Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В провадження\~судді Фісун\~Н.В.\~31.05.2024\~року надійшла\~справу за\~поданням приватного\~виконавця \~Матвійчук Наталії\~Євгеніївни про\~тимчасове обмеження\~у праві\~виїзду [PERSON] \~за межі\~України без\~вилучення паспортного\~документа.\~Приватний виконавець\~ Матвійчук\~Наталія Євгеніївна\~звернулась до\~суду із\~поданням,\~у якому\~просить обмежити\~ [PERSON] у праві\~виїзду за\~межі України\~без вилучення\~паспорта громадянина\~України.\~Подання мотивує\~тим,\~що на\~виконанні перебуває\~виконавче провадження\~№66398390\~про стягнення\~солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 150564,76 грн. Боржник, добровільно рішення суду не виконує, будь яких дій спрямованих на виконання рішення суду не здійснено, що суперечить вимогам ЗУ "Про виконавче провадження". Вжитими виконавцем заходами встановлено, що за боржником зареєстровано транспортний засіб та квартира за адресою: [ADDRESS] , інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня, боржник як внутрішньо переміщена особа не зареєстрована, боржник не працює, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах не має. Боржник документованим паспортом громадянина України для виїзду за кордон не значиться. Враховуючи викладене, вбачається, що боржник ухиляється та не вживає заходів щодо виконання рішення суду. Наявність у [PERSON] невиконаних зобов`язань, покладених на нього виконавчим документом, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України. У зв`язку з тим, що боржник рішення суду не виконує та ігнорує, що в свою чергу порушує права та інтереси стягувача, а тому просить подання задовольнити. Надіслати боржнику документи виконавчого провадження неможливо у зв`язку з тим, що боржник зареєстрований на тимчасово окупованій території. Приватний виконавець Матвійчук Н.Є., у судове засідання не з`явилась, надала заяву до суду про розгляд справи у її відсутність, подання підтримує у повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено,\~що на\~виконанні у\~приватного виконавця\~Матвійчук Н.Є.\~перебуває виконавче\~провадження №66398390\~про стягнення\~солідарно з [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь ТОВ «Глобал Спліт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 150564,76 грн. На час звернення з поданням до суду судове рішення не виконано. Як на підставу вимог подання про заборону виїзду за межі України боржнику, державний виконавець посилався на те, що [PERSON] не виконує зобов`язання, покладні на нього судом. Отже, вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання рішення суду. Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Згідно\~ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань. Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами. Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина. Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6\~ст.12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1\~ст. 6 Закону N 3857-XII\~та у п. 18 ч. 3\~ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2\~ст. 10 ЦПК\~наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання". Саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань. Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Приватним виконавцем будь-яких доказів, що свідчать про навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, до суду надано не було. Матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, ухилення боржника від виконання свого зобов`язання, крім того, взагалі не має даних, що [PERSON] знав про рішення суду про стягнення з нього коштів та існування даного виконавчого провадження. Суд також звертає увагу на те, що приватний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця. Суд у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження [PERSON] у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу. З наведеного вбачається, що державним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано. Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду [PERSON] за кордон при відсутності переконливих доказів його ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на формальне покарання боржника. За вище наведених обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed