Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) по КСП "ім. Кірова" Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області розміром 3,07 умовних кадастрових гектара в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . 21.11.2023 позивач звернулася до Бердичівської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Зазначене перешкоджає позивачу оформити спадщину, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) за законом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 30.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.12.2023 до суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи: № 301/2023, заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 29.02.2024 закрито проведення підготовчого засідання, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - адвокат Григоришина В.В. подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за наявними у позивача доказами. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що, в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Порядок прийняття спадщини регулюється ст. 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як зазначено у п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 524 Цивільного Кодексу УРСР 1963 спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УСРС 1963 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Як зазначено у ст. 548 ЦК УРСР 1963, спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття (яким є день смерті спадкодавця) лише в тому разі, якщо вона прийнята спадкоємцем. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини у встановлений законодавством термін. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України,Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії [NUMBER] . [PERSON] записаний батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] мав право на земельну частку (пай), що підтверджується: довідкою №2276/35-23 від 22.08.2023, виданою Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, де вказано, що згідно з Книгою записів реєстрації державних актів на право колективної власності на землю на території Бердичівського району Ради народних депутатів, КСП ім. Кірова, с. Озадівка Бердичівського району Житомирської області, був виготовлений та виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ 02-15 №000018 від 05.01.1996, про що свідчить запис у Книзі за реєстраційним № [NUMBER] ; довідкою №1957/35-23 від 19.07.2023, виданою Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, де вказано, що згідно з Книгами реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «ім. Кірова» с. Озадівка, Озадівської сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області на ім`я [PERSON] було виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0096542 від 31.03.1997, про що свідчить запис у книзі за реєстраційним №270. У графі «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)» підпис відсутній. Державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся. Сертифікат на право на земельну частку (пай) в с. Озадівка, серії ЖТ №0096542 від 31.03.1997 є втрачений та недійсним, що підтверджується оголошенням в газеті Ріо-Бердичів №46(2101) від 16.11.2023. Тобто померлий [PERSON] на момент своєї смерті мав право на отримання земельної частки (паю) при розпаюванні земель колективної власності КСП «ім. Кірова» с. Озадівка, Озадівської сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено. Розмір земельної частки (паю) по вищезазначеному КСП становить 3,07 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується довідкою № 2275/35-23 від 22.08.2023, виданою Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. Матеріалами спадкової справи підтверджено, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого, що як наслідок до позивача переходять всі майнові та окремі особисті немайнові прав та обов`язків спадкодавця. Постановою Бердичівської державної нотаріальної контори за № 1110/02-31 від 21.11.2024 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) по КСП "ім. Кірова", село Озадівка, Озадівська сільська рада, Бердичівський район, Житомирська область (сертифікат серії ЖТ № 096542), у зв`язку з відсутністю у неї документа, що посвідчує право власності на вказану земельну частку (пай). Оформити право на земельну частку (пай) позивач не в змозі у позасудовому порядку, у зв`язку з нотаріальною відмовою не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті батька [PERSON] . Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, оскільки [PERSON] мав право на земельну частку (пай), розміром 3,07 в умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої КСП "ім. Кірова", село Озадівка, Озадівська сільська рада, Бердичівський район, Житомирська область, то і позивач в порядку спадкування за законом після смерті свого батька має право на успадкування цієї частки (паю) з послідуючим отриманням свідоцтва про право власності. V. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується ч. 9 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник не з протиправних дій відповідача, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved