Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі\~Відповідач,\~Позичальник) про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 59 429 грн.; витрати на сплату судового збору в сумі 3 028 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 17 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.04.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" було укладено договір про надання фінансових послуг № 2110720296557 «Стандартний». Відповідно до умов договору, ТОВ "Служба миттєвого кредитування" зобов`язався надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети в сумі, яка погоджена сторонами в заяві-анкеті та складає 5 900 грн. шляхом переказу на картковий рахунок позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Згідно пп 1.2, 1.3 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтований строк повернення кредиту 17 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 17 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4 Договору передбачені проценти за користування кредитом, які розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступного розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтованого строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4.6; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4 в.; д) тип процентної ставки фіксована. Граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік (п. 1.9 Договору). 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором про надання фінансових послуг №2110720296557 від 17.04.2021 року, що укладено між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та боржником яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023 року у т.ч. за кредитним договором про надання фінансових послуг №2110720296557 від 17.04.2021 року, що укладений між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та боржником [PERSON] . Враховуючи положення ст.ст.\~514,\~516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач ТОВ "Коллект Центр"» набуло право вимоги за договором про надання фінансових послуг №2110720296557 від 17.04.2021 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.03.2023 року виникла заборгованість, яка в межах вимог позивача становить 107\~249,61 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5 900,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 101\~349,61 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59 429,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5 900,00 грн., заборгованість за відсотками 53 529,00 грн. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та змушує Позивача звертатися до суду з даним позовом. Процедура та позиції сторін Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 47-48/. Розгляд справи було відкладено на 27 травня 2024 року в зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився про місце, день та час слухання справи повідомлений вчасно. Звернувся до суду із клопотанням, в якому просить справу розглядати без представника, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». У відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] відзив, заяв та клопотань не надіслав. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Вимогами ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього\~Кодексу. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судом встановлено, що \~17.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та\~\~ [PERSON] був укладений Договір про надання фінансових послуг №2110720296557 та додаток № 1 до кредитного договору, які підписані [PERSON] електронним цифровим підписом S6 (а.с. 5-7). Відповідно до п. 1.1 Договору кредит надається без конкретної споживчої мети в розмірі, яка складає 5 900,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків і правил. У пункті 1.3 Договору від 17.04.2021 визначено, що орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів з моменту отримання кредиту. Згідно з п. 1.4 Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а; в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б; г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в; д) тип процентної ставки-фіксована. Пунктом 1.9 Договору визначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. У пункті 2.1.1.7 Договору сторони погодили, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Відповідно до п. 4.14 Договору додатками до Договору є: заява-анкета, графік платежів, паспорт кредиту. Нормами пункту 4.15 Договору визначено, що сторони дійшли згоди що цей договір укладається в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Договір підписано електронним підпис одноразовим ідентифікатором. 17.04.2021\~\~ [PERSON] підписав додаток № 1 до договору - Заяву\~анкету (для отримання кредиту), відповідно до якого просив ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надати йому кредит на наступних умовах: сума кредиту\~5 900,00 грн, орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів з моменту отримання кредиту; нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 17 день з моменту отримання кредиту; строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язувався повернути кредит у розмірі 5 900,00 грн та сплачувати проценти в розмірі 2 006,00 грн, грошові кошти просив перерахувати на картковий рахунок [NUMBER] , яка підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором S6 (на звороті а.с. 7). Відповідно до довідки від 04/01.2024, виданої ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке є держателем банківської картки, підтверджується факт зарахування ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказів грошових коштів, грошових коштів в сумі 5 900,00 грн на картку платника [NUMBER] , згідно договору №2110720296557 (а.с.8). Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень частин 1, 2\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За правилами\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 2\~ст. 638 ЦК України\~договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В\~статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею Положеннями статті 12\~Закону України\~"Про\~електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першої\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20. Судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір шляхом накладення електронного підпису, що відповідає положенням ст.ст.\~205,\~207,\~639 ЦК України, отже договір є укладеним в письмовій формі. Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем в належній формі був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит та можливість користуватись кредитними коштами зі сплатою відсотків за користування кредитом, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору кредиту. 01.12.2021 року між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. за договором про надання фінансових послуг №2110720296557 від 17.04.2021 року, що укладено між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та боржником яким є: [PERSON] . Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року [PERSON] за Договором №2110720296557 від 17.04.2021 року, має загальну суму заборгованості за кредитом 45 253,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 900,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 39 353,00 грн (а.с. 18). У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023 року у т.ч. за кредитним договором про надання фінансових послуг №2110720296557 від 17.04.2021 року, що укладений між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та боржником [PERSON] . Згідно Реєстру боржників до Договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року [PERSON] за Договором №2110720296557, укладеним 17.04.2021, має загальну суму заборгованості за кредитом 107\~249,61 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5 900,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 101\~349,61 грн. (а.с. 22-24). Частиною 1\~статті 512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України)\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок,\~зокрема,\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.\~512,\~514 ЦК України, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №2110720296557 від 17.04.2021. У статтях\~525,\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти, порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, тобто допустив неналежне виконання грошового зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Коллект Центр", [PERSON] станом на 10.03.2023 має загальну заборгованість за договором у сумі 107\~249,61 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5 900,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 101\~349,61 грн., який суд вважає правильним та таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. При цьому, звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі в розмірі 59 429,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5 900,00 грн., заборгованість за відсотками 53 529,00 грн., посилаючись на принципи розумності, справедливості і пропорційності, що є правом позивача. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі,повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ст.ст. 12,13 ЦПК України). Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.ст.\~12,\~13,\~76,\~83,\~84,\~191 ЦПК України, та не надав до суду заперечення щодо вимог позивача та докази на їх спростування. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання умов договору, а відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах заявлених позивачем вимог в загальному розмірі 54 429,00 грн. Принцип змагальності, закріплений у\~ст. 12 ЦПК України, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18. Враховуючи те, що отримані кредитні кошти в добровільному порядку відповідачем до ТОВ «Коллект Центр» не повернуті, в позивача наявне право вимагати від відповідача повернення отриманих ним кредитних коштів та процентів за невиконання зобов`язання за кредитом. Отже, встановлення судом факту невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо погашення кредиту, є підставою для повного задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3\~028 грн. Враховуючи, що позов задоволено, відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3\~028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень). Позивачем також до суду подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 17 000 грн 00 коп. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга\~статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частинами четвертою та п`ятою\~статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста\~статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу\~конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення\~визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що до клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу стороною позивача надані докази на підтвердження обсягу понесених позивачем витрат та їх розміру. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 9 000 грн. 00 коп. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: approved