Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

29.08.2023р. ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в сумі 41 991,77 грн., з яких: 6 838,36грн. прострочена заборгованість за кредитом, 35 153,41грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12.12.2021р. між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 0871-5913. Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 9 600,00 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 21 день; знижена % ставка 2,00 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі. Станом на 22.08.2023р. загальний розмір заборгованості відповідача складає 41 991,77 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 6 838,36грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 35 153,41грн. Таким чином, з боку відповідача по відношенню до позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом. Ухвалою судді від 01.09.2023р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 19.09.2023р. відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики в частині нарахування відсотків, в якій просив визнати недійсним п. 2.6 та 2.9 Договору про відкриття кредитної лінії, укладеного між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] від 12.12.2021р. №0871-5913, а також стягнути 7 000грн. витрат на правову допомогу. Вважає, недійсними частину пункту 2.6 кредитного договору, згідно якого процентна ставка становить 2% та 3% за кожен день користування кредитом та пункт 2.9 кредитного договору, згідно якого реальна річна процентна ставка складає 572 462%, оскільки відсоткова ставка та реальна процентна ставка є несправедливими, такими, що створюють дисбаланс інтересів, завдають шкоду позичальнику. Вказані в договорі розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 41 991,77 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 6 838,36 гривень. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12.05.1991 року, вважає, що умови договору, укладеного між ним та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є несправедливими, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. 26.09.2023 за клопотанням відповідача [PERSON] розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29.09.2023 ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» подало відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. 04.10.2023 представник відповідача [PERSON] , адвокат Шубак М.І. подав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просив задовольнити зустрічний позов та відмовити у первісному позові, зіславшись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. 11.10.2023 ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» подало заперечення до відповіді на відзив за зустрічним позовом. 04.12.2023 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шубак М.І. в судовому засідання проти первісного позову заперечив, зустрічний позов підтримав, зіславшись на викладені в ньому обставини. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов первісний позов підлягає до часткового задоволення, у задоволенні зустрічного позову відмовити з наведених нище підстав. Між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс»» та [PERSON] виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України. Судом встановлено, що 12.12.2021р. між ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем Тз «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 0871-5913. У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Так, на виконання зазначених вимог, [PERSON] було надано одноразовий ідентифікатор А474, для підписання Договору про відкриття кредитної лінії №0871-5913 від 12.12.2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 9 600 грн.; строк кредитування 300 днів; заявлений строк 21 днів; знижена % ставка 2,00 % в день; стандартна % ставка 3,00 % в день. ТзОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Даний факт стверджується довідками про перерахування кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та допустив заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 22.08.2023р. заборгованість складає 41 991,77 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 6 838,36 гривень, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 35 153,41 грн. Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обоє`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; По-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або Невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону); встановлення вимоги\~щодо сплати\~споживачем непропорційно\~великої суми\~компенсації (понад\~п`ятдесят\~відсотків вартості\~продукції)\~у разі\~невиконання ним\~зобов`язань\~за договором\~(пункт\~5\~частини 3\~статті 18\~3акону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини 3 статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до\~ч.1\~ст.1048\~ЦК України,\~позикодавець маєправо наодержання відпозичальника процентіввід сумипозики,якщо іншене встановленодоговором абозаконом.Розмір іпорядок одержанняпроцентів встановлюютьсядоговором.Якщо договоромне встановленийрозмір процентів,їх розмірвизначається нарівні\~обліковоїставки Національногобанку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставказа кредитомможе бутифіксованою абозмінюваною.Тип процентноїставки визначаєтьсякредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України). Згідно умов укладеного Договору про відкриття кредитної лінії №0871-5913 від 12.12.2021 року сторони визначили суму кредиту, у п.2.6 визначили розмір процентів за користування кредитом за стандартною і зниженою ставкою, у п. 2.9. реальну річну процентну ставку 572462%. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктами 2.6,\~2.9\~сторони погодили\~процентні ставки\~за правомірне\~користування кредитними\~коштами, а не відповідальність за прострочення виконання\~грошового зобов`язання, що\~настає у\~разі невиконання\~зобов`язань\~за договором.\~Твердження відповідача\~у зустрічному\~позові,\~що процентна\~ставка суперечить\~п.5\~ч.3\~ст.18\~3У\~«Прозахист правспоживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань. За таких обставин, підстав для висновку про несправедливість умов договору в частині встановлення розміру плати за правомірне користування кредитними коштами і визнання їх недійсними судом не встановлено. Водночас, вирішуючи питання стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в заявленому розмірі, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч.4 ст.42Конституції України, держава захищає права споживачів. Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61- 2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Погреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно я частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі,\~якщо з`ясувати\~справжній зміст\~відповідної умови\~договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3,4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати\~тлумачення "contraproferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra\~proferentem\~має застосовуватися\~у разі,\~якщо є\~два різні\~тлумачення умови\~(чи\~умов)договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на\~охорону обґрунтованих\~очікувань сторони,\~яка немала\~вибору при\~укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. У Договорі про відкриття кредитної лінії № 0871-5913 від 12.12.2021р. сторони обумовили суму кредиту 9600,0грн., строк користування кредитом 21 день, розмір нарахованих процентів за зниженою ставкою 4032,0грн., розмір нарахованих процентів за стандартною процентною ставкою 6048,0грн. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28/ березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Також кредитний договір містив умови, що строк кредитування складає 300 днів до 07.10.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. При цьому вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 96000гривень і включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 86400гривень. Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 572462%. За змістом кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, тому в даному випадку спірні умови слід трактувати на користь споживача та виходити зі строку кредитування 21 день та відповідної ціни кредиту у розмірі 6048,0грн. за стандартною процентною ставкою, які первинно узгоджувались учасниками. За таких обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісного позову у розмірі заборгованості за кредитом 6 838,36грн. і заборгованості за відсотками 6 048,00грн., та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Outcome: partial