Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

28.02.2024 року представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» \~заборгованість за Договором № 462596-КС-001 про надання кредиту від 30.03.2023 року в розмірі 93 202 грн 44 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. В обгрунтування\~ позовних вимог вказано, що 30.03.2023 року між ТОВ "БІЗПОЗИКА" та відповідачем [PERSON] укладено Договір № 462596-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, визначеним ст. 12 Закону України Про електронну комерцію. На виконання умов укладеного Договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн на умовах строковості, поворотності, платності, шляхом перерахування цієї суми на банківську картку позичальника № [NUMBER] . За тим, 13.05.2023 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 462596-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України Про електронну комерцію, яким встановлено новий термін дії Договору до 20.01.2024 року, строк Кредиту 43 тижнів. Позичальник зобов`язувався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Всупереч цьому відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитних коштів не повернула, а лише сплатила частково в сумі 1500 грн. Станом на 12.02.2024 року відповідачка має непогашену заборгованість перед ТОВ"БІЗПОЗИКА" за Договором № 462596-КС-001 про надання кредиту у розмірі 93202,44 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 71 702,44 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1500,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Ухвалою суду від 01.03.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 18.03.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка [PERSON] вказала, що позовні вимоги визнає частково у розмірі 69185,82 грн, яка складається з: 20000,00 грн суми непогашеної частини тіла кредиту, 47685,82 грн відсотків за користування кредитом. В частині нарахованої комісії за кредитним договором позовні вимоги не визнає, оскільки нарахування такої комісії є незаконним,оскільки відповідні умови договору є несправедливими та в силу закону нікчемними, що за собою тягне наслідки недійсності правочину в цій частині. 22.03.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просили задовольнити позовні вимоги, вказавши, що кредитний договір було укладено за вільним волевиявленням відповідача, останні було укладено належним чином та у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Також між позивачем та відповідачем було укладено також Додаткову угоду до Договору про надання кредиту. Відповідач частково виконував умови Договору про надання кредиту, частково сплатив кредитні кошти. В судове засідання представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявив письмове клопотання про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань (заяв) не подавала. Клопотання представника позивача про витребування доказів, заявлене у змісті позовних вимог, суд залишає без розгляду, оскільки останнє під час розгляду справи по суті його заявником не підтримано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовні вимоги та подані учасниками заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 30.03.2023 року між ТОВ "БІЗПОЗИКА" та відповідачкою [PERSON] укладено Договір № 462596-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України Про електронну комерцію, зокрема з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, дистанційно, в електронній формі. За умовами п.2 Договору № 462596-КС-001\~ про надання кредиту (надалі - Договір), кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Сторонами відповідно до умов Договору погоджено, що кредит є споживчим і надається строком на 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день 2,00000000, фіксована; знижена процентна ставка в день 1,15957500, фіксована; комісія за надання кредиту становить 3000,00 грн; термін дії договору до 20.07.2023 року; орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 42000,00 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 12126,10 процентів. Сторони погодили «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Підписанням Договору позичальник підтвердив, що до укладання Договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник Правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця. На виконання умов Договору позивач видав кредитні кошти в сумі 20 000,00 грн, шляхом перерахунку їх на платіжну картку відповідача, що слідує з інформаційної довідки від 20.02.2024 року /а.с.41/. За тим, 13.05.2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 62596-КС-001\~ про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України Про електронну комерцію. Відповідно до умов Додаткової угоди №1 позичальник [PERSON] підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитодавцем за Договором № 62596-КС-001 станом на 13.05.2023 року в розмірі 35802,24 грн, що включає: 20000,00 грн суму кредиту; 14302,24 грн - проценти за користування кредитом; 1500,00 грн - комісія за надання кредиту. Сторони погодили наступні умови: загальна вартість наданого кредиту- 83488,06 грн; орієнтовна реальна річна процентна ставка 980,73 процентів; строк кредиту 43 тижнів; з 13.05.2023 року до 08.07.2023 року діє пільгова ставка 0,8696813 %; з 09.07.2023 року 1,159575% в день, фіксована; термін дії Договору до 20.01.2024 року; погоджено Графік платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачки перед ТОВ"БІЗПОЗИКА" за Договором № 462596-КС-001\~про надання\~кредиту \~складає 93202,44 грн, з яких: 20 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту, 71 702,44 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1500,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. На підтвердження укладення з відповідачкою Договору та Додаткової угоду позивачем надано послідовність укладення цих договорів, з якої вбачається, що клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com; клієнт надав усю необхідну інформацію для формування товариством належної пропозиції клієнту; клієнту в особистому кабінеті надано паспорт споживчого кредиту на ознайомлення, а також на його номер телефону відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання паспорта споживчого кредиту; клієнт ознайомився і підписав паспорт споживчого кредиту; товариство направило (розмістило) клієнту в ІТС індивідуальну оферту, яка містить істотні умови Договору; клієнту відправлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання Договору; клієнт ознайомився з офертою товариства та прийняв її умови шляхом надсилання товариству акцепту та підписання Договору одноразовим ідентифікатором після укладення Договору, товариством направлено клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа; Договір та Правила кредитування відправлені клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з позичальником, а також розміщені в особистому кабінеті. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між позивачем та відповідачем не були б укладені. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Як вбачається з відзиву на позовну заяву відповідач визнає факт укладання з позивачем кредитного договору. Також відповідачем не оспорюється факт перерахунку на його розрахунковий рахунок кредитних коштів згідно укладеного Договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом позивач надав відповідачці кредитні кошти, однак станом на день подачі позову до суду відповідачем борг за кредитним договором не повернуто, що також відповідачем згідно до відзиву на позовну заяву не оспорюється. Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідачка частково визнала позовні вимоги у сумі 69185,82 грн, при цьому вказала, що така сума складається з тіла кредиту - 20000,00 грн та нарахованих відсотків за користування кредитом - 47685,82 грн. При цьому розрахунок відповідачки визнаних позовних вимог містить арифметичну помилку: 20000,00 + 47685,82 = 67685,82. Також у відзиві є посилання щодо невизнання позовних вимог в частині нарахування комісія за користування кредитом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, з огляду на наявні у справі докази, відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості. Доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала. Тобто, з огляду на погоджені сторонами умови кредитування, проведений позивачем розрахунок заборгованості, заявлений до стягнення з відповідача, вірний. Доводи відповідача щодо незаконності нарахування комісії за користування кредитом та визнання таких умов Договору нікчемними, викладені у відзиві на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження під час ухвалення рішення та спростовуються вищевикладеним. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved