Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

09 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користування житловим будинком, вселення у житловий будинок. 1.Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що 29 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між нею і відповідачем [PERSON] , актовий запис № 193. Вона і відповідач є батьками дітей [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу, 11.08.2015 року за спільні сумісні кошти ними було придбано за договором купівлі-продажу нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] .. Під час укладення договору купівлі-продажу нею надано нотаріально посвідчену заяву про згоду на придбання відповідачем зазначеного вище нерухомого майна. У наступному, проведено виділ нерухомого майна та присвоєна адреса будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим, 24.05.2016 року приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. зареєстрував за [PERSON] право власності на весь будинок. В червні 2019 року [PERSON] пішов з сім`ї до іншої жінки, а вона разом з дітьми залишилася проживати у спірному будинку. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року шлюб між нею і відповідачем було розірвано. 06 грудня 2022 року відповідач [PERSON] відключив електропостачання будинку, змінив замки на вхідних дверях, посилаючись на те, що саме він є власником будинку. У зв`язку з зазначеними діями відповідача, вона з дітьми змушена була переїхати проживати до своїх батьків. Позивачка зазначає, що оскільки нерухоме майно придбане у період шлюбу, зазначене майно є спільною сумісною вільністю подружжя. У зв`язку з наведеним, у позовній заяві [PERSON] просила суд: -визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м. спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] ; -у порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя визнати за [PERSON] 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., який складається з: житлового будинку - П-1; мансарди МС; прибудови п; ганку; навісу п1; сараю тимчасового Щ; огорожі № 5-7. -усунути перешкоди з боку [PERSON] у користуванні [PERSON] , [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м. шляхом вселення [PERSON] , [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. у житлове приміщення - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м. 2.Стислий виклад позиції та заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] у визначений судом строк не звертався до суду з відзивом на позов. 3. Рух справи та процесуальні дії у справі. 09 січня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користування житловим будинком, вселення у житловий будинок. Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження.. Ухвалою суду від 19 вересня 2023 року зобов`язано приватного нотаріуса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Ріхтер Наталію Володимирівну надати на адресу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи стовно проведення 24 травня 2016 року державної реєстрації 1/1 частки житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року зобов`язано Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області\~надати на адресу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи стовно посвідчення договору купівлі-продажу будинку, який розташований у [ADDRESS] від 11.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Байдук Мариною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 2910. Ухвалою суду від 15 січня 2024 року закрите підготовче провадження у справ, призначено справу до судового розгляду по суті. 4.Судовий розгляд Представник позивача [PERSON] адвокат Маймор А.В. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилалася на обставини та підстави звернення до суду, викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, посилався на те, що не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на 1/8 частку спірного майна, зазначив, що за договором купівлі-продажу було куплено фактично фундамент, стіни та кришу, у наступному він та його батьки робили всі будівельні роботи. Крім того, його матері належала на праві власності квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Його мати подарувала дружині продавця будинку свою квартиру, а власник будинку оформив договір купівлі-продажу спірного будинку. За договором купівлі-продажу, він став власником 1/2 частки будинку за адресою: [ADDRESS] , у наступному, фактично проведено виділ, присвоєна адреса будинку [ADDRESS] . Дружина з дітьми проживали у будинку, але не сплачувала за газ, електропостачання, у зв`язку з чим, він відключив електропостачання, а у грудні 2022 року змінив замки на вхідних дверях будинку. Не заперечує того, що позивач [PERSON] не має ключів від вхідних дверей будинку Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. 5.Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 29 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON] , актовий запис № 193, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Подружжя є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року (справа № 183/3301/19) шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Судом встановлено, що 11.08.2015 року між [PERSON] і [PERSON] укладений договорі купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] оформила нотаріально посвідчену заяву про згоду на придбання чоловіком [PERSON] зазначеного вище нерухомого майна. 24.05.2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. проведено державну реєстрацію прав власності [PERSON] на житловий будинок загальною площею 88,1 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що складається з: житлового будинку - П-1; мансарди МС; прибудови п; ганку; навісу п1; сараю тимчасового Щ; огорожі № 5-7, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 316682176 від 02.12.2022. Реєстрація прав власності проведена на підставі: договору купівлі-продажу від 11.08.2015 та рішення про присвоєння поштової адреси житловому будинку [PERSON] для реєстрації виділення часток виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 27.04.2016. Згідно паспорта громадянина України, [PERSON] з 30.08.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач в судовому засіданні визнали та не заперечували той факт, що у грудні 2022 року відповідач [PERSON] відключив електропостачання будинку, змінив замки на вхідних дверях, позивач [PERSON] не має ключів від вхідних дверей будинку. 6. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 6.1 Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 6.2 У відповідності до ст. 57 СК України, 1. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. 6.3 У відповідності до ст. 355\~ЦК України, 1. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). 2. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 3. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. 4. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно приписів ст. 368 ЦК України, 1. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 2. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст. 372 ЦК України передбачено, що 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статтею 60 СК України визначено, що 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст. 61 СК України, 1. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Нормами ст.\~69\~СК України\~визначено,\~що 1. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. 2. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно до ст. 70 СК України, 1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. 2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. 3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України визначено, що 1. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. 6.4 У відповідності\~до ст.\~316\~ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 386\~ЦК України\~визначено,\~що 1.\~Держава забезпечує\~рівний захист\~прав усіх\~суб`єктів\~права власності. 2. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 15 ЦК України, 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України, 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 3 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 6.5 Згідно приписів\~ст.\~29\~ЦК України, 1. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. 3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. 4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. 7.Висновки суду. 7.1 Стосовно вимог\~про визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~поділ спільного\~сумісного майна\~подружжя. Як зазначено у абзацах 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Так, статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно, зазначені правові висновки неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах. Оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно, суд приходить до висновку, що нерухоме майно, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та за кожним з колишнього подружжя належить визначити право власності по 1/2 частці спірного майна. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 7.2. Стосовно позовних вимог в частині вимог про усунення перешкод у користування житловим будинком, вселення у житловий будинок. У відповідності\~до ч.1\~ст.\~82\~ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як зазначалося вище, в судовому засіданні позивач та відповідач визнали та не заперечували той факт, що у грудні 2022 року відповідач [PERSON] відключив електропостачання будинку, змінив замки на вхідних дверях, позивач [PERSON] не має ключів від вхідних дверей будинку. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дії відповідача [PERSON] суд розцінює як здійснення перешкод у праві користування позивачкою належним їй нерухомим майном. Крім того,\~суд приходить\~до висновку,\~що дії\~відповідача порушують\~права дітей\~на користування\~житловим приміщенням,\~оскільки згідно\~приписів ст.\~29\~ЦК України, місцем проживання дітей є місце проживання батьків або одного з них, з ким вона проживає. Суд приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині вимог про усунення перешкод у користування житловим будинком, вселення у житловий будинок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 8.Судові витрати Згідно з ч. 1\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволені вимоги позивача, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати, а саме, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~706,61 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved