Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

06 березня 2024 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовна заява мотивована тим, 29 серпня 2017 року між акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір Угоду № С16.217.73429. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № С16.217.73429 перейшло до позивача. За Реєстром боржників № 4 до Договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 16386,29 грн, з яких: 5998,96 грн заборгованість за основним боргом, 10387,33 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями. Відповідачем не погашено вищевказану заборгованість, тому представник позивача змушений був звернутися до суду за захистом порушеного права. 17 квітня 2024 року представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С16.217.73420 від 29.08.2017, в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем первісному кредитору плати за таку грошову вимогу. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності у три роки, а тому просила суд відмовити в позові, та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, що складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. У додаткових поясненнях до справи від 25 квітня 2024 року представник позивача посилався на те, що договір факторингу був укладений між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в порядку встановленому чинним законодавством. Всі нарахування, що відбулись до дати отримання позивачем права вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися, однак відповідач своїх зобов`язань не виконував. При укладенні кредитного договору сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з угоди включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 10 років. Також, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності починає відраховуватись з моменту відступлення права вимоги підписання договору факторингу, з цього моменту позивач дізнався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Вимоги відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу безпідставні. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити в позові із посиланням на заперечення викладені у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 серпня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір Угоду № С16.217.73429 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти. Банк відкрив клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку МаsterCard. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становив 3000 грн, із визначенням процентної ставки за користування коштами кредитної лінії 48 % річних. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200\~000 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № С16.217.73429 перейшло до позивача. Згідно п. 5.1 договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови виконання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язань передбачених п. 4.1 цього договору. 11 липня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплатила АТ «Ідея Банк» оплату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 07072023 від 07.07.2023 в розмірі 15\~300\~000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 19913 від 11.07.2023. Відповідно до Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 16386,29 грн, з яких: 5998,96 грн заборгованість за основним боргом, 10387,33 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісіями. Статтею 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до\~частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із положень ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно положень пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу\~визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі строки і на умовах, передбачених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Так, відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями\~статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2\~статті 1054 цього Кодексу\~застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, встановленими статтями\~526,\~530,\~611,\~629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Положеннями\~статті 256 ЦК України\~визначено поняття позовної давності як строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~статей 257-258 ЦК України\~загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації в один рік. Згідно\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної\~давності починається\~від дня,\~коли особа\~довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачає, що кожен має\~право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)», - йдеться у постанові. Також\~у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 по справі №\~910/18560/16\~(12-143гс18) сказано, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними, однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Відповідно до п. 6 кредитного договору, сторони погодили, що позовна давність за спорами, що випливають з Угоди, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 10 років. Судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача, за захистом якого останній звернувся до суду з позовом 06.03.2024, спірний кредитний договір між відповідачем та АТ «Ідея Банк» (яке передало право вимоги позивачу), був укладений 29.08.2017, та з урахування погодженого сторонами в кредитному договорі строку позовної давності 10 років, саме в межах цього строку позивачем реалізовано право на звернення до суду за захистом порушеного права, а тому вимоги позивача правомірні, позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Заперечення відповідача не знайшли підтвердження в ході слухання справи, не відповідають матеріалам справи та дійсним обставинам справи, а тому судом не враховуються. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2024 рік, складала 3028 грн. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 3028 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved