Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що рішенням Виконкому Жовтневої міськради депутатів № 43 від 21.03.1967 р. його дідусю - [PERSON] була виділена земельна ділянка під індивідуальне житлове будівництво, площею 488 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, за дідусем позивача - [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок разом із прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Дідусь позивача з 16.10.1965 року перебував у шлюбі з бабусею позивача - [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, як на майно, що було набуто у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її син - [PERSON] (батько позивача по даній справі) та її чоловік - [PERSON] (дідусь позивача), які на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем, вступили в управління спадковим майном, тобто фактично прийняли спадщину. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частину спірного житлового будинку, яку він успадкував після смерті [PERSON] . Спадкоємцями після смерті були - позивач - [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та [PERSON] (дідусь позивача), який відмовився від належної йому частки спадщини на користь позивача. Таким чином, після смерті батька позивача [PERSON] , позивач успадкував 1/4 частину спірного житлового будинку, а його дідусь - [PERSON] став власником 3/4 частини цього будинку. [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON] , який за життя залишив заповіт на належне йому майно, заповівши його своїй дружині - [PERSON] та її дочці - [PERSON] , тобто відповідачам по даній справі. Постановою нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори від 26.05.2018 р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька - [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу спадкодавця на спадкове майно. У зв`язку із цим позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом у якому просив: -встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері - [PERSON] ; -визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02.04.2018 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження. У підготовчому провадженні спір між сторонами не був врегульований, представники відповідачів позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення, мотивуючи це їх безпідставністю та недоведеністю. Ухвалою Корабельного районного суду від 06.10.2021 р. за клопотанням представника позивача, по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено судовому експерту РТПП в Миколаївській області Лєсків С.А. У судове засідання позивач не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, його представник - адвокат Рехлецький Р.В. у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Її представник - адвокат Ісаєва Н.П. позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі мотивуючи їх необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутність. Її представник - адвокат Пугаченко С.Ю. позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечував проти встановлення юридичного факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері [PERSON] , щодо задоволення іншої частини вимог заперечував мотивуючи їх необґрунтованістю та недоведеністю. Також представник відповідача подав відзив, у якому серед іншого посилався на те, що після закінчення у 1971 році будівництва спірного житлового будинку, його тодішній власник - [PERSON] одружився з матір`ю відповідача по даній справі [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . За час цього шлюбу у спірному будинку були проведені значні покращення, істотно збільшилася його площа та відповідно і вартість. Через це можлива 1/4 частка позивача, яка існувала у 1977 році не є рівною 1/4 частині спірного будинку, який з того часу істотно збільшився у розмірі. Після початку судового розгляду справи, 26.09.2023 року до суду від представника позивача - адвоката Юрчак Я.І. надійшла позовна заява (уточнена), у якій позовні вимоги були викладені в іншій редакції, зокрема, позивач просив: -встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері - [PERSON] ; -затвердити перший варіант виділу у натурі житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами співвласнику з визначення реальної частки, розташованого за адресою: [ADDRESS] , викладеного у висновку експертизи № 125-073 від 23.02.2022 року; -визнати за [PERSON] право власності на 12/100 частин житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] ., в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.05.2024 р. було відмовлено у прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви [PERSON] , тому суд розглядає дану справу за позовними вимогами, викладеними у первісній позовній заяві. У подальші судові засідання, призначені по справі, сторони та їх представники не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 5 ст. 268 ЦПК України визначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення поновного судового рішення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконкому Жовтневої ради депутатів № 43 від 21.03.1967 року [PERSON] для індивідуального житлового будівництва була виділена земельна ділянка площею 488 кв.м. по [ADDRESS] , на даний час - [ADDRESS] (а.с. 4 тому 1). 16.10.1965 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У цьому шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (батько позивача по даній справі). 04.07.1967 року між [PERSON] і Виконкомом Жовтневої ради депутатів був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 488 кв.м. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори 08.08.1967 р. за реєстр. № 1274 (а.с. 5-6 тому 1). Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заст. Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, яка була чинною на час існування відповідних правовідносин, - нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію відносяться до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь (п. 14 Додатку № 1 до даної Інструкції). Зі змісту наявного у матеріалах справи акту прийняття в експлуатацію житлового будівництва (а.с. 53 тому 1) вбачається, що будівництво вказаного житлового будинку було закінчене у 1971 році. [INFO] померла [PERSON] (бабуся позивача). Із відповіді Державного нотаріального архіву Миколаївської області та П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори на запити суду (а.с.140-144) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (яка діяла на час існування відносин) , - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. До першої черги спадкоємців за законом згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР відносяться в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Спадщина може бути прийнята, як спадкоємцем особисто, так і через його представника. Прийняття спадщини є односторонньою угодою і тому воно може бути здійснено дієздатною особою. Якщо спадкоємці є неповнолітніми, то від імені діють їх законні представники - батьки, опікуни. Неповнолітні від 15 до 18 років приймають спадщину за згодою батьків чи піклувальників. Відповідно до п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої Наказом Міністерства юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (яка була чинною на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ), далі - Інструкція, - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Спадкоємці, які пропустили строк на прийняття спадщини, можуть бути за згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину, включені до свідоцтва про право на спадщину як такі, що прийняли спадщину. Така згода спадкоємців повинна бути викладена в письмовій формі і подана державній нотаріальній конторі до видачі свідоцтва про право на спадщину. Справжність підписів спадкоємців на заяві повинна бути засвідчена у відповідності з правилами, викладеними в п.121 цієї Інструкції. Спадкоємець, якому за рішенням суду строк на прийняття спадщини продовжений, повинен у межах строків, встановлених статтею 549 Цивільного кодексу УРСР, одержати свідоцтво про право на спадщину чи прийняти спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або шляхом подачі нотаріальному органові за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 КпШС (який діяв на час існування відносин), - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Оскільки житловий будинок по [ADDRESS] (до перейменування - [ADDRESS] ) був набутий подружжям Олійників за час шлюбу, то виходячи із приписів діючого на той час законодавства, презюмується, що частка [PERSON] у праві власності на цей будинок складала 1/2 частину. Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. Судовим розглядом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не залишила. До кола спадкоємців першої черги за законом після її смерті відносились: її чоловік - [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] , частка яких за умови прийняття ними спадщини в установленому законом порядку, становить - 1/6 частина вказаного житлового будинку. Разом із цим, на підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] (батьком позивача) після смерті його матері - [PERSON] , позивачем не надано відповідних належних і допустимих доказів, тому в силу приписів ч. 1 ст. 80, ч.ч. 1,6, 7 ст. 81 ЦПК України, суд знаходить ці обставини недоведеними. Із матеріалів справи вбачається, що 26.06.1981 року [PERSON] (дідусь позивача) одружився з [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ), матір`ю відповідачки по даній справі - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер [PERSON] , дядько позивача по даній справі, та відповідно син [PERSON] та [PERSON] . Із копії спадкової справи № 163/2008, заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна [PERSON] (а.с. 167-184 тому 1), вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся лише його батько - [PERSON] , який проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час смерті останнього. Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив. 11.04.2008 року державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Олійнику А.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті його сина - [PERSON] , на спадкове майно: грошові вклади з усіма належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться на зберіганні у Корабельному відділенні ВАТ «Державний Ощадний банк України» № 8310. [INFO] помер [PERSON] (батько позивача по даній справі). Із копії спадкової справи № 162/2008, заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON] (а.с. 99-112 тому 1), вбачається, що на випадок своєї смерті він заповіту не залишив. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса звернулись [PERSON] в інтересах малолітнього сина спадкодавця - [PERSON] (позивача по даній справі), а батько спадкодавця - [PERSON] подав заяву про відмову від належної йому спадщини на користь позивача. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Постановою державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори (а.с. 27 тому 1) позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - на частку житлового будинку по [ADDRESS] . 10.09.2017 році помер дідусь позивача - [PERSON] . Із копії спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г. до майна померлого [PERSON] (а.с. 115-124 тому 1), вбачається, що на випадок своєї смерті останній залишив заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок [ADDRESS] , у рівних частках своїй дружині - [PERSON] та [PERSON] , відповідачам по даній справі. Позивач та відповідачі в установлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім цього, відповідачка [PERSON] як дружина спадкодавця, подала нотаріусу заяву, в якій відмовилась від видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, набутого за час шлюбу зі спадкодавцем, мотивуючи тим, що спадкове майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). За своїм правовим змістом, спадкування за правом представлення є різновидом спадкування за законом, яке передбачає появу у певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. Таким чином, його власні спадкоємці ніби представляють у спадкових відносинах особу, яка б одержала права на спадкування, якби була живою на час відкриття спадщини. До числа спадкоємців за правом представлення належать, зокрема, внуки спадкодавця - вони спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, тобто синові, дочці спадкодавця. Спадкування за правом представлення може мати місце тільки при спадкуванні за законом, і в силу ст. 1266 ЦК України лише за умови, якщо спадкодавець не склав заповіт, а спадкоємець за законом помер до відкриття спадщини. Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , суд вважає необхідним зазначити, що за умови доведення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері - [PERSON] , позивач має право на відповідну частку спірного будинку. Однак, як вже судом зазначалося вище, позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження цього факту. До того ж, за наявними у справі доказами, розмір цієї частки не може дорівнювати 1/4 частині спірного житлового будинку, який існує на даний час. Так, суд виходить із того, що в акті про прийняття в експлуатацію (а.с. 53 тому 1) зазначено, що житловий будинок був побудований у 1971 році, мав житлову площу 46,5 кв.м. та площу забудови 81,9 кв.м., розміром основної частини 7 х 11,5, був відокремленим та одноповерховим житловим будинком з верандою. Крім будинку, у домоволодінні був побудований сарай площею 5 х 3, та деревяний забор. Після смерті [INFO] [PERSON] , дідусь позивача - [PERSON] одружився вдруге, [INFO] з [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON] ), матір`ю відповідачки по даній справі - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Судовим розглядом встановлено, що за час їхнього шлюбу спірне домоволодіння дійсно зазнало істотних покращень та збільшилося у розмірі. Так, зі змісту технічного паспорту на спірний будинок, який був виготовлений Миколаївським МБТІ 13.11.1989 р. (а.с. 56-64 тому 1), вбачається, що на території домоволодіння було здійснено самозабудову двоквартирного будинку у складі: житлової прибудови літ. А?, сараю літ. Д., вбиральні літ. Е, душу літ. Ж, навісу літ. З, нежитлової прибудови літ. А?, тамбуру літ. а, сіней літ. а?, погрібу літ. апд, внаслідок чого житлова площа була збільшена на 28,7 кв.м. Ці споруди були узаконені рішенням виконкому № 211 від 15.12.1989 року. При цьому, житловий будинок літ. А? був побудований у 1987 році, сарай літ. Д., вбиральня літ. Е і душ літ. Ж були побудовані у 1984 році, навіс літ. З побудований у 1988 році. Тобто, на час смерті бабусі позивача - [PERSON] вищевказаних споруд не існувало, тому вони не могли увійти до складу спадкової маси, що міг прийняти у спадщину її син, батько позивача по даній справі - [PERSON] . У зв`язку із цим, за клопотанням представника позивача, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.10.2021 р. по даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено судовому експерту РТПП в Миколаївській області [PERSON] . Серед питань, які ставилися перед експертом, було визначення ідеальної частки у спірному житловому будинку та прилеглих до нього господарських будівлях і спорудах, яку складає спадкова маса [PERSON] , виходячи із 1/2 частини цього будинку та його технічних параметрів станом на дату відкриття спадщини - 12.05.1977 року. Також на вирішення експерта було поставлено питання визначення ідеальної частки у спірному житловому будинку та прилеглих до нього господарських будівлях і спорудах, яку складає спадкова маса [PERSON] , виходячи із 1/4 та 1/6 частини цього будинку, на день відкриття спадщини - [INFO] . Проте суд не може прийняти до уваги висновок експерта за № 125-073 від 23.02.2022 року через те, що він не дає відповіді на питання, які ставились судом в ухвалі від 06.10.2021 р., та відповідає на інші питання, які судом не ставились та фактично не стосуються предмету позову у даній справі. Клопотань про призначення іншої експертизи (додаткової, повторної тощо), учасники справи не заявляли. З огляду на вищевикладене, суд знаходить позовні вимоги у даній справі необґрунтованими та недоведеними, тому не вбачає підстав для їх задоволення і відмовляє позивачу у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що суд відмовив йому у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed