Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Рух справи 07.07.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 04.07.2022, за підписом представника Управління - А. Андрієвського (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення з відповідача: - 19 270,28 грн - заборгованості за проживання в гуртожитку; - 2 481,00 грн судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 13.07.2022 Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на такі запити надійшла до суду 09.03.2023. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.03.2023 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову В обґрунтування позовних вимог вказується, що на підставі рапорту [PERSON] було надано для проживання одне ліжко-місце в кімнаті [NUMBER] гарнізонного гуртожитку Управління поліції охорони в м. Києві, за адресою: [ADDRESS] . Зазначається, що відповідно до п. 5.3. Положення про гуртожиток Управління поліції охорони в м. Києві, затвердженого наказом Управління від 20.04.2018 № 23, плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше 25-го числа місця, наступного за оплачуваним місяцем. Як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання, в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за користування житловою площею, належним чином не виконав в результаті чого за ним виник борг по оплаті, який станом на 01.07.2022 складає 19 270,28 грн. При цьому, наголошується, що станом на день звернення позивача до суду відповідач проживав в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку Управління. Таким чином, позивач вважає, що у відповідача виникла заборгованість за проживання в розмірі 19 270,28 грн. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 15.02.223, відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 01.12.2011 по т.ч. зареєстрований за адресою [ADDRESS] , гуртожиток (а.с. 20). Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 28). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 11.09.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 26-27; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1474707/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії УДСО при ГУМВС України в місті Києві № 12 від 01.08.2011 (а.с. 9), молодшому сержанту міліції [PERSON] , міліціонеру взводу з охорони кредитно-фінансових установ батальйону міліції Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в місті Києві надано одне ліжко-місце в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку управління ДСО по бульвару І.Лепсе, 18. В матеріалах справи міститься витяг з протоколу засідання житлово-побутової комісії УДСО при ГУМВС України в місті Києві № 12 від 01.08.2011 (а.с. 10), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , міліціонера взводу з охорони кредитно-фінансових установ батальйону міліції Шевченківського ВДСО УДСО при ГУМВС України в місті Києві зареєстровано в гуртожитку управління ДСО по бульвару І. Лепсе, 18. Відповідно до витягу з наказу начальника Управління поліції охорони в м. Києві № 160 о/с від 26.09.2019 (а.с. 11), старшого сержанта поліції [PERSON] (0025491), поліцейського-водія (ККП-5162) взводу № 2 роти реагування Шевченківського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в м. Києві, з 27.09.2019 - звільнено на підставі рапорту [PERSON] від 03.09.2019. Позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення боргу № 3961/43/29/4/04-2021 від 17.12.2021 (а.с. 13-14) Матеріали справи містять розрахунок заборгованості [PERSON] за підписом головного бухгалтера та провідного бухгалтера Управління від 01.07.2022 (а.с. 4), за змістом якого борг за проживання в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за період з 01.10.2019 по 01.07.2022 складає 19 270,28 грн (з урахуванням здійсненої у лютому 2021 проплати у розмірі 3 000,00 грн). До позовної заяви також долучено копії: паспорту та картки фізичної особи-платника податків [PERSON] (а.с. 6-8); витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління поліції охорони в місті Києві № 23 від 15.12.2021 (а.с. 12); Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 127 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до п. 1 Примірного положення про користування гуртожитками затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 № 498 (далі - Положення) користування жилими приміщеннями в гуртожитках, що перебувають у власності, у процесі реалізації прав та виконання обов`язків їх власників здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України, Законів України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та інших актів законодавства. Відповідно до п. 11 Положення, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом. Пункт 15 Примірного положення про користування гуртожитками визначає, що особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). У зв`язку з набранням чинності з 07.11.2015 Закону України «Про Національну поліцію України» наказом Міністерства внутрішніх справ Україні: від 07.11.2015 № 1399 «Про ліквідацію підрозділів Державної служби охороні при Міністерстві внутрішніх справ» УДСО ліквідується, як юридична особа. В порядку реформування органів внутрішніх справ і підпорядкованих їм суб`єктів господарювання, що проводиться Міністерством внутрішніх справ України, з метою поліпшення діяльності правоохоронних органів, спрямованого на забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів, запобігання правопорушенням, захист власності від злочинних посягань, з 07.11.2015 створено Управління поліції охорони в м Києві. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1139), наказу Національної Поліції від 06.11.2015 № 55 «Про затвердження Положення про Управління поліції охорони в м. Києві» та інших нормативних актів УПО (40109147) Управління поліції охорони в м. Києві є правонаступником Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (08596920). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Відповідач свої зобов`язання, в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за користування житловою площею, належним чином не виконав, доказів здійснення оплати за проживання в гуртожитку до суду не надано, таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню оплата за проживання у гуртожитку за період з 01.10.2019 по 01.07.2022 в розмірі 19 270,28 грн. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатив 2 481,00 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 2796 від 18.05.2022 (а.с. 5). З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 481,00 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви (а.с. 5). Враховуючи наведене,

Outcome: approved