднання водонагрівача газового проточного, без газового приладу, що є порушенням п. 5.8 Правил безпеки систем газопостачання (далі - ПБСГ) несправне газове обладнання необхідно відключати зі встановленням заглушок та оформленням відповідного акта); в літній кухні порушення п. 5.8 ПБСГ, а саме: самовільно заглушений опуск, газовий прилад відсутній, порушення п. 5.7 ПБСГ не відповідають системи газопостачання будинку проектній та виконавчо-технічній документації. Відновлення газопостачання за зазначеною адресою можливе лише після усунення технічних порушень, оскільки дії спрямовані на відновлення газопостачання в домоволодінні позивачки порушують Правила безпеки системи газопостачання, що може спричинити небезпеку для оточуючих, та спричинити обмеження прав та обов`язків газопостачальника в разі запобігання аварійній ситуації. Позивачкою не додано до позову жодного документу, що підтверджує спричинення їй моральної шкоди, тому представник відповідача просив суд відмовити в позові за необґрунтованістю, та недоведеністю. У відповіді на відзив від 12 липня 2021 року позивачка посилалася на те, що позовні вимоги які були розглянуті судом, та ті які зараз знаходяться на розгляді різняться, та не є ідентичними. В результаті тривалих протиправних дій відповідачів позивачці було завдано значної шкоди її здоров`ю, та матеріальної шкоди, а тому вважала заперечення відповідача безпідставними. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Заперечувала проти клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення суду між тими самими сторонами та про той самий предмет спору, оскільки заявлені нею вимоги різняться, заявлені з різних підстав, та не стосуються одного й того самого предмета спору. Представник відповідача [PERSON] просила суд закрити провадження у справі відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2022, залишено без змін рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2022 у справі № 216/112/21, яким відмовлено позивачці в аналогічному позові, про зобов`язання вчинити певні дії, припинення дій правочину, стягнення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, \~що [PERSON] належить на праві власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , вона там проживає, та є інвалідом першої групи безстроково, у зв`язку із загальним захворюванням, потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою № 040889 від 04.11.1991. Представниками ПАТ «Криворіжгаз» 07.09.2016 було здійснено відключення газопостачання за адресою позивачки у зв`язку з наявністю заборгованості за спожитий природний газ. Відключення здійснено шляхом опломбування вводу пломбою. Позивачка відмовилась від підписання акту, він засвідчений підписом та печаткою квартальної уповноваженої дільниці № 17 Романовою Є.Г. 23.09.2016 представниками ПАТ «Криворіжгаз» було складено акт про порушення № 4063, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , виявлено порушення Кодексу ГРМ, а саме: не допускає до перевірки відключення газопостачання, зняття контрольних показань газового лічильника, а також у п. 4 зазначено, що порушення усунуто шляхом включення газопостачання шляхом механічного від`єднання від газопостачання. Акт не підписаний позивачкою, однак засвідчений підписом та печаткою квартальної уповноваженої дільниці № 17 [PERSON] . Також, актом про усунення порушення № 4064, здійснено відключення газопостачання шляхом механічного від`єднання газових мереж споживання від газорозподільної системи. Акт не підписаний позивачкою, однак засвідчений підписом та печаткою квартальної уповноваженої дільниці № 17 [PERSON] . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.07.2020 у справі № 216/6604/17, позовну заяву [PERSON] до АТ «ОГС Криворіжгаз» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено, визнано протиправними дії ПАТ «Криворіжгаз» щодо відключення газопостачання будинку за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» відновити газопостачання до будинку за вищевказаною адресою. Станом на теперішній час рішення суду щодо відновлення позивачці газопостачання виконано. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2022, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2022, відмовлено [PERSON] в позові до АТ «ОГС Криворіжгаз» про зобов`язання вчинити певні дії, припинення дій правочину, стягнення маральної шкоди. Згідно п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~255\~ЦПК України,\~суд своєю\~ухвалою закриває\~провадження у\~справі,\~якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Позивачка заперечувала проти закриття провадження у справі за клопотанням представника відповідача за п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вважала його безпідставним, та наполягала на продовженні розгляду справи, а тому з урахуванням встановлених судом письмових матеріалів справи, позиції сторін, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі відповідно до вищевказаної норми закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст. 15, 16 ЦК України). Статтею 12 ЦПК України \~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно п. 4 гл. 4 Розділу IX Кодексу, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період. Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показників лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на 6 місяців здійснювати контрольне зняття показників лічильника газу. Визначні умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Згідно п.п. 6 гл.7 Розділу VI Кодексу, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках, зокрема, своєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу. Пунктом 2 розділу 9 глави 10 Кодексу визначено, що перевірка комерційного ВОГ, а також контрольний огляд вузла обліку газу здійснюються у будь-який час доби та у присутності споживача або його представника. Споживач, на території якого знаходиться комерційний ВОГ має забезпечити безперешкодний доступ ініціаторам перевірки, а саме представникам Оператора ГРМ за їх свідченнями до комерційного ВОГ та його складових для проведення перевірки або контрольного огляду вузла обліку. В підпункті 1 пункту 2 глави 2 Розділу 11 Кодексу, зазначено, що до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого народного газу споживачу, належать, зокрема, відмова в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого представник Оператора ГРМ не здійснив контрольне зняття показань лічильника газу (ЗВТ) за їх наявності на об`єкті споживача. Згідно п. 5 гл. 5 Розділу XI Кодексу, у разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) і підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали, зокрема, представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови свідчення цієї особи. Відповідно до п. 7 гл. 6 Розділу XI Кодексу, Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках, зокрема, подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЖК України, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд). Приватний житловий фонд житловий фонд, що належить на праві власності фізичним або юридичним особам.\~ Статтею 151 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Приписами статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як на підставу відшкодування майнової шкоди позивачка посилається на заміну їй опалювальної системи у будинку, та визначає розмір шкоди 140\~184 грн, виходячи з середніх цін будівельних матеріалів необхідних для здійснення ремонту опалювальної системи, що на думку суду є безпідставним з огляду на відсутність зобов`язання відповідача щодо виконання вказаних робіт. За змістом ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, згідно зі\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне\~за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої\~спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивачки, оскільки нею не надано доказів на підтвердження заявлених нею вимог, що на підставі\~статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивачки. Також, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований. Доводи, викладені позивачкою в позовній заяві містять опис змісту попередніх судових рішень у справах до відповідача, порядок їх виконання, наявність нарахованої відповідачем заборгованості, яка нічим не підтверджується, порядок укладення договорів між сторонами, та фактично зводиться до незгоди позивачки з діями представників відповідача протягом останніх десяти років, при цьому не наведено будь-яких підтверджуючих доказів на які б позивачка посилалася як на підставу заявлених вимог. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1-2 статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачкою не було виконано свого процесуального обов`язку із подання належних доказів доведеності заявлених нею вимог, що зумовлює необхідність визнання позовних вимог необґрунтованими із постановленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed