Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

\~13.12.2023 представник МКП «Миколаївводоканал» Тертична Ю.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 33947,45 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким встановлена абонентська плата у розмірі 38,08 грн. за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються споживачам. Так позивачем виконуються у повному обсязі обов`язки щодо надання послуг, проте відповідачі, які фактично користуються даними послугами, ухиляються від обов`язку сплати за них, у зв`язку з чим станом на 31.10.2023 в останніх утворилась заборгованість у розмірі 33947,45 грн., яка складається із заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у сумі 33147,77 грн. та абонентської плати у сумі 799,68 грн. Суд своєю ухвалою від 21.12.2023 відкрив провадження та призначив справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.01.2024 від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вони просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Посилалися на те, що з 12.04.2022 позивач припинив надання послуг з постачання питної води, оскільки в крани подається технічна вода, непридатна для споживання, що є предметом договору між постачальником та споживачем, у зв`язку з чим мав здійснити відповідний перерахунок розміру заборгованості, чого зроблено не було. Крім того просили застосувати позовну давність до вимог заявлених поза межами трьох років, оскільки позивач заявляє про стягнення заборгованості з 2007 року. 07.02.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем обов`язки щодо надання послуг з водопостачання виконувалися у повному обсязі та належним чином, скарг чи претензій від відповідачів для здійснення перерахунку вартості послуг за період її ненадання чи надання невідповідної якості не надходило. Крім того зазначила, що борг позивачем нараховувався за показами лічильника споживачів, які відповідачами надавалися нерегулярно. 22.02.2024 від відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вони просили відхилити доводи позивача та посилалися на те, що неможливо встановити реальну заборгованість нараховану після 12.04.2022, оскільки позивач відмовляється зробити відповідний перерахунок у бік зменшення тарифу через подачу води неналежної якості, у зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаний період не є допустимим доказом. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, у відзиві просили відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку. Судом встановлено, що Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі споживачам за адресою: [ADDRESS] . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачами було укладено шляхом оформлення окремого особового рахунку № [NUMBER] та видачі абонентам розрахункового документа (розрахункової книжки). Квартира [ADDRESS] обладнана приладом обліку з 11.01.2018. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні від 20.12.2023 за № 13.23-366019-2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] . Унаслідок неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення в останніх утворилася заборгованість у розмірі 33947,45 грн. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги до форми договору не встановлені законом. Укладення договору шляхом оформлення особового рахунку та видачі розрахункової книжки не суперечить діючому законодавству. Споживачі, які фактично користуються послугами з централізованого водопостачання та водовідведення або звертаються до МКП «Миколаївводоканал» для отримання вказаних послуг, вважаються такими, що ознайомлені, погоджуються та приєднуються до умов договору. У зв`язку тим, що даний договір є договором приєднання, його умови не підлягають узгодженню зі стороною, що приєднується (споживачем). Згідно зі статтею 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов`язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом відповідачі є споживачами комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак вони не сплачували у повному обсязі вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк. За такого у відповідачів виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідачі відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися, або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до житлово-комунальних. Згідно з ч. 1\~ст. 12 Закону\~ надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Отже правовідносини між сторонами за своїм змістом є зобов`язальними, позивач повинен надавати послуги водопостачання та водовідведення, а відповідач повинен за них сплачувати в силу приписів\~ст. 11 Цивільного кодексу України. За змістом п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статями 68, 162 Житлового кодексу\~України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Положеннями ст. 610 та ст. 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача, наданого до позовної заяви, заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] за період з червня 2007 по жовтень 2023 становить 33947,45 грн. та складається з: заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 33147,77 грн. та абонентської плати у розмірі 799,68 грн. Відповідачі звернулися до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц. За положеннями частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом 13.12.2023 позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку боргу за надання послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.06.2007 по 31.10.2023 в сумі 33947,45 грн. Отже позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу щодо стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, має відраховуватись з 01.12.2020 і до 31.10.2023. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.12.2020 по 31.10.2023 включно споживачам нарахована заборгованість у розмірі 11744,00 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів за неналежне виконання зобов`язань щодо сплати спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Крім того при визначені заборгованості за спожиті послуги суд не враховує дані щодо сплати відповідачами заборгованості у розмірі 2684,00 грн., оскільки квитанція щодо сплати такої суми відсутня у матеріалах цивільної справи. Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги МКП «Миколаївводоканал» підлягають частковому задоволенню. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 464,33 грн. з кожного.

Outcome: partial