Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

10.06.2024 заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди. В обґрунтування заяви вказує на те, що 06.06.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням чергового лікаря ЦРЛ Юр`ївського району [PERSON] . У приймальному відділенні [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] , який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації до стаціонарного відділення у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. Встановлений діагноз: «Шизофренія, галюцинаторно-маячний синдром». 06.06.2024 [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідність його лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав заяву. Суду пояснив, що [PERSON] був доставлений до КП «ДБЛПД» ДОР» за направленням чергового лікаря ЦРЛ Юр`ївського району [PERSON] . Підставою для його госпіталізації стало те, що він 06.06.2024 побив скло в приміщенні Юр`ївської селищної ради. Пояснюючи свої дії тим, що його хтось переслідував на велосипеді та погрожував йому. Раніше [PERSON] неодноразово проходив лікування у лікарні, має діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно- параноїчний синдром на тлі помірно вираженого змішаного дефекту». У березні 2024 року йому була встановлена 3 група інвалідності. Лікар вказує на те, що [PERSON] становить небезпеку для оточуючих, тому є підставі для його госпіталізації без його усвідомленої згоди. [PERSON] проти заяви лікаря заперечує. Суду пояснив, що дійсно 06.06.2024 він їхав вулицею с. Юр`ївки, за ним їхав чоловік [PERSON] ,з яким у нього давній конфлікт. Він узяв камінь і щоб не заподіяти [PERSON] ушкоджень, кинув камінь в вікно будівлі сільради. Після того [PERSON] зник. Він готовий понести відповідальність за розбите скло. Одна вважає, що підстав для його госпіталізації до стаціонарного відділення лікарні не має. Після виписки з лікарні він приймає ліки, відвідує лікаря, який коригує прийом ліків. Він почувається добре. Просить відмовити у задоволенні заяви. Представник [PERSON] адвокат Верба А.П. подав письмові заперечення проти заяви, просив врахувати їх під час розгляду справи. Також зазначає, що подана заява не відповідає вимогам ЦПК, просить повернути її заявнику. Прокурор [PERSON] також вважає заяву лікаря необґрунтованою, просить відмовити в її задоволенні. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 06.06.2024 за направленням лікаря Юр`ївської ЦРЛ [PERSON] . При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр [PERSON] підтвердив наявність тяжкого психічного розладу і встановив діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром». Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 07.06.2024 року встановлено, що хворий [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, у зв`язку з чим: Скарг активно не висловлює. Доступний формальному мовному контакту. Напружений, тривожний. В бесіду з лікарем вступає неохоче. На питання відповідає не завжди в плані поставлених запитань, при цьому промова поступово становить за типом монологу. Емоційно напружений. Вважає, що «мене навмисно намагаються оговорити, але мене намагається вбити [PERSON] …». При спрямованому опитування повідомляє, що « були порушені мої права, я буду судитися з поліцією, чому мене привезли до лікарні…». Мислення паралогічне, під час бесіди фіксований на своїх хворобливих переживаннях, постійно до них повертається. Вважає, що «мене хотіли вбити, тому я розбив скло у сільраді». Психічно хворим себе не враховує. Критика до свого стану грубо порушена. Від стаціонарного лікування в умовах психіатричного стаціонару категорично відмовляється. Комісія лікарів-психіатрів встановила діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром». Комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Тлумачення вказаної норми свідчить, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, необхідно достовірно встановити, що особа є психічно хворою; психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні. \~ \~ \~ \~Так, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні КП «ДБЛПД» ДОР», остання госпіталізація була у травні 2023 року. Йому був встановлений діагноз: «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром на тлі помірно вираженого змішаного типу дефекту. Реміся «С». F 20.0». Після виписки призначено прийом підтримуючої терапії, з подальшою корекцією лікування. З пояснень [PERSON] встановлено, що він відвідує лікаря-психіатра за місцем свого проживання, який коригує прийом ліків. Даних про те, що [PERSON] не виконував призначення лікарів суду не надано. Крім того, суд вважає, що лікарем-психіатом не доведена необхідність лікування [PERSON] саме в умовах стаціонару. Доводи лікаря стосовно того, що [PERSON] наразі становить небезпеку для оточуючих через те, що він вважає, що «мене хотіли вбити, тому я розбив скло у сільраді», суд вважає недостатньо обгрунтованими для того, щоб вважати особу небезпечною для оточуючих. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявником не доведено наявність підстав, встановлених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed