Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

[PERSON] подав до суду позов до АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про стягнення 48134 грн 78 коп розрахункових виплат при звільненні та 218131 грн 86 коп відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.09.2021 по 23.06.2022 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що згідно наказу №3995 від 03.09.2020 позивач був прийнятий з 04.09.2020 на роботу в Представництво «Онур» на посаду електромонтера з обслуговування електроустаткування. Наказом директора Представництва «Онур» за №4830 від 10.09.2021 року [PERSON] було звільнено з 10.09.2021 року з роботи за угодою сторін, відповідно до п.36 К3пП України. Зазначає, що при звільненні з роботи не було проведено повного розрахунку, зокрема, не було виплачено заробітної плати за серпень-вересень 2021 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 04.09.2020 по день звільнення. Однак письмово про нараховані суми розрахункових його не було повідомлено та заробітної плати і грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки не було виплачено. В подальшому, 21.09.2021 позивач звернувся з письмовою заявою з вимогою про виплату заробітної плати при звільненні, яку направив рекомендованим поштовим відправленням на адресу Представництва «Онур», однак розрахунку не було проведено. Також позивач 01.12.2021 звертався до Головного управління Держпраці у Львівській області зі скаргою на порушення Представництвом «Онур» трудового законодавства, яка була залишена без належного реагування. Також жодної відповіді та належного реагування з боку відповідача Представництва «Онур» не відбулося на отриманий адвокатський запит щодо надання інформації з приводу невиплачених розрахункових при звільненні. У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та невиплатою на момент звернення із даною позовною заявою заборгованості по заробітній платі, [PERSON] звернувся до суду за примусовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 10.09.2021 по 23.06.2022 року в розмірі 218131 грн 86 коп, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2022 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. 14.03.2023 до суду від голови представництва АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначив, що позивач дійсно працював в Представництві «Онур» з 04.09.2020 по 10.09.2021. Трудовий договір із Позивачем було припинено 10.09.2021 за його ініціативою (за угодою сторін) та видано Наказ № ЗП-00004830-ОТ-0010468 від 10.09.2021 щодо звільнення позивача. Із наказом позивач був ознайомлений у день звільнення, а саме: 10.09.2021. У той самий день позивач отримав свою трудову книжку. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що «при звільненні... не було проведено повного розрахунку: зокрема не було виплачено заробітної плати за серпень-вересень 2021 року та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 04.09.2020 по день звільнення». Однак відповідач зазначає, що подана позивачем інформація не відповідає дійсності. Розрахунок із [PERSON] проведено повністю 10 вересня 2021 року. При звільненні йому (позивачеві) була нарахованою і виплаченою у вигляді готівки грошова сума у розмірі 38748 грн 50 коп, яка складається з: нарахованого окладу по годинах - 6538,22 грн, компенсація відпустки - 16655,00грн; борг за підприємством на початок місяця - 20077,96 грн. При розрахунку утримано обов?язкові нарахування в сумі 3522,68 грн, а саме: 4174,78 грн - податок на доходи фізичних осіб і військовий збір - 347,90 грн, що підтверджується відомістю про виплату готівки №1839 від 10 вересня 2021 року. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та зазначив, що 10 вересня 2021 року під час звільнення з роботи в приміщенні бухгалтерії він неодноразово розписувався в різних документах, однак жодних готівкових коштів не отримував. Тому він звертався зі скаргами щодо не проведення з ним розрахунку, а також з позовом до суду, просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд взяти до уваги, що надана стороною відповідача Відомість на виплату готівки №1839 за вересень 2021 року із вставним аркушем на зворотній стороні щодо виплати [PERSON] 38748 грн 50 коп не відповідає формі, яка міститься в Додатку 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ за №l48 від 29.12.2017 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин. Так, таблиця вказаної відомості щодо виплати готівкових коштів відносно лише одного звільненого працівника [PERSON] безпідставно міститься на зворотному боці відомості у формі Вставного аркуша, що вводить в оману особу, яка проставляє підпис, щодо вчиненої дії: доведення до відома про суму нарахованих розрахункових чи підтвердження про отримання готівкових коштів. Оскільки, надана стороною відповідача Відомість на виплату готівки не відповідає затвердженій вказаній вище формі, тому просить визнати зазначений письмовий доказ недопустимим та позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, голова представництва [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цимКодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правовідносини між сторонами у зв`язку з виплатою та порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України Про оплату праці. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що 03 вересня 2020 року між [PERSON] та АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» був укладений трудовий договір, відповідно до якого [PERSON] був прийнятий на роботу електромонтера з обслуговування електроустаткування. Факт перебування в трудових відносинах позивача з відповідачем підтверджується також копією трудової книжки серії [NUMBER] виданої [PERSON] . Відповідно до наказу від 10.09.2021 № ЗП-00004830-ОТ-0010468 [PERSON] був звільнений з посади за згодою сторін. Позивач в своєму позові покликається на те, що при звільненні йому не була виплачена заробітна плата, вважає, що підпис, який стоїть у платіжній відомості про розрахунок, йому не належить, також зазначив, що під час звільнення з роботи в приміщенні бухгалтерії він неодноразово розписувався в багатьох документах. Окрім цього наголошує, що відомість на виплату готівки №1839 за вересень 2021 року не відповідає формі, яка міститься в Додатку 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ за №l48 від 29.12.2017 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що працює в Представництві «Онур» на посаді бухгалтера, всіх обставин 10 вересня 2021 року щодо проведення розрахунку при звільненні [PERSON] вже не пригадує, форми відомостей на виплату\~готівки вона не затверджувала, саме така форма використуються постійно. Оскільки у відомості на виплату готівки №1839 міститься підпис позивача, який свідчить, що [PERSON] отримав грошові кошти та міститься його підпис про здійснення виплат, відтак, такі події мали місце. Зайвих грошових коштів у касі підприємства у розмірі 38748 грн 50 коп виявлено не було. Відповідачем на заперечення вимог позивача надано копію платіжної відомості №1839 (розрахунок) про виплату заробітної плати за вересень 2021 року [PERSON] , в якій стоїть підпис позивача стосовно отримання розрахунку. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами регулюється Положенням про ведення касових операцій у національні валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року. Відповідно до п.23 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки (п.26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні). Згідно з п.27 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні касир вимагає пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам установи/підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одержувачі пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, та розписуються у відповідній графі документа. Видаткові касові ордери або видаткові відомості не приймаються для виведення залишку готівки в касі, якщо видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Виплати, пов`язані з оплатою праці, проводяться касиром установи/підприємства за видатковими касовими ордерами, складеними на кожного одержувача чи за видатковими відомостями (п.30 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні). Додатком 1 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено форму відомості на виплату готівки, яка містити в таблиці колонку 5 «підпис про одержання». Відтак, доводи представника позивача про недопустимість доказу розрахунково-платіжних відомостей, що не відповідають формі, яка міститься в Додатку 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ за №l48 від 29.12.2017 року, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, не заслуговують на увагу. Надана відповідачем відомість на виплату готівки містять усі необхідні реквізити, зокрема: прізвище працівника, посаду, види та розміри відрахувань із заробітної плати, загальна сума до виплати та підпис одержувача. Розмір нарахованої заробітної плати, відображеної у цих розрахунково-платіжних відомостях не заперечуються позивачем та узгоджуються із розмірами, наведеними ним у позові, а також підтверджуються іншими дослідженими судом доказами. Позивачем [PERSON] вказані вище обставини не спростовані. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що позивачу в день звільнення 10 вересня 2021 року був проведений розрахунок в сумі 38748,50 грн, що підтверджується відомістю на виплату готівки №1839. Позивачем та представником позивача не надано доказів на спростування даного факту. У справі, яка розглядається, з підстав, що наведені вище, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що з [PERSON] було проведено розрахунок при звільненні, тому підстав для стягнення розрахункових та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду відсутні, відтак, позов слід залишити без задоволення. Судові витрати зі сплати судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного, ст.ст.116, 117 КЗпП України,

Outcome: dismissed