Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 24.11.2023 звернувся до суду з позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача надмірну виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи у розмірі 6000 грн. В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що відповідач 14.09.2022 подав через програмний застосунок «Єдиний державний вебпортал електронних послуг - Портал Дія» заяву про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу. В зв`язку з цим, його було взято на облік як ВПО в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті ради. Цього ж дня відповідач за допомогою «Єдиного державного вебпорталу електронних послуг - Портал Дія» також звернувся з заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 14.09.2022 відповідачу було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2022 у розмірі 3000,00 грн щомісячно. Допомога була нарахована та виплачена відповідачу по лютий 2023 року включно. 17.12.2022 відповідач самостійно знявся з обліку як внутрішньо переміщена особа не повідомивши Управління, що призвело до неправомірного отримання відповідачем грошових коштів з державного бюджету у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 01.01.2023 по 28.02.2023 включно у розмірі 6000,00 грн. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 07.12.2023 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Ухвалою від 09.02.2024 постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 27.05.2024 постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач, повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (тобто не з`явився без поважних причин), відзив до суду не подав. Ніяких клопотань, заяв від цієї особи до суду не надходило. За письмової згоди позивача суд вважає за потрібне розглянути цю справу в порядку ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає можливим здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 14.09.2022 [PERSON] подав через програмний застосунок «Єдиний державний вебпортал електронних послуг - Портал Дія» заяви про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу та надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 14.09.2022 на підставі заяви відповідача та відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, останньому було призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.09.2022 у розмірі 3 000 грн щомісячно. 17.12.2022 відповідач самостійно, за допомогою Єдиного державного вебпорталу елктронних послуг - Портал Дія, знявся з обліку як внутрішньо переміщена особа не повідомивши Управління. З 01.01.2023 по 28.02.2023 включно відповідач неправомірно отримав грошові кошти з державного бюджету у вигляді допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 6000,00 грн. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у редакції від 20.10.2022 (далі - Порядок), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території російською федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204. Згідно з п. 3 Порядку, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: -для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; -для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Відповідно до п. 5 Порядку, внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. Згідно з п. 6 Порядку, для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Порталу Дія. Неповнолітня дитина має право самостійно звернутися за призначенням допомоги. Виплата допомоги такій дитині здійснюється починаючи з березня 2022 року у разі звернення за її наданням до 15 травня 2022 року включно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування допомоги «єПідтримка» або на номер банківського рахунка (за стандартом IBAN) заявника. Відповідно до п. 11 Порядку, у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Судом встановлено, що 14.09.2022 [PERSON] був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, 17.12.2022 був самостійно знятий з реєстрації. Згідно з електронною особовою справою, на рахунок, вказаний [PERSON] під час подання заяви на взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу 04.01.2023, 04.02.2023 було перераховано 3000 грн, всього 6000 грн. Отже, відповідачем після зняття з реєстрації безпідставно отримано 6000 грн за січень-лютий 2023. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Згідно з ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Як встановлено у п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Ціна позову - 6000 грн. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022, прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved