Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною. Подану позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2014 по 17.10.2022. У період шлюбу народився син [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю. Фактично з самого моменту розлучення, між сторонами почали виникати непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, а саме можливості спілкування позивача з сином та його відвідування. Відповідачка в свою чергу чинить позивачу перешкоди у спілкуванні із сином. Після численних марних спроб врегулювати ситуацію мирним шляхом, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі якого просить зобов`язати відповідачку не перешкоджати позивачу братиу часть у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином та визначити способи участі позивача у вихованні та особистому спілкуванні з сином за графіком: І та ІІІ субота та неділя щомісяця з 10.00 год до 20.00. год. вечора неділі; необмежене спілкування батька з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні (Новий рік, Пасха, Різдво) припадають на день побачення батька з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то в ці дні син проводить його зі своїм батьком та ще два дні після свята з батьком та його родичами. В день побачення позивача з сином, позивач має право забирати сина з садочку /дому особисто. Мати дитини теж забирає дитину від батька особисто. Спільний відпочинок батька з сином в першу половину літніх канікул та 14 днів в період зимових канікул дитина проводить з батьком. Зобов`язати відповідачку в день зустрічі позивача з сином надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, або перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.06.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.07.2023 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, зустрічну позовну заяву повернуто. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.11.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник відповідачки подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. 07.02.2023 Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації прийнято рішення № 65, яким визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з дитиною, визначено відповідний графік, якого відповідачка дотримувалась. Посилання позивача на події, що мали місце 31.05.2023 не свідчать про порушення відповідачкою графіку, оскільки дитина захворіла та згідно довідки лікаря, син звільнений від відвідування ДНЗ у період з 22.05.2023 по 09.06.2023. Вимога позивача про встановлення нового графіку є неприйнятною, виходячи з віку дитини та його режиму дня. Вимога позивача про необмежене спілкування позивача з сином засобами зв`язку як мінімум шкодить здоров`ю дитини, враховуючи його малий вік. Щодо передсвяткових і святкових днів та святкування з родичами позивача - може призвести до обмеження та порушення прав відповідачки. Крім того у відповідачки є сумніви щодо родичів про які заявляє позивач. Вимога про спільне проведення часу під час літніх та новорічних канікул є передчасно, оскільки дитини відвідує наразі ДНЗ, де відсутні канікули. Незрозуміла позиція позивача щодо того, що мати дитини, має приїжджати та забирати дитину від батька особисто. Крім того, заявлені витрати на правову допомогу є завищеними, письмові матеріали справи не містять доказів понесених позивачем заявлених витрат. Представник позивача подала відповідь на відзив. Вказує на те, що відповідачка одноособово вирішує питання зустрічей батька з сином. Наявність встановленого службою графіку не є перешкодою позивачу звертатися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з викладених підстав. Відповідачка та представник відповідачки проти задоволення позову заперечували з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направлено висновок щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 04.10.2014 по 17.10.2022. У період шлюбу, [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до довідки 11 від 29.06.2023 [PERSON] є вихованцем дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 91 «Діамант» Деснянського району м. Києва з 01.09.2022 по теперішній час. Навчальний рік в ДНЗ починається з 01 вересня і закінчується 31 травня наступного року. Оздоровчий період у ДНЗ триває з 01 червня по 31 серпня. Режим роботи з 07.00 до 19.00 (субота та неділя - вихідні дні). Сторонами в судовому засіданні не заперечується та обставина, що дитина проживає разом із матір`ю - відповідачкою по справі, відтак згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доведенню. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 07.02.2023 № 65 визначено порядок спілкування батька [PERSON] з малолітнім [PERSON] відповідно до встановленого графіку: І та ІІІ субота щомісяця з 10.00 год. до 18.00 год.; кожні понеділок та середа з 17.00 год. до 19.00 год.; на наступний день після дня народження дитини (14 листопада) з 10.00 год. до 18.00 год. Відпочинок та святкові дня (Новий рік, Пасха, Різдво) за домовленістю між батьками. Зустрічі проводити враховуючи інтереси та бажання дитини. Позивач, звертаючись із вказаним позовом, посилається на те, що 31.05.2023 відповідачка в порушення встановленого графіку не надала позивачу можливості реалізувати своє право на спілкування з сином. Відповідачка на власний розсуд змінює графік зустрічі позивача з сином, відтак просить зобов`язати відповідачку не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином. Проте, суд вказане обґрунтування сторони позивача оцінює критично, з урахуванням наступного. Відповідно до копії довідки, складеної лікарем [PERSON] , дитині [PERSON] встановлений діагноз ГРВІ, трахеобронхіт, та обмежено відвідування ДНЗ у період з 22.05.2023 по 09.06.2023. Згідно наданого стороною відповідача листування в месенджер, відповідачка повідомила позивача про хворобу сина, яка супроводжується підняттям температури, відтак суд приходить до висновку, що відповідачка не порушила права позивача на спілкування з сином, який в свою чергу не позбавлений можливості відвідати сина за місцем його проживання. Крім того, з наданого стороною відповідача листування вбачається про те, що відповідачка не заперечувала ночівлю дитини з батьком, при тому що графік встановлений 07.02.2023 не передбачав перебування дитини у батька з ночівлею. Суд звертає увагу на те, що позивач в судовому засіданні, під час виступу із вступним словом, фактичного не погоджується із встановленим графіком, оскільки не має змоги відвідувати сина у будні дні (кожна понеділок та середа з 17.00 год. до 17.00 год.) через зайнятість його на роботі, а спілкування із сином в І та ІІІ суботу з 10.00. год. до 18.00. год. є недостатнім в силу того, що позивач проживає у м. Боярка, відтак дорога займає тривалий час, а дитина погано переносить поїздки автомобілем (закачує). Таким чином, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України сторона позивача не надала належні, допустимі та достовірні докази вчинення відповідачкою перешкод позивачу у вихованні та вільному спілкуванні із сином. Згідно з ч.2 ст.1 СК України метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до вимог ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Положення ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положення ч. 3 ст. 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положення ст. 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положенням ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно положення ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування надала висновок від 02.11.2023 № 102-4852 щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні батька з малолітньою дитиною (а.с. 104-107). Відповідно до вказаного висновку, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація на яку покладено повноваження органу опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні сина [PERSON] , а саме: І та ІІІ субота щомісяця з 10.00 год. до 19.00 год., кожні понеділок та середа з 17.00 год. до 19.00 год, на наступний день після дня народження дитини (14 листопада) з 10.00 год до 18.00 год, відпочинок та святкові дні (Новий рік, Пасха, Різдво) за домовленістю між батьками. Проте, суд наданий висновок до уваги не приймає з підстав його необґрунтованості та не врахуванням всіх обставин про які вказують сторони. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» (від 07.12.2006 року) суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995 року). Системний аналіз ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст. 7, 141, 159 СК України свідчить, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною родичів, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип прав та обов`язків інших членів сім`ї та родини на спілкування з дитиною може бути обмежений судом в інтересах дитини. У постанові від 11.12.2019 в справі № 753/15487/18 Верховний Суд зазначив, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Із досліджених судом доказів та пояснень представників сторін судом встановлено, що між сторонами по справі відсутній компроміс щодо порядку зустрічей та вихованню дитини, які самі по собі не повинні порушувати інтереси дитини. Батько, який проживає на даний час окремо від сина, беззаперечно має право на особисте спілкування з ним, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, ЗУ «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні сина і таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Суд, також, вважає необхідним роз`яснити сторонам, що побудова сімейних відносин має здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Сторони не повинні поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявити справжню турботу, реалізувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку дитини. Таким чином, виходячи з найкращих міркувань при вирішенні спору щодо встановлення регламенту зустрічі з сином, враховуючи вік дитини, особливості розвитку, навчання та виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відтак з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7550,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву висловила свої заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу, вказавши про те, що заявлений розмір є неспівмірним, завищеним та відсутні докази понесення витрат у заявленому розмірі. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: - чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; - чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; - поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; - дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано: ордер на надання правничої допомоги, договір № 87 про надання правової допомоги від 22.05.2023, акт № 1 прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 87 від 22.05.2023 на суму 7550,00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Доводи представника відповідачки щодо не надання стороною позивача доказів понесених витрат у розмірі заявленому позивачем, спростовуються правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах по справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18 , а саме витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відтак, враховуючи вище викладене та положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки витрат за надання правничої правової допомоги на користь позивача в сумі 4000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial