Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача суму коштів, сплачених за попереднім договором від 27 жовтня 2018 року з урахуванням внесення змін від 10 серпня 2019 року, в розмірі 21 970 доларів США, що на момент пред`явлення позову еквівалентно 803\~442 грн. 90 коп. основного боргу та три відсотки за прострочене виконання грошового зобов`язання, на момент ухвалення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Згідно пункту 1 договору у строк до 30 вересня 2019 року продавець зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,7 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 договору визначено, що ціна продажу складає 490 100 грн., що еквівалентно 17 410 доларів США. Відповідно до п. 4 договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв грошову суму у розмірі 343 070 грн. що еквівалентно 12 187 доларів США. Залишок суми у розмірі 147 030 грн. покупець зобов`язаний сплатити при укладенні основного договору. 10 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін до попереднього договору про укладання основного договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до договору про внесення змін від 10 серпня 2019 року сторони домовились внести зміни, а саме: змінено номер квартири з 12 на 57, та змінено квадратуру з 37,7 на 46,2 кв. м. Змінено дату укладення основного договору з 30 вересня 2019 року на 30 травня 2020 року. Залишок у сумі 5 223 доларів США, згідно попереднім договором покупцем виплачений у повному обсязі. Позивач доплатив за 8,5 кв.м. у сумі 115 600 грн., що на день укладення договору від 10 серпня 2019 року становило 4 560 доларів США. Таким чином, позивачем була передана відповідачу загальна сума коштів у розмірі 21 970 доларів США, що на час укладення угод еквівалентно 605\~700 грн. На теперішній час [PERSON] не побудував багатоповерховий будинок за вищезазначеною адресою, не здійснив підключення до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії, газопостачання). Згідно інформації, яка міститься в Інтернеті на сторінці [PERSON] (Нова Данія) будівельні роботи по [ADDRESS] призупинені. Таким чином, відповідач не виконав у строк до 30 травня 2020 року і не міг виконати взяті на себе зобов`язання, що визначені у п.1, 3 попереднього договору від 27 жовтня 2018 року з урахуванням угоди від 10 серпня 2019 року. Відповідно до п. 5 договору відповідач взяв на себе обов`язок повернути аванс у місячний строк, тобто, до 30 жовтня 2019 року, а після внесення змін до 30 червня 2020 року. Разом з тим, на даний час [PERSON] не повернув аванс у сумі 605 700 грн., що на день укладення еквівалентно 21 970 доларів США, зустрічі уникає, за місцем реєстрації не проживає. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року у складі судді Ковальчук Л.М. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи від 10 жовтня 2023 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2023 року справу призначено судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 листопада 2023 року накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2048827032224, яка належить на праві власності [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Судом вживались заходи з метою повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада». Причини неможливості подати відзив суду відповідач не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 27 жовтня 2018 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., та зареєстровано у реєстрі за № 3485. Згідно пункту 1 договору у строк до 30 вересня 2019 року продавець зобов`язується передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,7 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 договору визначено, що ціна продажу складає 490 100 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 17 410 доларів США. Відповідно до п. 4 договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 343 070 грн., що на день укладення договору еквівалентно 12 187 доларів США. Залишок суми у розмірі 147 030 грн. покупець зобов`язується сплатити під час укладення основного договору. Відповідно до п. 5 договору сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартир у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявність підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансу у розмірі 343\~070 грн., що на день укладення договору еквівалентно 12 187 доларів США, на протязі одного місяця. Відповідно до п. 6 договору сторони домовилися, що на день укладення основного договору квартира не повинна бути заставлена, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати податків, комунальних послуг. Відповідно до п. 7 договору проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений. Відповідно до п. 8 договору всі спори, пов`язані з цим договором або що з нього випливають, вирішуються сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 11 договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 12 договору цей договір діє до моменту укладення основного договору. Відповідно до договору про внесення змін від 10 серпня 2019 року сторони домовились внести зміни, а саме: змінено номер квартири з 12 на 57, та змінено квадратуру з 37,7 на 46,2 кв.м. Змінено дату укладення основного договору з 30 вересня 2019 року на 30 травня 2020 року. Залишок у сумі 5 223 доларів США, згідно попереднім договором покупцем виплачений у повному обсязі. Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови попереднього договору щодо продажу позивачу квартири, у зв`язку з чим було порушено права [PERSON] . Відповідно до п. 4 попереднього договору при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 343 070 грн., що на день укладення договору еквівалентно 12 187 доларів США. Залишок суми у розмірі 147 030 грн. покупець зобов`язується сплатити під час укладення основного договору. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010. Попередній договір є чинним, відповідачем у судовому порядку вимоги про визнання його недійсним не заявлялися, а, відтак, договір підлягає виконанню сторонами і відповідно створює для них відповідні правові наслідки у разі невиконання його положень. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути на його користь кошти в іноземній валюті. За таких обставин, сплачена позивачем сума за попереднім договором купівлі-продажу квартири у розмірі 12 187 доларів США доларів США підлягає стягненню на його користь з відповідача. Що стосується укладеного між сторонами договору про внесення змін та доповнень від 10 серпня 2019 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 13 попереднього договору зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформляється у вигляді окремого нотаріально посвідченого договору. 10 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору, за умовами якого сторони домовились внести зміни, а саме: змінено номер квартири з 12 на 57, та змінено квадратуру з 37,7 на 46,2 кв. м. Змінено дату укладення основного договору з 30 вересня 2019 року на 30 травня 2020 року. Залишок у сумі 5 223 доларів США, згідно попереднім договором покупцем виплачений у повному обсязі. [PERSON] вказує на те, що він доплатив за 8,5 кв.м. у сумі 115 600 грн., що на день укладення договору від 10 серпня 2019 року становило 4 560 доларів США. Таким чином, позивачем була передана відповідачу загальна сума коштів у розмірі 21 970 доларів США, що на час укладення угод еквівалентно 605\~700 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України). Якщо сторони погодилися змінити умови попереднього договору, такі зміни вносяться шляхом укладення договору про внесення змін до нього (який також потребує нотаріального посвідчення у випадку, коли попередній договір був нотаріально посвідчений). У той же час, всупереч вимогам закону та пункту 13 попереднього договору договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору не посвідчений нотаріально, а, відтак, є нікчемним. Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто, будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до п. 1 договору продавець (відповідач) у строк до 30 вересня 2019 року зобов`язувався передати у власність покупцеві (позивачеві) з укладенням договору купівлі-продажу квартири, а відповідно до п. 5 договору сторони домовилися про повернення продавцем покупцеві авансу протягом одного місяця у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартир. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 01 листопада 2019 року. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних з моменту прострочення виконання зобов`язання (01 листопада 2019 року) по дату ухвалення судового рішення у справі. Три відсотки розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]. Таким чином, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 листопада 2019 року по 27 травня 2024 року складає\~1\~672 доларів США. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4\~348 грн.

Outcome: partial