Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

11.03.2024 представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно згідно обтяження №9359963 на невизначене майно в межах суми стягнення 1456,18 грн., зареєстроване 18.12.2009 реєстратором Харківської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови заступника начальника ВДВС Валківського РУЮ Харківської області №7-1 від 16.12.2009. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на даний час жодного виконавчого провадження про стягнення з позивача коштів на примусовому виконанні у ВДВС не перебуває, тому зняти арешт з нерухомого майна, накладений за постановою державного виконавця не можливо. Окрім того, через відсутність будь-яких даних про особу стягувача за накладеним арештом, позивач не має змоги здійснити виплату визначеної державним виконавцем суми заборгованості, щоб звільнити з-під арешту належне йому нерухоме майно. За повідомленням ВДВС, ця постанова у відділі не зберігається ані на паперовому, ані в сканованому виді, але станом на 2009 рік постанови ВДВС, які підлягали реєстрації, направлялися у паперовому вигляді до Харківської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, де і здійснювалась їх реєстрація в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Із відповіді Харківської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи», установа не має жодних відомостей про особу стягувача та не є правонаступником Держінформ`юсту, тому будь-яка документація, пов`язана з його діяльністю, підприємству не передавалася. Наголосив, що позивач здійснив усі необхідні дії щодо розшуку особи стягувача, однак дані про цю особу відсутні. Видалити запис про арешт майна позивача в позасудовому порядку неможливо. Разом з тим, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт майна унеможливлює вільне розпорядження належним позивачу нерухомим майном. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 14.03.2024 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 18.03.2024 представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у справі на підставі ст.43,58,178,255,263 ЦПК України. В обґрунтування правової позиції вважає, що ВДВС не є учасником цієї справи, так як позивач не звертався до суду із заявою про залучення третьої особи з обґрунтуванням у відповідності до положень ч.1 ст.53 ЦПК України, ухвала суду про залучення третьої особи відсутня. Враховуючи вимоги ч.6 ст.14 ЦПК, на думку представника, позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана представником позивача в паперовому вигляді, до того ж, адвокат не зареєстрував електронний кабінет, хоча зобов`язаний. Твердження представника позивача про застосування в цій справі висновку Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №354/397/17 щодо встановлення порядку внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та скасування, вважає не спроможними, так як предметом позовної заяви є звільнення майна з під арешту, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Наполягає, що Міністерство юстиції України має контрольні функції та не є суб`єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно, тому позовна заява, на думку представника, пред`явлена до неналежного відповідача, не підлягає задоволенню та має бути відхиленою, оскільки позивачем не доведено, яким чином міністерство порушило та чи взагалі могло порушити його права чи інтереси. Вважає, що законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. На думку представника, арешт накладено на майно [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, яке підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК порядку сторони у встановлені судом строки не скористалися. 19.03.2024 представник позивача подав клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Наполягає, що саме Міністерство юстиції України є органом, якому має бути відомо, яка з підконтрольних йому установ вносила дані до Державного реєстру заборон, куди були передані архівні дані про виконавче провадження після припинення діяльності ДП «Інформаційний центр», який реєстрував спірне обтяження. Просить витребувати у відповідача дані про стягувача за виконавчим провадженням. Враховуючи правові висновки ВП ВС у справі №668/13907/13-ц учасникам процесу створено належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. Оскільки представником позивача не наведено жодних обставин, які б свідчили про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд вважає доцільним продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 9359963, зареєстроване 18.12.2009 реєстратором Харківської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження постанова, 7-1, 16.12.2009, заступник начальника ВДВС Валківського РУЮ Харківської області, об`єкт обтяження невизначене майно в межах суми стягнення 1456,18 грн., власник [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , обтяжувач відділ ДВС Валківського РУЮ, заявник відділ ДВС Валківського РУЮ. За повідомленням Валківського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області СМУ МЮ №2947 від 22.01.2024, у відділі на примусовому виконанні не перебуває жодного виконавчого провадження про стягнення коштів з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , тому зняти арешт нерухомого майна в межах суми стягнення 1456,18 грн. реєстраційний №9359963, згідно постанови №7-1 від 16.12.2009 не представляється можливим. Із інформації Харківської регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України №258/42-11 від 15.02.2024, підприємство не може надати запитувану інформацію про особу стягувача згідно постанови №7-1 від 16.12.2009 заступника начальника ВДВС Валківського РУЮ Харківської області через її відсутність у розпорядженні підприємства. З метою вирішення питання рекомендовано звернутися безпосередньо до належного суб`єкта (обтяжувача), яким видано запитувані копії документів у 2009 році. В Єдиному реєстрі боржників [PERSON] не значиться. Із наданих представником доказів, позивач був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2008 у справі № 1-680/08/02 за ч.4 ст.303 КК України до покарання, що не передбачає конфіскації належного йому майна, судових витрат у справі немає, цивільний позов до нього не пред`являвся. Вирок набрав законної сили 03.07.2008 та звернутий до виконання. За витребуваною судом інформацією, постановою Валківського районного суду Харківської області від 29.06.2010 у справі № 5-27/2010 [PERSON] звільнений від відбування призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 18.06.2008 покарання у зв`язку із закінченням строку випробування. Постанова не оскаржена, набрала законної сили. Вироком Валківського районного суду Харківської області від 23.05.2011 у справі № 2006/1-75/11 [PERSON] був засуджений за ч.1 ст.164 КК України до покарання, що не передбачає конфіскації належного йому майна, судових витрат у справі немає, цивільний позов потерпілої [PERSON] на суму 4871,81 грн. залишено без задоволення, оскільки про стягнення цієї суми вже винесено судове рішення. При цьому суд вирішив після набрання вироком законної сили зняти арешт майна, накладений постановою слідчого від 20.12.2010. Вирок набрав законної сили та звернутий до виконання. За рішенням Валківського районного суду Харківської області від 21.06.2000 у справі № 2-316/2000 з [PERSON] дійсно підлягали стягненню на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , 07.01.2000 у розмірі всіх видів заробітної плати до досягнення дитиною повноліття та судового збору в сумі 17 грн. (заборгованість станом на 01.12.2010 складала 4871,81 грн.) Зі змісту судових рішень, судові провадження на цей час вже знищені у встановлені законом строки, як виконані. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закон). Згідно ст.1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч.1 ст.5 Закону). Згідно ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. П.6 ч.3 ст.18 Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника. Відповідно до ст.59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи відсутність на цей час будь-якого виконавчого провадження, в якому позивач мав би статус боржника, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та зняти арешт з нерухомого майна позивача, що відновить його право на вільне користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved