Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в обґрунтування якого зазначає, що зараз вона із відповідачем перебувають у шлюбі, але проживають окремо, у різним містах та вже більше 5 років не спілкуються. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ №199/3204/22 від 05 серпня 2022 року про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] аліментів у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 13 червня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач зазначає, що їх з відповідачем повнолітній син, [PERSON] , на основі рішення приймальної комісії (наказ №737-с від 10 серпня 2023 р.) зарахований з 01.09.2023р. на навчання за державним замовленням на денному відділенні Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Позивач намагається забезпечувати синів усім необхідним, але самотужки це робити важко. Також, у зв`язку з військовим станом, основну роботу [PERSON] втратила і їй стало складно самостійно утримувати двох дітей. Відповідач є батьком [PERSON] , має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина в період його навчання, оскільки він офіційно працює та має постійний дохід. У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , який продовжує навчання, щомісяця у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з часу звернення до суду з позовною заявою та до закінчення навчання, або до досягнення 23-річного віку. Відповідач подав суду відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги визнає частково, а саме в розмірі 2000 гривень, оскільки на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки та неповнолітній син, на утримання якого він сплачує позивачу аліменти. Крім того, син навчається на бюджетній основі та має можливість отримувати стипендію. Також просив врахувати, що все спільне нерухоме та рухоме майно (дві квартири і автівка) сторін залишилась у користуванні позивача після фактичного припинення шлюбних стосунків. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Останній є студентом Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», навчається на денному відділені згідно наказу №737-с від 10 серпня 2023 року за державним замовленням, термін навчання до 30 червня 2027 року, що підтверджується відповідною довідкою, виданою навчальним закладом. Повнолітній син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання визначений ст. 199 СК України. Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивачки та того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. Відповідач може надавати матеріальну допомогу, у нього задовільний стан здоров`я, а також він має можливість працювати. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, бюджетну форму навчання повнолітньої дитини та можливість отримання стипендії, наявності у відповідача на утриманні непрацездатних батьків та аліментні зобов`язання щодо утримання неповнолітнього сина, тому вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів є дещо завищений. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільного сина в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову до суду та до закінчення навчання дитини або до досягнення 23-річного віку за умови, що вона буде продовжувати навчання, та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому,

Outcome: partial