Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про стягнення безпідставно набутих коштів, в якому просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 24 304,25 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1 831,38 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 8563 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 26 135,63 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2023 року у справі № 308/13703/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., від 22 вересня 2021 року, під реєстровим № 8563, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 43 904,91 грн. За вищевказаних фактичних обставин, Позивач вважає, що з дати набуття рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.11.2023 року у справі № 308/13703/23 законної сили, у Відповідача виник обов`язок із повернення безпідставно набутих грошових коштів, примусово стягнутих з Позивача на підставі Виконавчого напису, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 05 березня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання відповідача про зменшення суми витрат на правничу допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі, свого представника в судове засідання не направили, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки не повідомляли. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів судом встановлено наступне. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 22.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 8563 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 26 135,63 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання Виконавчого напису. В рамках зазначеного виконавчого провадження з позивача було примусово стягнуто із його заробітної плати на користь ТОВ «Вердикт Капітал» на загальну суму 24 304,25 грн. та на користь ТОВ «Дебт Форс», що став правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01.09.2023 р./ справа № 308/14371/23 / -1831,38 грн., а також на користь приватного виконавця грошові кошти у розмірі 1114,14 грн., та витрат на виконавче провадження в сумі 400,00 грн. на виконання виконавчого напису, що підтверджується довідкою № 191 від 22.01.2024 р., виданою приватним виконавцем Пивоваровим Ю.Г. на запит адвоката. Всього стягнуто на суму 27 649,77 грн. За позовом позивача до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від «21» листопада 2023 року виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначене судове рішення набуло законної сили «22» грудня 2023р. У зв?язку із визнанням судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню постановою приватного виконавця виконавче провадження N? [NUMBER] було закрито. На підставі наведеного вбачається, що грошові кошти із заробітної платні позивача були стягнуті та перераховані до ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Дебт Форс», а також на користь приватного виконавця Пивоварова Ю.Г. безпідставно. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Юрієм Георгійовичем про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2024 року закінчено виконавче провадження №67527889 з виконання Виконавчого напису, у зв`язку із надходженням на рахунок приватного виконавця коштів, достатніх для погашення заборгованості у повному обсязі за виконавчим документом, а також для погашення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця. Згідно з Відповіддю Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Юрія Георгійовича № 191 від 22.01.2024 на запит адвоката Кудіна М.Г. № 158 від 19.01.2024 встановлено, що в межах виконавчого провадження № [NUMBER] відносно боржника [PERSON] стягнуто та перераховано стягувачам ТОВ «Вердикт Капітал» суму 24 304,25 грн. та ТОВ «Дебт Форс» суму 1831,38 грн. Крім того, частиною 2 статті 1214 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). . Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Суд зауважує, що загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчукпроти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Оскільки виконавчий напис, вчинений 22.09.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 8563, за яким стягнуто 26 135,63 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За вказаних обставин, суд вважає доведеним факт стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 24 304,25 грн., набутих відповідачем 1 ТОВ «Вердикт Капітал», і 1 831,38 грн., набутих відповідачем 2 ТОВ «Дебт Форс», за виконавчим написом, визнаним у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення вказаних сум коштів від відповідачів позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів на користь відповідачів за рахунок позивача в подальшому відпала. З урахуванням вищенаведеного, а також того, що вказані розрахунки не було спростовано відповідачем, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме: з відповідача TOB «Вердикт Капітал» підлягають стягненню на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 24 304,25 грн; з відповідача TOB «Дебт Форс» підлягають стягненню на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1 831,38 грн;. Щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів виконавчих та інших витрат суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15). У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial