Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому було неодноразово уточнено, до [PERSON] про поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя, в якій просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску та транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску; відступити від засад рівності часток подружжя при поділі майна, зменшивши частку [PERSON] , визначивши її в розмірі 1/3 частки у спільному майні подружжя та збільшивши частку [PERSON] у спільному майні подружжя і визначивши її в розмірі 2/3 частки; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 700889,00 грн. в рахунок компенсації 2/3 частки вартості транспортних засобів KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску та HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску; стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених уточнених позовних вимог вказано, що вона з 07.07.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям за спільні кошти було набуте наступне майно, а саме: 31.05.2012 року було придбано транспортний засіб KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року, який був зареєстрований 13.06.2012 року на ім`я [PERSON] ; 20.01.2021 року придбано транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, який був зареєстрований 22.01.2021 року на ім`я [PERSON] . З [INFO] вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу спільного бюджету не мають та спільне господарство не ведуть. 18.09.2021 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу №1244/2021/2807420 транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску та продав автомобіль без її згоди. 24.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.11.2021 року шлюб було розірвано. Окрім того, 24.09.2021 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, без її згоди та ніякої компенсації їй не виплатив. Вважає, що відповідач навмисно намагався приховати спільне майно з метою уникнення його поділу між подружжям, в зв`язку з чим просить відступити від рівності часток подружжя та збільшити її частку на 2/3. Просить збільшені позовні вимоги задовольнити. Від відповідача за первісним позовом [PERSON] 08.02.2022 року до суду надійшов відзив на первісний позов та 10.02.2022 року надійшла зустрічна позовна заява. Згодом, 07.12.2022 року та 19.01.2023 року від [PERSON] до суду надійшли уточнені зустрічні позовні заяви. В останній редакції уточненої зустрічної позовної заяви [PERSON] просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску та CHEVROLET LACETTI, державний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , 2007 року випуску; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 316133,85 грн. в рахунок компенсації 1/2 частки вартості транспортного засобу HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску; визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, державний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , 2007 року випуску; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 102940,00 грн. в рахунок компенсації 1/2 частки вартості транспортного засобу CHEVROLET LACETTI, державний номер [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , 2007 року випуску; стягнути з [PERSON] на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування уточненої зустрічної позовної заяви зазначив, що з 07.07.2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час шлюбу ними було придбано наступне майно: транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, 1600 куб.см., 2007 року випуску, який був зареєстрований 25.03.2008 року на його ім`я; транспортний засіб KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, який був зареєстрований 13.06.2012 року на його ім`я; транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, який був зареєстрований 22.01.2021 року на його ім`я. На даний час транспортний засіб CHEVROLET LACETTI перебуває у користуванні [PERSON] . Як зазначала [PERSON] у первісному позові, 24.09.2021 року ним було продано транспортний засіб KIA SPORTAGE без її згоди, однак це не відповідає дійсності, оскільки 24.08.2021 року він разом з [PERSON] знаходився за місцем мешкання їх кума [PERSON] , який придбав у них автомобіль KIA SPORTAGE та відразу сплатив їм кошти, в присутності [PERSON] та інших гостей. При цьому було вирішено, що право власності на автомобіль буде переоформлено пізніше, що і було зроблено 24.09.2021 року. Тобто, зазначений автомобіль фактично було продано 25.08.2021 року зі згоди [PERSON] та за її особистої присутності. З 25.09.2021 року вони фактично припинили шлюбні відносини та почали мешкати окремо. Зазначає, що [PERSON] окрім особистих речей, також забрала з квартири і спільні грошові кошти, отримані від продажу автомобіля KIA в розмірі 11800,00 доларів США. Просить первісну позовну заяву залишити без задоволення, а зустрічну позовну заяву задовольнити повністю. Позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні збільшенні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили відмовити в його задоволенні. Уточнену зустрічну позовну заяву підтримали повністю та просили її задовольнити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ним 25.08.2021 року було придбано у родини Мікуловичей автомобіль KIA SPORTAGE та їм були одразу надані грошові кошти за автомобіль. Продаж автомобілю здійснювався за взаємною згодою [PERSON] та [PERSON] Перереєстрацію автомобіля було здійснено пізніше, а саме у вересні 2021 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею були надані в борг [PERSON] грошові кошти на придбання автомобіля Хюндай. В подальшому цей автомобіль був перереєстрований на неї в рахунок погашення боргу. Свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] 25.08.2021 року придбав у родини Мікуловичей автомобіль KIA SPORTAGE та одразу віддав їм грошові кошти за автомобіль. Продаж автомобілю здійснювався за взаємною згодою [PERSON] та [PERSON] Перереєстрацію автомобіля було здійснено пізніше, а саме у вересні 2021 року. Свідок [PERSON] пояснив, що ним, разом з іншими працівниками КП КМР «Добробут» та мешканцями будинку 26 по пр. Конституції, у січні 2022 року було складено акт про проживання без реєстрації. Вислухавши пояснення учасників справи та свідків, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.07.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 22 листопада 2021 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (т.1 а.с.21). Між сторонами виникли складні відносини. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно: транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, 1600 куб.см., 2007 року випуску, який був зареєстрований 25.03.2008 року на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, який був зареєстрований 13.06.2012 року на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, який був зареєстрований 22.01.2021 року на ім`я [PERSON] . На даний час транспортний засіб CHEVROLET LACETTI перебуває у користуванні [PERSON] . Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС № 1244 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 04.10.2022 року за №31/4-1244-682, транспортний засіб KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, 24.09.2021 року було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №5879/21/006112 від 24.09.2021 року (т.3 а.с.74-76). Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС № 1244 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 29.10.2021 року за №31/4-1244-28аз, транспортний засіб HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, який був зареєстрований 22.01.2021 року на ім`я [PERSON] , 18.09.2021 року було зареєстровано за [PERSON] за договором купівлі-продажу №1244/2021/2807420 від 18.09.2021 року. Також це підтверджується копією договору купівлі-продажу №1244/2021/2807420 від 18.09.2021 року (т.1 а.с.148). Таким чином, транспортні засоби KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, та HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, вибули із власності [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] надавала згоду на відчуження зазначених вище автомобілів або отримання нею коштів з продажу автомобілів від [PERSON] . Суд ставиться критично до показів свідків, оскільки вони є родичами та кумами відповідача за первісним позовом та перебувають з ним у дружніх відносинах. За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що транспортні засоби CHEVROLET LACETTI, 1600 куб.см., 2007 року випуску; KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску та HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки купувались у період перебування сторін у шлюбі для потреб сім`ї та підлягає поділу. Відповідно до Звіту про оцінку автотранспортного засобу від 26.11.2021 року, ринкова вартість автотранспортного засобу марки KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, станом на 26.11.2021 року, без врахування ПДВ, склала 334500,00 грн. (т.1 а.с.13-15). Інших доказів на підтвердження вартості зазначеного транспортного засобу суду не надано та сторонами не було заявлено клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення ринкової вартості автомобіля KIA SPORTAGE. Позивачкою за первісним позовом [PERSON] було надано Звіт про оцінку автотранспортного засобу від 26.11.2021 року, наданого ПП Виробничо-комерційна агрофірма «Солнцево», згідно якого визначено ринкову вартість автотранспортного засобу марки HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску, яка становить 716834,00 грн. Окрім вказаного Звіту, в матеріалах справи наявний висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ за результатами проведення судового транспортно-товарознавчого дослідження №5858-22 від 31.10.2022 року, згідно якого: дійсна середня ринкова ціна автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1600 куб.см., 2007 року випуску, станом на час дослідження складає 205880,00 грн.; дійсна ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1999 куб.см., 2020 року випуску, станом на час дослідження складає 632267,69 грн. (т.3 а.с.95-116). Статтею 110 ЦПК України передбачено, що в исновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.\~89 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-3037цс15 вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК України). При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року, із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, встановлено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч.1, ч.3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Таким чином, оскільки спірні автомобілі були придбані сторонами у період зареєстрованого шлюбу, то це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а та обставина, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. У Пленумі Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведеного та відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-81гс18) зробила висновок, що «звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України». Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів». Відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації на зазначене майно для проведення оцінки. Частиною третьою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Відповідно до статті 3 цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження. При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку. Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. Таким чином, в даному спорі визначенню підлягає саме ринкова вартість спільного майна подружжя, на час розгляду справи, оскільки у договорах купівлі-продажу спірних автомобілів, згоду на укладення яких [PERSON] не надавала, його ціна визначена за згодою сторін договору, та яка може не відповідати його дійсній вартості на момент поділу майна. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір суми вартості 1/2 частки від загальної вартості автомобілів KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску; HYUNDAI TUCSON, 1999 куб.см., 2020 року випуску та CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, яка підлягає стягненню, суд приймає за основу звіт про оцінку автотранспортного засобу KIA SPORTAGE від 26.11.2021 року, а також висновок експерта Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ за результатами проведення судового транспортно-товарознавчого дослідження №5858-22 від 31.10.2022 року стосовно автомобілів CHEVROLET LACETTI та HYUNDAI TUCSON, оскільки ані сторона відповідача за первісним позовом, ані сторона відповідача за зустрічним позовом не реалізували свого права на подання до суду клопотання про призначення судової експертизи на спростування вищезазначених звіту та висновку експерта у передбаченому законодавством порядку. Ринкова вартість автотранспортного засобу марки KIA SPORTAGE, 1998 куб.см., 2012 року випуску, відповідно до Звіту про оцінку автотранспортного засобу від 26.11.2021 року, складає 334500,00 грн. Ринкова вартість автомобіля марки CHEVROLET LACETTI, об`єм двигуна 1600 куб.см., 2007 року випуску, відповідно до висновку експерта Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ за результатами проведення судового транспортно-товарознавчого дослідження №5858-22 від 31.10.2022 року, складає 205880,00 грн. Ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI TUCSON, об`єм двигуна 1999 куб.см., 2020 року випуску, відповідно до висновку експерта Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ за результатами проведення судового транспортно-товарознавчого дослідження №5858-22 від 31.10.2022 року, складає 632267,69 грн. При цьому частка кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності є рівною, а тому частка кожного із них у праві спільного сумісного майна на транспортні засоби становить по 1/2 частці від вартості зазначених вище автомобілів. Суд не бере до уваги доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] стосовно того, що [PERSON] отримала грошові кошти від продажу автомобілів KIA SPORTAGE та HYUNDAI TUCSON, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цього. Суд також критично ставиться до показів свідків, оскільки вони є родичами та кумами відповідача за первісним позовом та перебувають з ним у дружніх відносинах. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами частково, поділивши спільне сумісне майно подружжя в рівних частках. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до частин 4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що між адвокатом Стребіж А.О. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги від 22.10.2021 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Додаткових договорах від 07.12.2021 року, від 18.02.2022 року, від 04.05.2022 року, від 17.06.2022 року та Актах. Також, між [PERSON] та АО «Лекс Експерт» було укладено договір про надання правничої допомоги від 27.01.2022 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Договорі та Актах. Окрім того, між [PERSON] та адвокатом Бесчасовою Д.О. було укладено договір про надання правничої допомоги від 01.09.2022 року, за умовами якого адвокат на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, вартість якої зазначено в Договорі та Актах. Враховуючи те, що первісні та зустрічні позовні вимоги задоволені частково, суд вважає необхідним усі судові витрати покласти на сторони, які їх понесли. На підставі викладеного,

Outcome: partial