Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У січні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Стецюк Юрій Олегович звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у подружжя немає спільних дітей. 20 вересня 2023 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в межах справи №607/15247/23 задовольнив позов [PERSON] про розірвання шлюбу та розірвав шлюб між ним і [PERSON] . 30 грудня 2014 року [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 116,8 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 грудня 2014 року. Відповідно до п. 3 цього договору купівлі-продажу продаж вчинено за 586\~302 гривні 00 копійок. Представник позивача зазначає, що оскільки така квартира була придбана за час шлюбу, то таке майно належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вказана квартира є неподільною річчю. Так, представник посилається на те, що добровільно здійснити розподіл спільного майна подружжя [PERSON] відмовляється. А тому з метою захисту свого права на частку майна придбаного під час шлюбу, позивач [PERSON] вимушений звернутись до суду з позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на те, що позивач не проживає у цій квартирі, а проживає у ній саме відповідач, вважаємо за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя, залишити таку квартиру за відповідачем [PERSON] та зобов`язати повернути позивачу грошову компенсацію за його частку у праві спільно сумісної власності в розмірі 293\~151 гривня 00 копійок. У зв`язку із викладеним, представник позивача просить суд: -Визнати спільним майном подружжя квартиру [ADDRESS] , загальною площею 116,8 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., зареєстрованого, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонової Т. А.; -Припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , «загальною площею 116,8 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., зареєстрованого, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонової Т.Б.; -Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 116,8 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., зареєстрованого, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфонової Т.А.; -Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за його частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя 1/2 вартості квартири, у сумі 293\~151 гривню 00 копійок. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням у підготовче судове засідання. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачка та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити буз участі відповідачки та її представника. Відповідачка позов визнала у повному обсязі та просила задовольнити. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Прийнявши визнання позову відповідачем та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справ і, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що 13 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції складно відповідний актовий запис №992. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в межах справи №607/15247/23 від 20 вересня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30 грудня 2014 року [PERSON] , від імені якого діє [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність, належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 3 вказаного Договору, за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 586\~302 грн. 00 коп., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343877660 від 23 серпня 2023 року, квартира, загальною площею 116,8, житлова площа 78,7 за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1-3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи зазначені приписи закону суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була набута сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Один із подружжя, який хоче припинити не право власності іншого з подружжя у спільному майні, а своє право на частку в майні, має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно. При цьому задоволення позовної вимоги про визнання за відповідачем права власності на спільне майно та стягнення нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності не передбачає обов`язкове внесення на депозит суду суми компенсації (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду, у справі 760/789/19 від 09 червня 2021 року). Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, справедливості і пропорційності, а також, враховуючи визнання відповідачкою позову у повному обсязі, що у свою чергу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: [ADDRESS] , виділити її у власність відповідачки та стягнути з неї компенсацію за спільне сумісне майно у розмірі 293\~151,00 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved