Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У листопаді 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона з відповідачем познайомилися у жовтні 2018 року та згодом почали проживати разом, між ними були відносини притаманні подружжю, однак шлюб вони у встановленому законом порядку не реєстрували. Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільного життя між Позивачем та Відповідачем після народження немовляти фактично не було, адже 4 січня 2020 року [PERSON] зник з її життя та дитини. Сина, [PERSON] , Відповідач після народження не бачив та не цікавився його життям. Вказала, що вона зареєстрована та проживає разом із сином у власній квартирі за адресою: [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Після народження дитини, вона самостійно купила візочок, підгузки та інші необхідні речі для новонародженої дитини, в тому числі дитяче харчування, ходунки, пелюшки, пустушки, та ін. Й на даний час продовжує купувати по необхідності речі та харчування для дитини. Вона самостійно займається виховання та розвитком дитини, здійснює необхідне медичне обстеження, проводить профілактичні щеплення. Відповідача в медичних закладах жодного разу не бачили та не спілкувалися з ним, останній не цікавився здоров`ям та розвитком дитини. З лютого 2021 року дитина - [PERSON] відвідував дитячий садок - ясла; з 01.01.2022р. по 31.08.2023 р. дитина перебувала на навчанні в закладі дошкільної освіти ПРИВАТНА ОРГАНІЗАЦІЯ «ПРИВАТНИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «СВІТЛЯЧОК»; з 01.09.2023 р. дитина почала відвідувати Комунальний заклад «ВИШНЕВИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «ТЕРЕМОЧОК». При цьому у всіх закладах батька дитини не бачили, батьківські збори останній не відвідував, з вихователями щодо дитини не спілкувався. Вказала, що відповідач був засуджений за відкрите викрадення чужого майна, що ймовірно було поєднано з насильством чи здійснене групою осіб, також судом був встановлений факт, що останній може вживати психотропні речовини, так як ним була придбана наркотична речовина для власного споживання та може нанести тілесні ушкодження іншим особам, при виникненні особистої неприязні на тлі спірних ситуацій, що є підтверджено відповідними судовими Вироками, а саме: Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2012 року, Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2015 року, Вироком Кагарлицького районним судом Київської області від 23.06.2022 року. Така поведінка Відповідача є небезпечною не тільки у відношенні щодо дитини, а й у відношенні щодо суспільства загалом. Крім того, вказала, що дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач як батько дитини зобовязаний нести витрати на утримання дитини, незалежно від того чи позбавлений він батьківських прав чи ні. Враховуючи потреби дитини, матеріальне становище відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене просила суд: позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ) аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1073 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 36 440 грн.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надати висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . 17 квітня 2024 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від органу опіки та піклування Вишневої міської ради. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Надано відповідачу право на подання письмового відзиву на позовну заяву, а позивачу право надати відповідь на відзив та третій особі надати пояснення у справі до початку розгляду справи по суті. При розгляді справи 21 травня 2024 року від представник позивача надійшла заява згідно якої він просив розглядати справу за відсутності Позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали, проти заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками відповідач отримав за місцем зареєстрованого проживання ще 03 січня 2024 року, що підтверджено зворотнім повідомленням про отримання кореспонденції. У судове засідання представник Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області не з`явився. Подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представник з урахуванням поданого висновку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. При розгляді справи судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 03.01.2020 року, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 січня 2020 року, актовий запис №23. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до матеріалів справи Відповідача після народження сина фактично не було, адже 4 січня 2020 року [PERSON] зник з життя Позивача та дитини. Сина, [PERSON] , Відповідач після народження не бачив та не цікавився його життям. Отримавши позовну заяву відповідач жодних тверджень позивача не спростував. Відповідно до акту обстеження умов проживання, що санітарний стан домоволодіння задовільний, умови проживання відповідають нормам. Мати приділяє достатню увагу розвитку, вихованню та навчанню дитини. Дитина на повному матеріальному утриманні матері. У довідці, виданої Комунальним закладом «ВИШНЕВИЙ ЗАКЛАД ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ «ТЕРЕМОЧОК» 31.10.2023р. №14 вказано, що [PERSON] дійсно відвідує КЗ «Вишневий ЗДО «Теремочок» Вишневої міської ради з 01 вересня 2023 року по теперішній час. Підтверджуємо, що [PERSON] бере участь у вихованні дитини - [PERSON] , постійно цікавиться життям сина в закладі, приводить - забирає, приймає участь у заходах. Оплату за послуги вносить вчасно. У поясненнях викладених в позовній заяві вказано, що Відповідач не бере участі у матеріальному утриманні дитини, а тому Позивач просить стягнути з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Згідно довідки від 12.10.2023р. Позивач працює в ТОВ «ПРОБІЛДГРУП» на посаді «інженера» з 19 липня 2023 р. по теперішній час як зовнішній сумісник. Разом з тим, відповідно до довідки від 24.10.2023 р. №24/10/1 Позивач працює в ТОВ «ГРУПА ЮБА» на посаді директора з 01 січня 2017 року по даний час. Контрагенти, з якими співпрацює компанія [PERSON] ТОВ «ГРУПА ЮБА» надали свої відгуки щодо співпраці. Відповідно до листа ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «БУД-ЛАЙН» від 23.10.2023 №23/10 наданий позивний відгук щодо наданих послу, також вказано, що директор ТОВ «ГРУПА ЮБА» [PERSON] як керівник компанії проявила себе як професіонал та знавець своєї справи, також вказано, що обумовлені послуги були надані в строк та в належному порядку Згідно із листом ТОВ «ЕКСПЕРТРЕСУРС» від 24.10.2023 №64 надали ТОВ «ГРУПА ЮБА» та її керівнику [PERSON] позитивний відгук та дуже задоволені співпрацею. Згідно поясненнями у позовній заяві, Відповідачбув засуджений за відкрите викрадення чужого майна, що ймовірно було поєднано з насильством чи здійснене групою осіб, також судом був встановлений факт, що останній може вживати психотропні речовини, так як ним була придбана наркотична речовина для власного споживання та може нанести тілесні ушкодження іншим особам, при виникненні особистої неприязні на тлі спірних ситуацій, що є підтверджено відповідними судовими Вироками, а саме: Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2012 року, Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2015 року, Вироком Кагарлицького районним судом Київської області від 23.06.2022 року. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 15 квітня 2024 року комісія вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Оскільки відповідач ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , 2020 року народження. Матеріали не містять жодного доказу того, що батько виправивсь та дбає (починає дбати) про дитину, як того вимагає його батьківський обов`язок. Вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживає малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 28 листопада 2023 року. Статтями 155,180,181,182,183 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх дітей, а при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку, в розмірі визначеному судом. З урахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини необхідно стягнути у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст.141 ЦПК України. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до п. 1.1. Договору про надання правничої допомоги, що був укладений між Позивачем - [PERSON] (Клієнтом) та Адвокатським об`єднанням «ІМПЕРІУМ» Адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати правову допомогу у справі по позбавленню батьківських прав, а Клієнт зобов`язався оплатити Адвокатському об`єднанню послугу або діяльність. Пунктом 5.2. Договору передбачено, що гонорар адвокатського об`єднання складає розмір 1000 дол., що сплачується в грошовій одиниці гривні по курсу НБУ на день платежу. Сторонами погоджено, що 50% гонорару сплачується протягом трьох робочих днів з моменту підписання цього Договору (копія квитанції додана до матеріалів справи), інша частина гонорару сплачується протягом трьох робочих днів після винесення рішення суду першої інстанції. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17; № 329/766/18; № 178/1522/18. З цього приводу Верховний Суд притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи те, що на час ухвалення судом рішення представником позивача надано до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (адвокатським об`єднанням) та квитанції про оплату послуг з метою їх відшкодування згідно ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України загальний розмір витрат позивача становить 36 440,00 грн тривалість 24 годин 30 хвилин. Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги позивача задоволенні, витрати позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, враховуючи складність справи та враховуючи висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» про відшкодування лише витрат, які мають розумний розмір, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати в розмірі 20 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial