Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення суму сплаченого страхового відшкодування. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 16.05.2020 о 20 годині 00 хвилин, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos д.н.з. [NUMBER] , не переконався в технічній справності свого транспортного засобу - під час руху відбулась розгерметизація заднього лівого колеса автомобіля, в результаті відбулось зіткнення з транспортним засобом Opel д.н.з. [NUMBER] . В наслідок вказаної ДТП дві особи зазнали тілесні ушкодження - [PERSON] та [PERSON] . Технічна несправність транспортного засобу відповідача підтверджується ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.04.2021 № 939/2357/20. Позивачем виплачене страхове відшкодування потерпілим, а саме [PERSON] - 19817,90 грн., [PERSON] - 26013,60 грн. Загальна сума сплачених відшкодувань за страховим випадком від 16.05.2020 становить 45831,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.01.2024 вказану цивільну справу передано до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. На адресу Деснянського районного суду міста Києва від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю, про що ним особисто складена заява. Згідно з ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 16.07.2019 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО -0005815781. 16.05.2020 приблизно о 20-00 год. [PERSON] , керуючи технічно несправним автомобілем «Deawoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою Київ-Ковель в напрямку м. Києва на 50 км.+60 м. поблизу с. Пилиповичі Бородянського району Київської області в порушення вимог п. 1.5, 2.3 (б), 31.4, 31.4.5 ПДР України проявив неуважність перед початком руху не переконався в технічній справності свого транспортного засобу, внаслідок чого під час руху відбулась розгерметизація заднього лівого колеса автомобіля «Deawoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого автомобіль відповідача виїхав на зустрічну смугу руху в напрямку м. Ковеля, де відбулось зіткнення з автомобілем Opel Omega д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в напрямку м. Ковеля. В результаті вказаної ДТП пасажир автомобіля Opel Omega д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] та пасажир автомобіля «Deawoo Lanos» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.04.2021 кримінальне провадження, внесене до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110120000416 від 17.05.2020 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та закрито у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілими. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що вина [PERSON] встановлена вказаною ухвалою суду та згідно ч.5 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає. В результаті зазначеної ДТП потерпілі [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № ЦВ/20/3519, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілій особі [PERSON] становить 19817,90 грн. 07.07.2021 позивач відшкодував потерпілій особі [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 19817,90 грн., про що свідчить копія платіжної інструкції № 18286. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування та страхових актів № ЦВ/20/7205 та ЦВ/20/7205/1 сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті потерпілій особі [PERSON] становить 26013,60 грн. (5044,70+20968,90). Позивач відшкодував потерпілій особі [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 26013,60 грн., про що свідчать копії платіжних інструкцій № 18284 від 07.07.2021 та № 19565 від 25.08.2021. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Підпунктом 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена у встановленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача встановлено ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.04.2021. Положеннями ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як наслідок у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом до відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В пункті 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Згідно з ч. 2ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом всебічно, повно та об`єктивно досліджено додані до позовної заяви документи, на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 45831,50 грн, а тому позивач правомірно пред`явив позов про відшкодування шкоди у вказаному розмірі. У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до відповідача ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відповідач визнав позов у повному обсязі, а тому позов підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача, викладені у заяві про застосування строків позовної давності суд до уваги не приймає, враховуючи заяву самого відповідача про визнання позову, дату подачі позовної заяви та п. 19 Перехідних положень ЦК України. Відповідно до положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно платіжної інструкції № 668 від 11.12.2023 позивачем сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», суд приходить до висновку про те, що судовий збір у розмірі 1342,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а 50 % судового збору в сумі 1342,00 грн., сплаченого при подачу позову до суду відповідно до платіжної інструкції № 668 від 11.12.2023 підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). В питанні критеріїв виснувала Велика палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги ( договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Представником позивача на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. надано: витяг з договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, завдання - доручення № 201 від 18.10.2022, платіжна інструкція від 19.10.2022, акт прийому - передачі наданої правничої допомоги до договору про надання правничої допомоги від 26.12.2023, детальний розрахунок та опис робіт від 26.12.2023, посвідчення адвоката, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги. Відтак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача витрати за надання правничої правової допомоги на користь позивача в сумі 7000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved