Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що 06 квітня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNHDGK01430303 на суму 25 750,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення - 05 квітня 2021 року. Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного кредитного договору кредитні кошти надані на купівлю нерухомості. 06 квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором був укладений договір іпотеки квартири №DNHDGK01430303, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на 25 листопада 2022 року [PERSON] має заборгованість 23 4137,12 доларів США, з яких: 14\~395,44 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2\~470,22 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 46,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 7\~225,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Таким чином, у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №DNHDGK01430303 від 06 квітня 2006 року в розмірі 24\~137,12 доларів США, позивач просив суд звернути стягнення на квартиру загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 05 січня 2024 року відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також витребувано з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 29 травня 2024 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. У судове засідання представник позивача адвокат Провоторов Ю.В. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пашніна А.В. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності сторони відповідача, з урахуванням відзиву на позов просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, зазначила про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 06 квітня 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №DNHDGK01430303, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 750,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05 квітня 2021 року. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором сторони 06 квітня 2006 року уклали договір іпотеки №DNHDGK01430303, згідно з умовами якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру загальною площею 58,10 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що сторони визнають. Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №DNНDGK01430303 від 06 квітня 2006 року. 04 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №199/10930/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу по кредитному договору №DNHDGA00000413 було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по кредиту №DNНDGK01430303 від 06 квітня 2006 року в сумі 17 061,80 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на 21 жовтня 2014 року складає 220 950,31 грн., що складається з: заборгованість за кредитом 14 738,44 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 185,15 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 69,28 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 68,93 доларів США, а також судовий збір в розмірі 2 209,50 грн., а всього 223\~159, 81 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2015 року залишено без змін. 04 травня 2016 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №51014643 по вищезазначеній цивільній справі та постановою від 12 травня 2016 року накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження. Утім, не зважаючи на стягнення за рішенням суду за кредитним договором №DNHDGA00000413 від 06 квітня 2006 року, ПАТ КБ «Приватбанк» використав звернення стягнення у позасудовому порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 02 грудня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 32681205, приватним нотаріусом Вдовіною Ліаною Леонідівною було внесено запис про право власності 17771487, у зв`язку з чим власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] стало ПАТ КБ «Приватбанк». Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року у справі №199/5990/17 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, позов задоволено і визнано протиправним рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л., індексний номер:32681205; скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570), зареєстрованого 02.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л, індексний номер:32681205; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 17771487 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570). Вищезазначене рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року у справі №199/5990/17 не оскаржувалось та набрало законної сили 25 грудня 2018 року. \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що виконавче провадження №51014643 щодо стягнення заборгованості на підставі рішення від 04 лютого 2015 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №199/10930/14-ц постановою АНД ВДВС м. Дніпра ГТУЮ від 20 грудня 2018 року було завершено на підставі повернення виконавчого листа стягувачу (п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження») та з даних сайту АСВП не вбачається факт повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Так, пред`явивши 23 грудня 2014 року позов про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та інших нарахувань, Банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Зазначений правовий висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18). Тлумачення ст. 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. \~ \~ \~ \~ Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16. За таких обставин, звернувшись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості 23 грудня 2014 року, який розглянутий судом по суті, позивач перервав позовну давність у спорі з відповідачем щодо стягнення кредитної заборгованості. Позовна давність за пред`явленими банком в цій справі вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки почалася заново з 24 грудня 2014 року і закінчилася 23 грудня 2017 року. \~ \~ \~ \~ Таким чином судом встановлено, що при зверненні до суду у грудні 2023 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивачем пропущено строки позовної давності. Аналогічну правову позицію під час розгляду аналогічної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у поставові від 19 лютого 2020 року по справі № 490/14627/14-ц, відмовивши у задоволенні позову банку. Жодних дій, які б переривали строк позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України не вчинялося. Окремо слід зауважити, що здійснення Позивачем 02 грудня 2016 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 32681205 позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки у даному випадку не є дією, яка перериває строк позовної давності, до того ж ці дії Позивача були фактично визнані неправомірними рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року у справі №199/5990/17. Водночас, навіть з моменту вчинення цих дій Позивачем (02 грудня 2016 року), все одно строк позовної давності є пропущеним, оскільки з моменту подання позову про стягнення боргу минуло 9 років, а з моменту вчинення позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки минуло 7 років. Також суд звертає увагу, що навіть сам Позивач у розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, нараховує борг за тілом кредиту по 12.02.2015 та надалі сума боргу не змінюється, а борг за відсотками нарахований по 20.12.2014 і також надалі за розрахунком сума не змінюється. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимогу у повному обсязі, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, який закінчився у грудні 2017 року, про що заявлено відповідачем. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed