Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] 02 серпня 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Білецької В.І. щодо оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті її батька, а нотаріусом було заведено спадкову справу №50/2020, але свідоцтво про право на спадщину нотаріус не видала та пояснила, що нею був пропущений строк для прийняття спадщини. 07 вересня 2022 року вона отримала постанову про відмову у здійсненні нотаріальної дії. Зазначає, що пояснила нотаріусу, що батько був похилого віку (91 рік) та був тяжко хворим на гіпертонію, захворювання опорно-рухового апарату, серцеві захворювання (хронічна серцева недостатність ІІІ ступеню, атеросклеретична хвороба серця), що стало причиною смерті та підтверджується довідкою про причину смерті. Останні роки перед його смертю та на момент смерті вона мешкала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй та батькові, оскільки була ними приватизована у 1998 році (разом з її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] ). Вказує, що у довідці про склад сім`ї вона вказана як власник квартири, тому була впевнена, що є власницею квартири та усі документи оформлені вірно, і тому вона вважала, що в силу ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину, а положення про шестимісячний строк, встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, на неї не розповсюджується. Зазначає, що інші спадкоємці у батька відсутні. Посилається, що 14 вересня 2022 року вона зверталась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання з її батьком на час його смерті, але ухвалою суду від 07 лютого 2023 року її заяву було повернуто, оскільки суд вбачає спір про право та рекомендував їй звернутися із позовом. Не погодившись з ухвалою, вона оскаржила її до Дніпровського апеляційного суду, проте постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року була залишена без змін ухвала суду першої інстанції. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання та задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Білецької В.І. належним чином завіреної копії спадкової справи, яка відкрита після смерті [PERSON] 12 лютого 2024 року ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків та закрито підготовче провадження у цивільній справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача надала суду заяву в якій просила суд проводити розгляд справи без участі представника Дніпровської міської ради та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства на підставі матеріалів, що знаходяться у справі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, будь яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд за її відсутності суду не надала, лише на виконання ухвали суду надала завірену належним чином копію спадкової справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, покази свідків, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим 19 грудня 1957 року, про що зроблено відповідний запис №1072 (а. с. 11). Також судом встановлено, що 29 травня 1976 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданим [INFO] , про що зроблено запис №531, а після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 19 жовтня 1990 року [PERSON] та [PERSON] одружились, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська, про що зроблено запис №1117, а після укладання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 11). Матеріалами справи також підтверджено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 травня 1998 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі розпорядження №6/1120-98 від 11 травня 1998 року, яке зареєстроване в МБТІ м. Дніпропетровська і записане в реєстрову книгу за №449п за реєстровим №652-141, що також підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю КП «ДМБТІ» ДМР №6510 від 05 вересня 2022 року (а. с. 12, 13-14). Разом з тим, матеріалами справи також підтверджено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис №656 (а. с. 8). Згідно з довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради №3734 від 12 березня 2018 року за адресою: [ADDRESS] вказані [PERSON] уповноважений (незареєстрований) власник та батько - [PERSON] , [INFO] (а. с. 13). Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №2064 (а. с. 7). Як вбачається з наявної в матеріалах справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 вересня 2022 року, виданої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білецькою В.І., [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, згідно ст. ст. 1269, 1270 ЦК України та в неї відсутній будь-який факт прийняття спадщини відповідно до ст. 1268 ЦК України (а. с. 9). За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском позивачем строку, встановленого для прийняття спадщини. Разом з тим, слід зазначити, що в своїй ухвалі №505/2085/14-ц від 14 вересня 2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Метою звернення [PERSON] до суду є встановлення факту постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. Відповідно до матеріалів справи, а саме наявної в матеріалах справи копії паспорту громадянина України, [PERSON] з 30 березня 1990 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та знята з реєстрації за вказаною адресою 11 травня 2006 року, а 22 травня 2006 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , при цьому, відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради №3734 від 12 березня 2018 року [PERSON] є уповноважений але незареєстрований власник квартири [ADDRESS] . Також матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Більш того, з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у зв`язку з хронічною серцевою недостатністю ІІІ, атеросклеротичною хворобою серця, що підтверджується довідкою про причину смерті №997 від 22 листопада 2020 року, виданою КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ДМР (а. с. 7). Крім того, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00036354691, який сформовано 02 серпня 2022 року, судом встановлено, що до Новокодацького районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зверталась саме [PERSON] з приводу отримання свідоцтва про смерть її батька [PERSON] (а. с. 55). Також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили тривалу хворобу [PERSON] та сумісне проживання протягом тривалого часу [PERSON] з її донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка його доглядала та проживала разом з ним, аж до самої смерті [PERSON] . Статтею 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання зі спадкоємцем сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Частиною 1 статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З наявних в матеріалах справи доказів та показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що спадкодавець - [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] проживав спільно зі спадкоємцем [PERSON] за місцем реєстрації та фактичного проживання [PERSON] , а саме за адресою: за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] хворів та перебував вже в похилому віці і потребував постійного догляду, у зв`язку з чим суд вважає доведеним факт проживання позивача разом з [PERSON] на час відкриття спадщини. Отже позивачем було надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ст. 89 ЦПК України. Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги вимоги чинного законодавства України, зважаючи на обставини, встановлені під час розгляду справи та доведеність позовних вимог, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved