Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

10 квітня 2024 року позивач звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 20 жовтня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2626, Серія [NUMBER] . Позовні вимоги\~мотивовані тим,\~що на\~теперішній час\~у подружжя\~різні погляди\~на життя,\~а також\~відсутні спільні\~інтереси та\~взаєморозуміння.\~Після реєстрації\~шлюбу подружжя\~спільно проживало\~в Україні\~до січня\~2021\~року.\~В січні\~2021\~року позивачка\~покинула Україну.\~Наміру повертатися\~в Україну\~вона немає.\~Спільне життя\~у подружжя\~не склалося.\~Шлюбні відносини\~між сторонами\~припинено,\~спільне господарство\~не ведеться.\~Шлюб став\~надалі неможливим.\~Подальше спільне\~життя і\~збереження шлюбу\~суперечить інтересам\~позивача,\~підстав для\~примирення позивач\~не вбачає, оскільки всі засоби для цього вичерпано, у зв`язку з чим вона просить про розірвання шлюбу. Дітей від спільного шлюбу не має. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2024 року було відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явились. Учасникам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. 16 травня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд страви за її відсутністю та відсутністю позивача, в якій зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути позов на підставі наявних матеріалів справи. 21 травня 2024 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог позивачки [PERSON] заперечує. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено,\~що сторони\~спору перебувають\~у шлюбі,\~зареєстрованому 20\~жовтня 2017\~року Київським\~районним у\~місті Одесі\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~в Одеській\~області,\~актовий запис\~№ 2626,\~Серія [NUMBER] .\~У свідоцтві\~про шлюб\~зазначено,\~що шлюб\~зареєстровано між\~громадянином України [PERSON] та громадянкою Російської Федерації [PERSON] . Тож, у даному випадку йдеться про розірвання шлюбу із громадянином (підданим) іншої держави, тому потрібно визначити, яким правом варто керуватися при розірванні шлюбу. У статті 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначено, що припинення шлюбу та його правові наслідки визначає право, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. А правові наслідки шлюбу, у випадку бажання його розірвати між громадянами різних держав визначає право держави, в якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один із подружжя все ще проживає у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. У разі укладення шлюбу громадянина України з громадянином (підданим) іншої держави, при розлученні в Україні застосовуватимуть норми Сімейного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України. Так, за законодавством України шлюб із іноземцем можна розірвати в органах державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) або ж у судовому порядку. Порядок розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану регулюють статті 106 та 107 Сімейного кодексу України. Вони передбачають, що розірвання шлюбу може бути здійснено таким способом у випадку спільної згоди обох із подружжя та за відсутності спільних дітей. З заяви відповідача від 21 травня 2024 року вбачається, що він заперечує проти позовних вимог позивачки, тому у даному випадку відсутня спільна згода обох з подружжя на розірвання шлюбу, що унеможливлює можливість розірвати його в органах державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС), тож позивачкою подано відповідний позов до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача та відповідача різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Шлюбні відносини припинилися з січня 2021 року. Позивач покинула Україну і немає наміру повертатися. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам та унеможливлює їх примирення. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судового збору, відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. В матеріалах справи міститься квитанція №0612-7856-5413-8610 від 10.04.2024 року, якою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved