Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

У березні 2021 року прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОЛОГ» (далі - ТОВ «ЕКОЛОГ»), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С. В. (далі - державний реєстратор КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С. В.), про скасування реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна. Позовна заява мотивована тим, що для проведення державної реєстрації ТОВ «ЕКОЛОГ» надано державному реєстратору договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10 грудня 1998 року, укладений із Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «Дніпроенерго». Спірний об`єкт нерухомості належав ЗАТ «Дніпроенерго» на підставі наказу Фонду державного майна України від 20 листопада 1996 року № 616-п. Разом з цим, відповідно до інформації Фонду державного майна України зазначений житловий будинок розташований у [ADDRESS] у власність ЗАТ «Дніпроенерго» не передавався, а наказ від 20 листопада 1996 року № 616-п не виявлено в архіві Фонду державного майна України. Відповідно до інформації КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] на приміщення [NUMBER] відсутні. У той же час, житловий будинок літ. А-3 по [ADDRESS] , в який увійшло приміщення [NUMBER], зареєстрований за балансоутримувачем Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Самарського району на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 листопада 2003 року № 3535, про що зроблено запис в облікову книгу № 38ЖЮ за реєстровими № 2485-5. Зазначав, що згідно з рішенням від 20 листопада 2003 року № 3535 виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків у Самарському районі», прийнято у комунальну власність територіальної громади міста будинки, що перебувають на балансі ВАТ «Дніпроенерго», відповідно до актів приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність. До переліку житлових будинків ВАТ «Дніпроенерго», які передаються у комунальну власність територіальної громади міста на баланс КВ ЖРЕП Самарського району увійшов, також, і житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 1 372,9 кв .м, що підтверджується і АТ «ДТЕК Дніпроенерго», яке є правонаступником ЗАТ «Дніпроенерго», листом, яким повідомлено, що інформація про укладання договору купівлі-продажу спірного майна від 10 грудня 1998 року із ТОВ «ЕКОЛОГ» у АТ «ДТЕК Дніпроенерго» відсутня. Укладання зазначеного договору купівлі-продажу не підтверджено правонаступником юридичної особи - продавця. Крім того, враховуючи, що спірне нерухоме майно не належало станом на 1998 рік ЗАТ «Дніпроенерго», наказ від 20 листопада 1996 року № 616-п, зазначений у пункті 1.3. договору, Фондом державного майна України не виносився, спірне нерухоме майно в натурі ТОВ «ЕКОЛОГ» не передавалося, що свідчить про те, що сторони договору не досягли згоди щодо всіх істотних умов, а тому вказаний договір є не укладеним. Прокурор уважав, що спірне нерухоме майно фактично вибуло із законного володіння після його державної реєстрації у 2019 році, тоді як право власності на вказане нерухоме майно набуто Дніпровською міською радою 12 вересня 2003 року, з часу підписання акту прийому-передачі та фактичного отримання нерухомої речі у володіння. Зазначає, що спірне приміщення неправомірно вибуло із власності територіальної громади міста поза її волею, а саме на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова С .В. Відповідно до інформації КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» інвентаризація та реєстрація права власності об`єкта нерухомості, розташованого у [ADDRESS] на приміщення [NUMBER] не проводилась. Право власності на нерухоме майно виникало до 2004 року з моменту фактичної передачі об`єкту нерухомого майна набувачеві. Вважав, що фактично передача спірного нерухомого майна від ЗАТ «Дніпроенерго» до ТОВ «ЕКОЛОГ» не відбулась і як наслідок, договір купівлі-продажу 10 грудня 1998 року не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент його укладення. Вказував, що у подальшому, між ТОВ «ЕКОЛОГ» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу від 28 травня 2019 року та відчужено на користь останнього приміщення [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження від 04 вересня 2019 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради погоджено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , утвореної поділом квартири [ADDRESS] загальною площею 144,3 кв. м, на дві окремі. Розпорядженням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 04 вересня 2019 року погоджено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , утвореної поділом квартири [ADDRESS] . Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 17 вересня 2019 року, квартира [ADDRESS] , площею 55,1 кв. м перейшла у власність [PERSON] . Квартиру [ADDRESS] а у вказаному будинку, площею 88,4 кв. м, [PERSON] відчужено на користь [PERSON] на підставі договору дарування від 06 листопада 2019 року. Вважали, що оскільки спірне нерухоме майно було відчужене на користь [PERSON] , а у подальшому і на користь [PERSON] та [PERSON] поза волею Дніпровської міської ради, остання як власник спірного майна має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову та вимагати його повернення у власність територіальної громади м. Дніпра. У зв`язку із невжиттям Дніпровською міською радою, як уповноваженим органом своєчасних та ефективних заходів для поновлення порушених інтересів, з такою вимогою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звертається прокурор. Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, прокурор просив суд: - скасувати рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Ковальова С .В. № 47003276 від 23 травня 2019 року та відповідний запис № 31677509 про реєстрацію права власності ТОВ «ЕКОЛОГ» на приміщення [ADDRESS] ; - визнати недійсним укладений між ТОВ «ЕКОЛОГ» та [PERSON] договір купівлі-продажу приміщення площею 128 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. 28 травня 2019 року за реєстраційним № 264, номер запису про право власності 31751898; - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення [NUMBER] у будинку [ADDRESS] ; - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради приміщення [NUMBER] у будинку [ADDRESS] . Ухвалою від 25 липня 2023 року було прийнято до провадження справу. 1 липня 2023 року представником відповідача [PERSON] - Орсіком О.Е. було подано заяву про застосування строку позовної давності в якій просять відмовити в задоволенні позову через сплив позовної давності, адже ТОВ «Еколог» придбало та користується спірним майном на протязі 18 років, відповідно строк позовної давності має обраховуватися або з 10 грудня 1998 року - тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу, або ж 20 листопада 2003 року, тобто з моменту взяття на баланс відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради. 1 серпня 2023 року представником відповідача [PERSON] - Орсіком О.Е. було подано до суду відзив на позов в якому просять відмовити в задоволенні позову із посиланням на те, що в даній справі прокурором не доведено існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави. Прокурором не підтверджено перед судом наявність виключного випадку для здійснення представництва в суді законних інтересів держави. Крім того, на момент укладення договору купівлі-продажу від 10 грудня 1998 року між ЗАТ «Дніпроенерго» та ТОВ «Еколог» нежитлового приміщення [ADDRESS] , вказане приміщення було об`єктом корпоративного права і перейшло у власність від однієї юридичної особи до іншої, а отже інтереси позивача при цьому не були порушені. Також вказують, що приміщення [NUMBER], загальною площею 128 кв.м. по [ADDRESS] не передавалось на баланс КП ЖГ Самарського району, було передано, згідно акту прийому - передачі основних засобів від ВАТ «Дніпроенерго» до КП ЖЄП Самарського району 21 квартиру по [ADDRESS] . У реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра запис про приміщення [NUMBER], загальною площею 128 кв.м. по [ADDRESS] відсутній. Більше того, відповідно до розпорядження №457 та №458 від 4 вересня 2019 року Департаменту житлового господарства ДМР, узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , загальною площею 144.3 кв.м. на дві окремі, а саме квартиру [ADDRESS] загальню площею 55.1 кв.м. та квартиру [ADDRESS] , загальною площею 88.4 кв.м. При цьому, у органів управління Дніпровської міської ради не виникло жодного питання до відповідача [PERSON] з приводу правомірності отримання у власність спірної нерухомості. Вказують, що оригіналу свідоцтва про смерть [PERSON] не надано, а отже не має підстав ставити під сумнів підписання останнім договору купівлі-продажу від 28 серпня 2019 року. Що стосується скасування рішення державного реєстратора, то в його діях відсутні будь-які порушення. Дніпровська міська рада не була власником приміщення в будинку [ADDRESS] , відповідно, з її володіння дане приміщення вибути не могло. [PERSON] не має іншого житла, а тому задоволення позову приведе до порушення ст.. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 8. 28 серпня 2023 року керівником Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра було подано до суду відповідь на відзив в якому вказують, що представництво прокурора в даній справі відповідає вимогам чинного законодавства. Вказують, що ними при зверненні до суду виконані вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», доведено факт усвідомленої пасивної поведінки уповноваженого органу щодо нездійснення захисту інтересів держави та повідомлено Дніпровську міську раду про стверджування порушення інтересів держави з наданням розумного строку для самостійного звернення до суду з позовом. Вказують, що перша згадка про нежитлове приміщення [ADDRESS] , як окремий об`єкт нерухомого майна з`являється під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Еколог» у травні 2019 року. Відповідачами не надано доказів в спростування смерті [PERSON] , а документальне засвідчення даних про реконструкцію нежитлового приміщення під квартири не свідчить про створення нової речі. Нежитлове приміщення [ADDRESS] є складовою частиною житлового будинку, та як окремий об`єкт нерухомого майна БТІ не реєструвався, технічний паспорт на нього не виготовлявся. ВАТ «Дніпроенерго» не є власником, а балансоутримувачем житлового будинку, а відповідно до листа АТ «ДТЕК Дніпроенерго» від 22 червня 2020 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] з ТОВ «Еколог» не укладався. Крім того, вказують, що [PERSON] та [PERSON] мають інше житло, так як зареєстровані за іншими адресами. Зазначають, що строк позовної давності ними не пропущено, відчуження спірного майна відбулось поза волею територіальної громади міста Дніпро лише 28 серпня 2019 року. В судовому засіданні представники Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра та Дніпровської міської ради позовні вимоги підтримали. Представник відповідача [PERSON] - Орсік О.Е. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві. Товариство з обмеженою відповідальністю «Еколог», [PERSON] , [PERSON] , треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов С.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись. Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Місіяж О.А. припинена у зв`язку з анулюванням її свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю Міністерством юстиції України (Т. а.с.8). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 грудня 1998 року між ЗАТ «Дніпроенерго» та ТОВ «ЕКОЛОГ» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно з яким ЗАТ «Дніпроенерго» продав, а ТОВ «ЕКОЛОГ» купив нежитлове приміщення [NUMBER], загальною площею 128 кв. м, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] та складається з: 1 - вестибюль площею 8,9 кв. м, 2 - роздягальня площею 9,2 кв. м, 3 - душова площею 2,6 кв. м, 4 - коридор площею 17,9 кв. м, 5 - мийна площею 7,3 кв. м, 6 - кладова площею 3 кв. м, 7 - умивальна площею 1,3 кв. м, 8 - туалет площею 1,2 кв. м, 9 - коридор площею 2,4 кв. м, 10 - кладова площею 3,5 кв. м, 11 - для варки суміші площею 8,7 кв. м, 12 - для виготовлення суміші площею 5,9 кв. м, 13 - розподільна площею 12,5 кв. м, 14 - варильний зал площею 29,2 кв. м, 15 - мийна площею 15,2 кв. м, 16 - вестибюль службовий площею 9,2 кв. м. Відповідно до пункту 1.3. договору, зазначений об`єкт належить ЗАТ «Дніпроенерго» на підставі наказу Фонду державного майна України від 20 листопада 1996 року № 616-п. Відповідно пункту 1.4. договору право власності на об`єкт, який відчужується згідно цього договору переходить до покупця на підставі цього договору, після його підписання обома сторонами та оплати повної вартості об`єкта, відповідно до чинного законодавства. Згідно з пунктом 8.2. договору ЗАТ «Дніпроенерго» стверджував, що об`єкт, який є предметом договору, на момент укладання нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в спорі та під забороною не перебував, прав щодо нього у третіх осіб не має. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 листопада 2003 року № 3535 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста будинки, що перебували на балансі ЗАТ «Дніпроенерго», відповідно до актів приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність. У переліку житлових будинків ЗАТ «Дніпроенерго», які передавались у комунальну власність територіальної громади міста на баланс КВ ЖРЕП Самарського району був будинок [ADDRESS] , загальною площею 1 372,9 кв. м та 3 поверхами. Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів, затвердженого 31 грудня 2003 року комерційним директором ЗАТ «Дніпроенерго» зазначено, що на підставі наказу від 26 грудня 2003 року № 12 та рішення від 20 листопада 2003 року № 3535 проведено огляд будинку на [ADDRESS] . На копії технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS] від 2014 року, зображено планування даного будинку. У той же час, приміщення [NUMBER] на схемі відображено як окреме приміщення з назвою « [INFO] ». 23 травня 2019 року державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради, Дніпропетровської області Ковальовим С. В., на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: б/н, виданого 10 грудня 1998 року, видавник: сторони: ЗАТ «Дніпроенерго» та ТОВ «ЕКОЛОГ», зареєстровано право власності за ТОВ «ЕКОЛОГ» на нежитлове приміщення, загальною площею 128 кв. м за адресою: [ADDRESS] . 24 травня 2019 року відповідно до протоколу № 2405 загальних зборів учасників ТОВ «ЕКОЛОГ», підписаного головуючим зборів [PERSON]., постановили затвердити відчуження шляхом продажу належного ТОВ «ЕКОЛОГ» об`єкта нерухомості нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 128 кв. м за ціною 50 000 грн. 28 травня 2019 року між ТОВ «ЕКОЛОГ» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі № 264, відповідно до якого ТОВ «ЕКОЛОГ» передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність нежитлове приміщення [ADDRESS] (сім) і зобов`язався сплатити відповідно до умов, що передбачені цим договором. Загальна площа приміщення становила 128 кв. м. Відповідно до пункту 1.2. договору документами, що підтверджують належність та право ТОВ «ЕКОЛОГ» на вказане нежитлове приміщення є: договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між ЗАТ «Дніпроенерго» та ТОВ «ЕКОЛОГ» від 10 грудня 1998 року, б/н. Право власності за ТОВ «ЕКОЛОГ» зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Ковальовим С. В. , державним реєстратором КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області 23 травня 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1835902812101. Відповідно до пункту 1.3. договору приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О. А. 28 травня 2019 року, шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та суб`єкта, перевірено, що право власності на вказане нежитлове приміщення зареєстровано за ТОВ «ЕКОЛОГ»; також перевірено відсутність заборони відчуження або арешту, відсутність обтяжень майна іпотекою шляхом отримання інформації з цих реєстрів та перевірено відсутність сторін цього договору у переліку осіб, щодо яких застосовані санкції, передбачені статтею 4 Закону України «Про санкції». Згідно з пунктом 4.1. договору відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України та пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нежитлове приміщення у [PERSON] виникає з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вищезазначений договір 28 травня 2019 року підписано між керівником (директором) [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії розпорядження від 04 вересня 2019 року № 457 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , утвореної поділом квартири [ADDRESS] , загальною площею 144,3 кв. м на дві окремі. Вказане перепланування з переобладнанням квартири на конструктивну схему житлової будівлі та на несучу здатність основних конструкцій впливу не виявляє, розташування каналізаційних та водопровідних стояків житлового будинку залишилось без змін згідно з технічним Звітом за оцінкою стану будівельних конструкцій приміщень квартири [ADDRESS] , виконаного експертом Ілюшечкіним С. О. (сертифікат АЕ № 001030). Після узаконення вважати загальну площу квартири 88,4 кв. м, житлову площу квартири 44,7 кв. м. На підставі технічного паспорту ФОП [PERSON] інвентаризаційна справа Дніпровської міської ради № 06646 станом на 12 червня 2019 року. Відповідно до копії розпорядження від 04 вересня 2019 року № 458 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , утвореної поділом квартири [ADDRESS] , загальною площею 144,3 кв. м на дві окремі. Вказане перепланування з переобладнанням квартири на конструктивну схему житлової будівлі та на несучу здатність основних конструкцій впливу не виявляє, розташування каналізаційних та водопровідних стояків житлового будинку залишилось без змін згідно з технічним Звітом за оцінкою стану будівельних конструкцій приміщень квартири [ADDRESS] , виконаного експертом Ілюшечкіним С. О. (сертифікат АЕ № 001030). Після узаконення вважати загальну площу квартири 55,1 кв. м, житлову площу квартири 20,0 кв. м. На підставі технічного паспорту ФОП [PERSON] інвентаризаційна справа Дніпровської міської ради № 06645 станом на 12 червня 2019 року. 17 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі № 554, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався передати у власність, а [PERSON] зобов`язалась прийняти у власність квартиру [ADDRESS] і оплатити суму відповідно до умов, що передбачені цим договором. 06 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, зареєстрований в реєстрі № 620, відповідно до якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS] . 09 квітня 2020 року директором КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради було надано відповідь № 111, відповідно до якої зазначено, що житловий будинок на [ADDRESS] , у кількості 21 квартири, був взятий на баланс КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради від ЗАТ «Дніпроенерго» 31 грудня 2003 року. На момент прийняття житлового будинку на їх баланс - нежитлове приміщення площею 128 кв. м, яке в інвентарної справі числиться як «Молочна кухня», згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 1998 року, було продано (продавець - ЗАТ «Дніпроенерго» до ТОВ «ЕКОЛОГ»). В свою чергу новий власник нежитлового приміщення [NUMBER], а саме ТОВ «ЕКОЛОГ» згідно договору купівлі-продажу продав [PERSON] , який являється власником нежитлового приміщення. Та від якого підприємству були надані документи на квартиру [ADDRESS] та [ADDRESS] а для надання комунальних послуг. Відповідно до відповіді на запит № 2718 від начальника виробничого відділу КП «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відомості щодо реєстрації права власності за адресою: [ADDRESS] на приміщення [NUMBER] відсутні. 22 червня 2020 року заступник Генерального директора АТ «ДТЕК» Боричевський А. М. надав лист № 498/1000 відповідно до якого зазначив, що у 2003 році у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра були передані житлові будинки, які перебували на той час на балансі ЗАТ «Дніпроенерго», що підтверджується рішенням Дніпропетровської міської ради № 3535 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків у Самарському районі», до переліку якого включено було також житловий будинок [ADDRESS] . Інформація щодо укладення 10 грудня 1998 року між АТ «ДТЕК Дніпроенерго» та ТОВ «ЕКОЛОГ» договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - відсутня. 08 грудня 2020 року заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 звернувся до Дніпровської міської ради із запитом № 04/32-1032Г, у якому просив у зв`язку із службовою необхідністю, надати до Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 інформацію чи зверталась Дніпровська міська рада з позовною заявою про розірвання договорів купівлі-продажу, за якими нерухоме майно, а саме приміщення [ADDRESS] , передано [PERSON] , [PERSON] та витребування указаного майна з чужого володіння на користь Дніпровської міської ради. 18 грудня 2020 року міським головою Дніпровської міської ради було надано відповідь № 7/11-3233 на запит Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 відповідно до якої зазначено, що Дніпровська міська рада станом на 08 грудня 2020 року з позовною заявою про розірвання договору купівлі-продажу та витребування приміщення [ADDRESS] від [PERSON] , [PERSON] на користь Дніпровської міської ради не зверталась. Право власності на приміщення 22 за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, серії та номеру: 554, посвідченого 17 вересня 2019 року приватним нотаріусом Міссіяж О. А. Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] Право власності на приміщення 22а за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, серії та номеру: 620, посвідченого 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Міссіяж О. А. Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до наказу від 17 лютого 2021 року № 40 генерального прокурора України, з 15 березня 2021 року розпочато роботу окружної прокуратури та наказом № 39 затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур. Відповідно до довідок про зареєстроване місце проживання [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 14 вересня 2021 року представником управління з питань комунальної власності департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради було надано відповідь № 8/10-443 на адвокатський запит відповідно до якої зазначено, що у реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра запис про приміщення [NUMBER], загальною площею 128 кв. м на вул. Вознюка - відсутній. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статей 328, 329 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Відповідно до положень статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України). Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає у тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)). Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").А відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову).Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього кодексу (абзац третій тієї ж статті). ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35). Відтак, суд приходить до висновку, що прокурор в даному випадку вправі звертатись до суду з позовом, оскільки Дніпровська міська рада не зверталась до суду з позовом в інтересах громади міста щодо спірного майна у розумний строк. В матеріалах справи наявних договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10 грудня 1998 року, укладений між ЗАТ «Дніпроенерго» та ТзОВ «Еколог», з якого слідує, що покупець придбав нежитлове приміщення [NUMBER] загальною площею 128 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належало продавцю на підставі наказу Фонду державного майна від 20 листопада 1996 року №616-п. Із листа Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради від 9 квітня 2020 року слідує, що прийняли від ЗАТ «Дніпроенерго» 31 грудня 2003 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в кількості 21 квартири. На момент прийняття житлового будинку на баланс, нежитлове приміщення площею 128 кв.м., яке в інвентарній справі числиться як Молочна кухня, згідно договору купівлі-продажу від 10 грудня 1998 року було продано ЗАТ «Дніпроенерго» ТОВ «Еколог». Водночас відповідно до копії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 листопада 2003 року № 3535 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста будинки, що перебували на балансі ЗАТ «Дніпроенерго», відповідно до актів приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність. У переліку житлових будинків ЗАТ «Дніпроенерго», які передавались у комунальну власність територіальної громади міста на баланс КВ ЖРЕП Самарського району був будинок [ADDRESS] , загальною площею 1 372,9 кв. м та 3 поверхами. Відповідно до акту приймання-передачі основних засобів, затвердженого 31 грудня 2003 року комерційним директором ЗАТ «Дніпроенерго» зазначено, що на підставі наказу від 26 грудня 2003 року № 12 та рішення від 20 листопада 2003 року № 3535 проведено огляд будинку на [ADDRESS] . На копії технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS] від 2014 року, зображено планування даного будинку. У той же час, приміщення [NUMBER] на схемі відображено як окреме приміщення з назвою « [INFO] » загальною площею 128 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Саме по собі повідомлення Фонду державного майна України про те, що в архіві фонду наказ від 20 листопада 1996 року №616-п не виявлено, жодним чином не свідчить про те, що його взагалі не існувало або ж даний наказ стосується інших правовідносин, адже фактично сторонами не оспорюються той факт, що на балансі ЗАТ «Дніпроенерго» дійсно тривалий час перебувало ряд нерухомого майна, яким вони вправі були розпоряджатись, що мало місце і у випадку з будинком [ADDRESS] , який передано у комунальну власність територіальної громади міста на баланс КВ ЖРЕП Самарського району. КП «Житлове господарство Самарського району» повідомили, що прийняли на баланс лише 21 квартиру по [ADDRESS] , а Молочну кухню викупило ТОВ «Еколог». З урахуванням викладеного суд вважає, що в даному випадку права територіальної громади м. Дніпра, в чиїх інтересах звернувся прокурор жодним чином не порушені, адже відповідно до розпоряджень від 04 вересня 2019 року № №457, 458 Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] , утвореної поділом квартири [ADDRESS] , загальною площею 144,3 кв. м на дві окремі. Тобто позивач ще у 2019 року добровільно надав згоду на такі дії, був обізнаний у передбачений законом спосіб, що відбувається з об`єктом не рухомості, дали на те згоду, і не мовчазну, а у формі розпорядження. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, відповідно до статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень частини 1 статі 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України. Суд приходить до переконання, що спірне майно, яке просять витребувати позивачі у відповідачів, а саме приміщення №№ [NUMBER] та [ADDRESS] не є тим самим об`єктом, що як вважають позивачі належить територіальній громаді, адже було поділено на два об`єкти, що перебувають у власності двох різних власників, які набули його у різний спосіб та на підставі різних правочинів,які є чинними та не скасованими. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо витребування майна, то не підлягають до задоволення похідні вимоги про зобов`язання реєстратора скасувати запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності, визнання недійсним договору купвлі - продажу та застосування строку позовної давності, оскільки позов не підлягає до задоволення по суті. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed