Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діє адвокат Сакун В.А., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про визнання трудових відносин припиненими, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування вимог зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». Маючи намір звільнитися з роботи за власним бажанням, неодноразово звертався з цього питання до відповідача шляхом направлення поштовим зв`язком на його адресу. Заяви, направлені 21.11.2014, 14.11.2019 та 23.03.2023 відповідач відмовився отримувати, тому вони поштою були повернуті позивачеві назад. 07.09.2023 заяву про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП у зв`язку з невиплатою заробітної плати він направив відповідачу через його електронний кабінет. Разом з тим, отримавши цю заяву 07.09.2023, відповідач проігнорував її і питання звільнення залишилося невирішеним, наказ про звільнення видано не було. Посилаючись на те, що свобода праці передбачає право працівника вільно обирати її та що відповідачем порушене його право на звільнення, передбачене нормами трудового законодавства, позивач просить суд визнати припиненими його трудові відносини з ТОВ «Краснолиманське» з 07.09.2023 на підставі ч.3 ст.28 КЗпП України згідно його заяви від 07.09.2023 та зобов`язати ТОВ «Краснолиманське» видати наказ про його звільнення з роботи з 07.09.2023. Також просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 в розмірі 32409 грн, виходячи з середньоденного заробітку, розрахованого з його тарифної ставки, що складає 69,25 грн/год, за день -415,50 грн., з врахуванням 78 робочих днів. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи був призначений на 06.02.2024. 05.02.2024 на адресу суду надійшов відзив, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав, обгрунтовуючи свою позицію тим, що жодних заяв про звільнення він від позивача не отримував. Пояснює, що відповідно до наказу № 196к від 16.10.2012 позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Краснолиманське» учнем гірника підземного. 23.11.2012 згідно наказу 224 к був переведений гірником підземним 3 розряду. З 05.09.2014 діяльність ТОВ «Краснолиманьске» була припинена у зв`язку з захватом підприємства, що підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати України про дію обставин непереборної сили від 01.12.2014 № 2024. Тому відповідач не мав фізичної можливості отримати заяву позивача про звільнення від 21.11.2014. З 01.11.2017 господарська діяльність ТОВ «Краснолиманське» була частково поновлена, і підприємство приступило до відновлення первинної бухгалтерської, кадрової та іншої організаційно-розпорядчої документації. Наказом №2 від 15.01.2018 по підприємству господарська діяльність ТОВ «Краснолиманське» була поновлена в повному обсязі, і підприємство стало вживати заходів на врегулювання трудових відносин із працівниками, які перебували у штаті станом на 01.10.2014, сповіщаючи працівників про поновлення господарської діяльності підприємства в телефонному режимі за номерами, зазначеними в їх особових картках форми № П-2. Позивач та його мати, чий телефонний номер був зазначений в його особовій картці, на телефонні дзвінки не відповідали, що підтверджується доповідною запискою та актом повідомлення працівника про закінчення простою на підприємстві. Щодо твердження позивача про направлення ним на адресу роботодавця заяв про звільнення за власним бажанням 14.11.2019 та 23.03.2023, відповідач зазначає, що такі заяви він не отримував, тому твердження позивача про ігнорування ним його вимог вважає безпідставними. З приводу надсилання позивачем в його електронний кабінет через підсистему «Електронний суд» разом з позовом про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на його користь заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2014 по 14.01.2018 за час простою заяви про звільнення, то відповідач вважає, що таке звернення не підпадає під норми діючого законодавства, так як ця підсистема передбачена для забезпечення можливості її користувачам створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду справ і не може розцінюватися як заява про звільнення, подана у відповідності до норм КЗпП України. Крім цього, зазначає, що у зв`язку з тим, що після відновлення господарської діяльності позивач на роботі не з`являвся, ним на адресу позивача 12.01.2024 за вихідним № 10/1 був направлений лист, який позивач не отримав і був повернутий підприємству. Вважає, що позивач зловживає своїми правами, оскільки він мав і має можливість особисто прибути на підприємство і подати заяву про звільнення в законний спосіб. Також у відзиві зазначає, що годинна тарифна ставка робітника підземного 3 розряду з 01.12.2022 по 31.12.2023 складає 69,25 грн. Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 32409 грн, порушує баланс між інтересами працівника і роботодавця, так як удвічі перевищує розмір заборгованості, стягнутої за рішенням Димитровського міського суду від 28.04.2023, і при прийнятті судом рішення просить зменшити розмір середнього заробітку до розумної пропорційності. Крім цього, просить врахувати, що за всіма сумами заборгованості, що стягувалися за судовими рішеннями, остаточний розрахунок з [PERSON] було здійснено 28.12.2023, тому і своєї відповідальності за затримку розрахунку за період з 09.09.2023 по 28.12.2023 не вбачає. У зв`язку з цим в задоволенні позову просить відмовити повністю. Ухвалою суду від 06.02.2024 у відповідності до ст.279 ч.5 ЦПК України судом було здійснено перехід в спрощене позовне провадження з викликом сторін, судове засідання було призначено на 07.03.2024. Сторони, будучи зареєстрованими в підсистемі системі Електронний суд і, відповідно, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. Приймаючи до уваги, що учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, суд вважає за можливе розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, у їх відсутність. Судом\~встановлено,\~що відповідно\~ до\~ наказу\~ №\~196к\~від 16.10.2012\~ \~ \~позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Краснолиманське» учнем гірника підземного. Наказом № 224к від 23.11.2012 був переведений гірником підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті (а.с.14-16, 17, 53). Інформація про звільнення відсутня. Згідно інформації відповідача, з 01.102014 по 15.01.2018 ТОВ «Краснолиманське» знаходилося в вимушеному простої, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин (а.с.30). Наказом від 15.01.2018, господарська діяльність підприємства була поновлена повністю з 15.01.2018 (а.с.82). Як зазначається в позові, позивач неодноразово 21.11.2014, 14.11.2019 та 23.03.2023 рекомендованим поштовим зв`язком звертався до відповідача з заявою про припинення трудових правовідносин. Разом з тим, належних і достатніх доказів цьому позивачем не надано, так як додані до позову копії поштових відправлень без опису відправлених документів вказаних фактів не підтверджують (а.с.17-24). Рішенням Димитровського\~міського суду\~від 28.04.2023\~у справі\~№ 2/226/115/2023\~з ТОВ\~«Краснолиманське» на\~користь позивача\~була стягнута\~ заборгованість\~з заробітної\~плати \~за період\~з вересня\~2014\~по листопад\~2014\~в розмірі\~13726,86\~ грн (а.с.28-29). Рішенням Димитровського міського суду від 07.09.2023 у справі № 2/226/234/2023 з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача [PERSON] була стягнута заборгованість з заробітної плати за період з 01.12.2014 по 14.01.2018 за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки гірника підземного 3 розряду в сумі 94056,80 грн. (а.с.78-81). Рішенням Димитровського міського суду від 06.11.2023 у справі № 2/226/524/2023 з ТОВ «Красноалиманське» на користь [PERSON] було стягнуто компенсацію втрати частини заробітку в сумі 31118,79 грн, розраховану за період з грудня 2014 по травень 2023 (а.с.83-86). 07.09.2023 представником позивача [PERSON] в електронний кабінет користувача ЄСІТС ТОВ «Краснолиманське» через підсистему «Електронний суд» було направлено клопотання про добровільне виконання рішення суду від 07.09.2023 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 94056,80 грн та одночасно направлено копію заяви [PERSON] від 07.09.2023 про його звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП, яке згідно квитанції № 227589 було доставлено відповідачу 07.09.2023 о 17.42 год (а.с.33,37). Як слідує з відзиву відповідача, вказана заява роботодавцем не була розглянута, так як роботодавець вважав, що вона подана не у належний спосіб, оскільки доставлена була на його адресу через електронний кабінет користувача ЄСІТС. З зазначених причин питання звільнення позивача [PERSON] за його заявою від 07.09.2023 залишилося без реагування. 12.01.2024 «ТОВ Краснолиманське» на адресу позивача був направлений лист з пропозицією надати пояснення з причини відсутності на роботі або надати документ, підтверджуючий поважність причин такої відсутності (а.с.51-52). 15.01.2024 начальником відділу кадрів на ім`я директора ТОВ «Краснолиманське» була подана доповідна записка про відсутність позивача на роботі (а.с.50). Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (абз. 4 ст. 22 КЗпП України). Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Нормами статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 по справі №199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч.3 ст. 38 КЗпП) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст.38КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Тобто, основною підставою для застосування вказаної норми КЗпП України є факт порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи. Вказання працівником конкретних випадків порушення трудового законодавства має наслідком в подальшому підтвердження даних фактів роботодавцем та звільнення працівника на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України або ж невизнання власником зазначених порушень та відмову у розірванні трудового договору відповідно до даної норми. Аналогічна правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року по справі №6-34цс13, від 20 червня 2018 року по справі №161/10759/16-ц та від 01 лютого 2018 року по справі №757/25503/15-ц. \~ \~ \~ \~Згідно вимог ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із заяви [PERSON] про звільнення від 07.09.2023, працівник просить звільнити його з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, а саме наявною заборгованістю із заробітної плати. Працедавець \~на отриману\~ від\~ [PERSON] \~заяву не\~відреагував,\~аналізу причинам,\~які спонукали\~працівника до\~розірвання трудового\~договору,\~не дав,\~своєї незгоди\~з підставою\~звільнення,\~а саме\~ порушення\~ним законодавства\~про працю\~(ч.\~3\~ст.\~38\~КЗпП України) - не висловив. Доказів того, що відмовив позивачу у розірванні трудового договору з таких підстав суду не надав. Між тим, доказом підтвердження порушення відповідачем законодавства про працю позивач вказує рішення Димитровського міського суду від 28.04.2023, постановленим у справі № 2/226/115/2023 про стягнення з ТОВ «Краснолиманське» на його користь заборгованості з заробітної плати в розмірі 13726,86 грн та стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини заробітку за рішенням Димитровського міського суду від 06.11.2023 (а.с.28-29). \~ \~ \~ \~Крім цього, як встановлено судом, рішенням Димитровського міського суду від 07.09.2023 у справі № 2/226/234/2023, постановленим на користь позивача, на його користь з ТОВ «Краснолиманське» також була стягнута заборгованість з заробітної плати за період з 01.12.2014 по 14.01.2018 за час простою в розмірі двох третин тарифної ставки гірника підземного 3 розряду в сумі 94056,80 грн (а.с.78-81). Отже,\~факти порушення\~відповідачем законодавства\~про працю\~позивачем доведені. Установивши, що позивач не був звільненим у визначеному законом порядку після подачі заяви про звільнення від 07.09.2023, суд доходить висновку і про порушення відповідачем норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення, що є підставою для задоволення позову з одночасним стягненням з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати.» Згідно абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. \~ \~ Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців\~третього - п`ятого\~пункту 4 цього Порядку. Тобто, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Згідно довідки від 15.04.2024 №243, наданої відповідачем, з 01.12.2022 по 31.12.2023 тарифна ставка гірника підземного 3 розряду першої групи складала 69,25 грн за годину, отже середній заробіток позивача за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 становить 32824,50 грн (де 415,50 - тарифна ставка за день при 6-годинному робочому дні, 79 кількість днів затримки розрахунку). Позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32409 грн, виходячи із 415,50 грн - тарифної ставки за день при 6-годинному робочому дні, 78 кількість днів затримки розрахунку при звільненні. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, стягненню підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.09.2023 по 28.12.2023 в межах заявлених позовних вимог, а саме - в розмірі 32409 грн. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд вважає за необхідне відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового збору в розмірі 1717,76 грн.

Outcome: approved