Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову позивач вказала, що позивач та відповідач, перебували у шлюбних відносинах з 11 вересня 2010 по 27 травня 2019, який розірваний на підставі судового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 у справі № 127/24694/18. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає із позивачкою та утримувався за її рахунок, в той час, як відповідач жодної участі та матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Саме тому, позивач була змушена звернутись із позовом до відповідача про стягнення аліментів, позов який був частково задоволений і рішенням Голосіївського районного суду від 28.10.2019 по справі № 752/19650/19, покладено обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2019 до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 аліменти були змінені з твердої грошової суми на відсотки від усіх заробітків боржника, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. У 2019 позивач пред`явила до примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019, яке потім було змінено Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 по справі № 754/27/23, подавши до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, у зв`язку з тим, що відповідач не бажав у добровільному порядку виконувати судове рішення. 03.12.2019 державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 06.10.2023 державний виконавець провела Розрахунок заборгованості по аліментам станом на 23.09.2019 по 01.10.2023, яка становить 23 845,63 грн. Відповідач самоусунувся та ухиляється від покладеного на нього обов`язку приймати участь у додаткових витратах на утримання спільної з позивачем малолітньої дитини, грошових коштів, які сплачує відповідач на дитину не вистачає на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», надає роз`яснення проте, що за ст. 196 СК України настає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) лише при наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою, неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. На обгрунтування позовних вимог, позивач надає розрахунок заборгованості по аліментам на утримання дітей на неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, розрахунок заборгованості починається з 23.09.2019 по 30.09.2023. Розмір неустоки становить - 71 173,88 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2023 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. У визначений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він вказав, що 04.12.2023 представник відповідача ознайомився з матеріалами справи. Заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне: рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019 яке набрало законну силу 29.11.2019 позов [PERSON] задоволено частково - стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2 000,00 грн. На підставі виконавчого листа ДВС Деснянського районну м. Києва відкртито виконавче провадження № [NUMBER]. Починаючи з грудня 2019 коли зазначене рішення суду вступило в законну силу, регулярно здійснював переказ аліментів на ім`я позивачки через АТ «Укрпошта, оскільки позивачка відмовлялася надати банківські реквізити для сплати аліментів. У серпні 2022 відповідач дізнався, що на його рахунки накладено арешт постановою державного виконавця. Оскільки відповідач сплачував аліменти щомісяця без затримок, він звернувся до виконавця з листом разом із яким надав копії усіх квитанцій перерахування коштів позивачці. У відповідь на вказаний лист державний виконавець в телефонній розмові повідомив [PERSON] , що у серпні 2022 провів індексацію розміру аліментів, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість. Саме тому відповідач, починаючи з грудня 2022 почав сплачувати по 3 000,00 грн. щомісяця та поступово гасити заборгованість. Надалі постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 змінено спосіб стягнення аліментів з твердої на від доходів. Оскільки відповідач офіційно працевлаштований, то після ухвалення вказаного рішення очікував, що державний виконавець надішле постанову про звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи. У вересні 2023 відповідач зрозумів, що державний виконавець не виконує покладені на нього обов`язки, а тому звернувся до нього з листом, в якому повідомляв що спосіб стягнення аліментів змінено. Листом від 13.10.2023 відповідач просив направити постанову про звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи відповідача. 07.11.2023 відповідач погасив заборгованість повністю. І лише після двох звернень відповідача державний виконавець 14.11.2023 виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Також відповідач надає розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № [NUMBER] від 13.11.2023, відповідно до якого вбачається, що у відповідача станом на 01.11.2023 відсутня заборгованість. Також звертає увагу суду, що зазначений розрахунок не враховує оплату за два місяці липень та жовтень 2022. Тож станом на 01.11.2023 у відповідача є переплата в розмірі 4 000,00 грн. Не зараховані державним виконавцем оплати за два місяці 2022 липень, жовтень 2022 насправді були проведені відповідачем та отримані позивачкою. І це добре відомо позивачці, однак остання замовчує цей факт умисно. Позивач проводить нарахування пені за 2019 та 2020. Однак зазначає, що не враховує нараховану пеню, оскільки відповідач «поступово погасив заборгованість». Просимо врахувати суд, що у 2020 заборгованість виникла лише у грудні, коли була проведена індексація. Нарахування пені за 2019 є абсолютно незаконним, оскільки: позов про стягнення аліментів поданий 23.09.2019. Рішення про стягнення аліментів прийняте 28.10.2019, рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 29.11.2019. Оплата за весь період з 23.09.2019 по грудень 2019 проведена 02.12.2019, а отже, будь-яких порушень строків сплати аліментів не було. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів. Таким чином, обов`язок індексації аліментів покладений саме на виконавця, а не на боржника. Таким чином, вважаємо, що заборгованість по аліментам, яка виникла за рахунок проведеної лише у серпні 2022 державним виконавцем індексації виникла не з вини відповідача. Окремо слід зазначити, що Законом України «Про бюджет України на 2023» зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а тому у 2023 зупиняється обов`язок індексації доходів населення, зокрема розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню станом на 30.09.2023, оскільки частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що заявлена сума пені обмежується 100% наявної суми заборгованості по аліментам та враховуючи наведену вище судову практику Верховного Суду України, відповідач визнає позовні вимоги в сумі 5 502,00 грн. Оскільки на момент звернення позивача до суду, тобто станом на 30.09.2023 у відповідача існувала заборгованість по сплаті аліментів в сумі 5 502,00 грн. Крім того, наголошуємо, що 07.11.2023 уся заборгованість по аліментам була погашена. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час подав клопотання про розгляд справи без його участі. Судом встановлено, що позивач та відповідач, перебували у шлюбних відносинах з 11 вересня 2010 по 27 травня 2019, який розірваний на підставі судового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 у справі № 127/24694/18. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає із позивачкою та утримувався за її рахунок, в той час, як відповідач жодної участі та матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Саме тому, позивач була змушена звернутись із позовом до відповідача про стягнення аліментів, позов який був частково задоволений і рішенням Голосіївського районного суду від 28.10.2019 по справі № 752/19650/19, покладено обов`язок відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2019 до досягнення дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 аліменти були змінені з твердої грошової суми на відсотки від усіх заробітків боржника, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. У 2019 позивач пред`явила до примусового виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.10.2019, яке потім було змінено Постановою Київського апеляційного суду від 13.06.2023 по справі № 754/27/23, подавши до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, у зв`язку з тим, що відповідач не бажав у добровільному порядку виконувати судове рішення. 03.12.2019 державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 06.10.2023 державний виконавець провела Розрахунок заборгованості по аліментам станом на 23.09.2019 по 01.10.2023, яка становить 23 845,63 грн. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», надає роз`яснення проте, що за ст. 196 СК України настає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) лише при наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою, неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. На обгрунтування позовних вимог, позивач надає розрахунок заборгованості по аліментам на утримання дітей на неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, розрахунок заборгованості починається з 23.09.2019 по 30.09.2023. Розмір неустоки становить - 71 173,88 грн. Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог статті 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно зі статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аліменти є періодичним платежем і повинні сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16 та від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Водночас, закріплений у статті 196 СК України захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа сплачувати за рішенням суду. Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. За змістом частини 1 цієї статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При цьому, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем було надано доказів щодо сплати заборгованості, і станом на 30.09.2023 існує заборгованість в розмірі 5 502,00 грн., а позивачем дане твердження не спростовано Відтак, дослідивши наданий позивачем розрахунок пені по аліментах за період з 23.09.2019 року по 30.09.2023 року за яким позивачем нараховано пені на загальну суму 71 173,88 грн., суд вважає його не обгрунтованим, оскільки заборгованість відповідача виникла не внаслідок не сплати ним аліментів, а внаслідок не проведення виконавцем індексації аліментів та була погашена відповідачем, отже вина відповідача у винекненні заборгованості визнається судом такою, що не підкріплена належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у межах нарахованої позивачем суми пені, а саме 5 502,00 грн. Окрім того, за положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. А частиною 4 даної статті цього Кодексу визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений статтею 74 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. А частиною 9 даної статті цього Закону суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даної справи відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам між сторонами, оскільки відповідач не подавав позов про оспорювання розміру аліментів, визначеного державним виконавцем, не звертався з відповідним зустрічним позовом, а позивач просить суд стягнути заборгованість по аліментам на підставі розрахунку заборгованості, виданого старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, за змістом пп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial