Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON] , з вимогами: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири [ADDRESS] від 16 вересня 2022 року, у розмірі 166 884,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень, судові витрати по справі, понесені на проведення Оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 3500,00 гривень та судовий збір в розмірі 1868,84 гривні». 19 червня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. 06 вересня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - адвоката Гнатюк Т.В. про залучення співвідповідача у цивільній справі. Залучено [PERSON] до участі у цивільній справі в процесуальному статусі співвідповідача. 21 листопада 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. 07 березня 2024 року (вх. №13327) представника відповідача - адвокат Снігур В.М. подав до суду відзив на позов, за змістом відзиву відповідач висловив свою позицію щодо відмови у задоволенні позову, посилаючись на наявність обставин, які виключають вину відповідача [PERSON] у залитті квартири позивача, оскільки в день залиття в його квартирі працював працівник ТОВ «МАСТЕР ГАЗ», проводив роботи із заміни лічильників гарячого та холодного постачання, внаслідок його недбалих дій було пошкоджено стоякову трубу у квартирі позивача та затоплена його квартира. 07 березня 2024 року (вх. №13330) представника відповідача - адвокат Снігур В.М. подав до суду клопотання про заміну відповідача [PERSON] на належного відповідача ТОВ «МАСТЕР ГАЗ», мотивуючи свою позицію посилалися на наступне, що відповідач [PERSON] у відзиві на позов висловив свою позицію щодо підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки залиття квартири позивача сталось не з його вини, у день залиття в його квартирі працював працівник ТОВ «МАСТЕР ГАЗ», проводив роботи із заміни лічильників гарячого та холодного постачання, внаслідок його недбалих дій було пошкоджено стоякову трубу у квартирі позивача та затоплена його квартира. 09 квітня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Снігур В.М. про заміну відповідача [PERSON] на належного відповідача ТОВ «МАСТЕР ГАЗ», подане до суду 07 березня 2024 року (вх. №13330). 09 квітня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду клопотання представника відповідача - адвоката Снігур В.М. про витребування доказів, подане до суду 07 березня 2024 року (вх.№13329). 10 червня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення без задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Снігур В.М. про повернення до стадії підготовчого провадження для вчинення окремої процесуальної дії, подане до суду 24 травня 2024 року, зареєстроване за вх. №29838. Клопотання представника відповідача - адвоката Снігур В.М. про виклик в судове засідання свідка [PERSON] , подане до суду 24 травня 2024 року, зареєстроване за вх. №29838, - залишено без розгляду. Представник позивача - адвокат Гнатюк Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 16 вересня 2022 року приблизно о 18:07 годині позивач звернулась по телефону до диспетчерської АВР Дніпровського району м.Києва щодо сильного залиття її квартири, що сталася з квартири №138 , вказане повідомлення було зареєстроване за №8543681 того ж дня. Залиття квартири позивача сталося саме з квартири №138 , оскільки перед викликом аварійної служби позивач заходила до власника квартири №131 , що розташована над ним та під квартирою №138 та особисто переконалася, що вказана квартира також залита водою, яка просочувалась через стелю та по стінах зверху. Після прибуття на місце, працівниками АВР Дніпровського району м. Києва 16 вересня 2022 року о 18:27 год. було здійснено перекриття гарячого водопостачання на будинок для встановлення точних причин залиття квартир № 124 та № 131 , що розташовані під такою. Складеним Актом про залиття квартири від 21.09.2022 року встановлено, що о 18:27 год. 16.09.2022 року працівниками АВР Дніпровського району перекрито ГВП на будинок, у квартири № 138 фірма ставила лічильник та пошкодила стоякову трубу, вентелі на стояк не тримають, станом на 21.09.2022 року ГВП на будинок відновлено, перекрито ГВП по стояку квартири №138 , цей акт складено та підписано комісією в складі головного інженера ЖЕД-407 [PERSON], майстра т/д № 2 [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON] і затверджений підписом начальника ЖЕД-407 [PERSON] та скріплений відповідною печаткою. Надалі у складі тієї ж комісії 25.01.2023 року було складено повторний акт про залиття квартири № 124 на підставі звернення позивача від 25.01.2023 року за вх. № 15, щодо складання повторного акта по залиттю з вище розташованої квартири № 138 , яке відбулося 16.09.2022 року. Вказаний виклик було зроблено позивачем у зв`язку із тим, що після усунення причин залиття у вигляді перекриття ГВП до квартири відповідача, вологі стіни, підлога та двері між кімнатами квартири № 124 продовжували руйнуватись та змінювати свою первинну форму, оскільки були просочені водою та почали деформовуватись. Таким чином, відповідно до Актів від 21 вересня 2022 року та від 25 січня 2023 року уповноваженими представниками ЖЕД-407 було описано виявлене пошкоджене майно квартири позивача та встановлено причину виникнення залиття такого, що сталось внаслідок неправомірних дій відповідача, який своїми діями, що виразились у встановленні лічильника, внаслідок чого було допущено пошкодження стоякової труби та вентелів па стояк, які не тримали. Усвідомлюючи той факт, що відповідач не має наміру добровільно розрахуватись та відшкодувати завдану майнову шкоду внаслідок залиття, що сталось прямо з його вини з метою ґрунтовного доведення та встановлення розміру заподіяних збитків 09.11.2022 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір №194/22 на проведення робіт з оцінки вартості матеріального збитку майна. Відповідно до умов договору виконавцем було передано позивачу Звіт № 15/23 про оцінку збитків від 27.01.2023 року, виданий «Центром експертної оцінки» ФОП [PERSON] у відповідності до договору №194/22 від 09.11.2022 року. За результатом проведеного дослідження, відповідно до проведених розрахунків, розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири [ADDRESS] внаслідок залиття, яке сталося 16.09.2022 року станом на момент складання даного звіту становить 166 884,00 грн. Станом на день подачі позовної заяви до суду відповідачем не було у досудовому порядку врегульовано із позивачем спірні відносини пов`язані із залиттям квартири останнього, що і стало прямою підставою для звернення до суду з відповідними вимогами про відшкодування матеріальних збитків. Крім того, внаслідок залиття квартири позивача в результаті винних та неправомірних дій Відповідача, було завдано моральну шкоду, оцінену позивачем в розмірі 20 000, 00 гривень, яка полягає в порушенні права власності, зокрема внаслідок пошкодження квартири водою, позивач зазнала не мало переживань та страждань з приводу того, що відповідач, який пошкодив її майно та повинен відповідати за свої дії протягом тривалого часу, обіцяв владнати питання щодо компенсації завданої шкоди, однак насправді не мав на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки або ж провести ремонтно- відновлювальні роботи, а просто затягував час. Залиття квартири створило для позивача дискомфорт та нервове напруження, оскільки остання постійно відчуває в квартирі сирість, вологу та запах плісені. Зазначена квартира, яка була затоплена з вини відповідача, є єдиним житлом позивача, всі приміщення квартири мають сліди від затоплення, що створює дискомфорт та порушують спокій та погіршують настрій, що приводить до психічного розладу та нервових переживань протягом тривалого часу, оскільки від настання події пройшла майже вісім місяців. Крім того, не може бути поза увагою той факт, що позивач витратив свій час і замовлення оцінювача з метою визначення вартості відновлювальних будівельних робіт отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило р незручностей та проблем, марно згаяний час. Відповідач [PERSON] та представник відповідача - адвокат Снігур В.М. у судовому засіданні висловили свою позицію щодо підстав для відмови у задоволенні позову, просили в позові відмовити посилаючись на наступне, що залиття квартири [ADDRESS] відбулося не з вини відповідача, навпаки відповідач також є постраждалим від затоплення, і своєї вини в залитті квартири №124 не визнає, звертає увагу на те, що в Акті від 21.09.2023 року зазначено, що причиною залиття №124 власником якої є [PERSON] , є пошкодження стоякової труби в квартирі №138 працівником ТОВ «Мастергаз». В квартирі №138 , що належить [PERSON] пошкоджені такі приміщення коридор-13,1 кв.м - через залиття пошкоджена паркетна дошка, деформація; - житлова кімната - через залиття пошкоджена паркетна дошка, деформація; - житлова-10,6 м2 через пошкоджена паркетна дошка, деформація; - житлова 12,0 кв.м через залиття пошкоджена дошка, деформація, у всіх житлових кімнатах деформовані двері та дверні коробки. На думку відповідача, відсутність його вини у виникненні залиття також підтверджується зверненням відповідача до ЖЕД-407 за №133 від 19.09.2023 року про те, що залиття квартири сталося з вини працівника ТОВ «Мастергаз», який прибув до квартири № 138 за заявкою №11289441 задля встановлення лічильників по стояку, що проходить у ванній. Під час робіт працівником ТОВ «Мастергаз» лопнула труба високого тиску гарячої води. Відповідач у своїй заяві до ЖЕД-407 просив: заміну труб високого тиску у квартирі № 138 , щоб виключити можливість повторення ситуації. Також відповідач не визнає розмір заявлених позивачем матеріальних збитків на суму 166884,00 грн., визначений на підставі Звіту про оцінку збитків від 27.01.2023 року, складеного ФОП « [PERSON] », оскільки з цього звіту неможливо визначити ціновий діапазон закупівельних матеріалів і самої роботи для проведення відновлювального ремонту квартири №124 , і тому не може братися до уваги судом як належний доказ вартості матеріального збитку. Відповідач вважає, що відповідачем у даній справі має бути ТОВ «Мастергаз» саме з вини їхнього працівника було пошкоджено стоякову трубу в квартирі відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату слухання справи повідомлялася належним чином, правом подати відзив на позов не скористалась, заяв (клопотань) з процесуальних питань до суду не подавала. Вислухавши думку сторін цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. Виходячи з положень ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Актом про залиття квартири від 21 вересня 2022 року, який складено та підписано комісією в складі головного інженера ЖЕД-407 [PERSON], майстра т/д № 2 [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON] і затверджений підписом начальника ЖЕД-407 [PERSON] та скріплений печаткою, встановлено, що о 18:27 год. 16.09.2022 року працівниками АВР Дніпровського району перекрито ГВП на будинок, в квартирі № 138 фірма ставила лічильник у квартирі та пошкодила стоякову трубу, вентелі на стояк не тримають, станом на 21.09.2022 року ГВП на будинок відновлено, перекрито ГВП по стояку квартири №138 . Також, під час комісійного обстеження квартири № 124 виявлено, що пошкоджені такі приміщення: коридор площею 12,8 м2: стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття. Через залиття пошкоджена паркетна дошка, деформація. Вбиральня площею 1,3 кв .м: стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття. Житлова кімната площею 18,4 кв .м: стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття, відшарування. Через залиття пошкоджена паркетна дошка, деформація. Житлова кімната площею 10,8 кв .м: стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття, відшарування. Житлова кімната площею 12,1 кв .м : стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття, відшарування. Стіна має шпалери та сліди від залиття, відшарування. Через залиття пошкоджена паркетна дошка, деформація. Кухня площею 10,7 кв .м: стеля має водоемульсійне фарбування та сліди від залиття, стіна має водоемульсійне фарбування (30 см) та сліди від залиття. 25 січня 2023 року було складено повторний Акт про залиття квартири № 124 , підстава - звернення позивача від 25.01.2023 року (вх. № 15) щодо складання повторного акта по залиттю з вище розташованої квартири № 138 , яке відбулося 16.09.2022 року. Вказаний виклик було зроблено позивачем у зв`язку із тим, що після усунення причин залиття у вигляді перекриття ГВП до квартири відповідача, вологі стіни, підлога та двері між кімнатами квартири № 124 продовжували руйнуватись та змінювати свою первинну форму, оскільки були просочені водою та почали деформовуватись. Обставини наведені та зафіксовані у вищевказаних актах підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] , мешканець квартири [ADDRESS] , та повідомив, що залиття квартири позивача сталося саме з квартири №138 , оскільки перед викликом аварійної служби позивач заходила до свідка в квартиру, що розташована безпосередньо під квартирою №138 та особисто переконалася, що квартира свідка також залита водою, яка просочувалась через стелю та по стінах зверху. Після прибуття на місце, працівниками АВР Дніпровського району м. Києва 16 вересня 2022 року о 18:27 год. було здійснено перекриття гарячого водопостачання на будинок для встановлення точних причин залиття квартир № 124 та №131 , що розташовані під квартирою №138 . Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . За нормою ст.179 Житлового кодексу УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У п.18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, визначено, що власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. За нормою ст. 319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує, а відтак - власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України). За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. ( ч.1 та 2 ст.1166 Цивільного кодексу України) За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Стаття 1192 Цивільного кодексу України зобов`язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.» Дослідивши Акти про залиття від 21 вересня 2022 року та від 25 січня 2023 року (повторний), які міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечіннисть, не виявлено. Так, ці Акти складені комісією працівників ЖЕД-407, яка обслуговує житловий будинок [ADDRESS] , які і підписали його; затверджений відповідною посадовою особою - головним інженером Л.С. Бережна, майстром т/д №2 А.Я. Цуркан, слюсарем сантехніком Ю.І.Малюга. У акті зазначено: про дату залиття 16 вересня 2022 року та про звернення у зв`язку з цим мешканцями квартири №124 до аварійної служби; характеристика будинку; виявлені при візуальному обстеженні пошкодження по кожному приміщенню затопленої квартири; причина залиття; дії аварійної бригади щодо усунення подальшого протікання. У акті дійсно не мається відомостей, що при огляді затопленої квартири позивача були присутні відповідачі, але за з`ясованими обставинами встановлено, що відповідачі в квартирі не проживають постійно, до квартири навідується для збереження майна та підтримання належного стану квартири. Отже , Акт залиття від 21 вересня 2022 року складено викликаними працівниками ЖЕД-407 після залиття квартири позивача, другий акт від 25 січня 2023 року (повторний) після усунення причин, що до нього призвели, складений компетентною комісією, тому вважати, що він містять будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстав у суду не мається. Наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідач [PERSON] не зазначає, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності, у який спосіб відповідачів мали запросити, якщо вони фактично у квартирі не мешкають, Відповідач [PERSON] не приходив до квартири позивача, щоб пересвідчитись у обсягах та площах пошкодження її квартири, що мала б зробити, зважаючи на принципи добросусідських відносин. Встановлено, що складені акти відповідають за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки містять всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. Та відповідачі, зі свого боку, не спростували відомостей, викладених у акті, а лише бездоказово заперечує проти них, що робить його доводи в цій частині неспроможними. Власник квартири зобов`язаний утримувати своє майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані, своєчасно усувати недоліки у його роботі, а також самовільно не втручатися у внутрішньобудинкову систему водопостачання або водовідведення. Відтак, майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Вину у завданні шкоди позивачу внаслідок залиття його квартири, відповідач належними та допустимими доказами не спростував. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доводи відповідача [PERSON] про недоведеність факту залиття є безпідставними, оскільки факт залиття належної позивачу квартири зафіксовано в акті про залиття, який визнається судом як належний та допустимий доказ залиття квартири. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У пунктах 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. Як убачається з матеріалів цивільної справи, під час проведення підготовчого судового засідання представник позивача подала заяву про залучення [PERSON] , співвласника квартири №138 , однак з дотриманням вимог статі 49 Цивільного процесуального кодексу України, до суду не подавалась заява про зміну (підстав) позову та не визначено конкретно вимоги, які пред`являються до кожного з відповідачів, з урахуванням їх солідарної (субсидіарної) відповідальності як власників житлового приміщення за заподіяну шкоду. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи. Розмір збитків може бути визначений експертизою, проведеною в установленому законом порядку. Виходячи з предмету позову, [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, у розмірі 166 884,00 гривень, на підтвердження розміру заподіяних збитків, позивач долучила до позову Звіт про оцінку збитків №15/23 від 27 січня 2023 року, Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] «[INFO]» (а.с.36-72) Дотримуючись положень ч. 1, 2 ст. 106 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складання висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу»). Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначено законом України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (із змінами і доповненнями) (далі у тексті - Закон № 2658). Професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна (частина перша статті 4 Закону № 2658). Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону (частина перша статті 6 Закону № 2658). Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України. Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658). Згідно з додатками до Звіту про оцінку збитків №15/23 від 27 січня 2023 року, 28 листопада 2019 року Фондом державного майна України фізичній особі [PERSON] видано сертифікат [NUMBER] суб`єкта оціночної діяльності за напрямком оцінки майна, щодо яких дозволено практична оціночна діяльність - оцінка об`єктів у матеріальній формі, строк дії сертифікату - з 29 листопада 2019 року до 28 листопада 2022 року (а.с. 68) Органом державної влади, який здійснює державне регулювання оціночної діяльності в Україні, є Фонд державного майна України (частина перша статті 24 Закону № 2658). Згідно з пунктами 13, 14 Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року № 658, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 2018 року за № № 677/32129 (зі змінами), кваліфікаційне свідоцтво (кваліфікаційний документ) оцінювача вважається анульованим з дати видання наказу Фонду державного майна України на підставі відповідного рішення Екзаменаційної комісії. У разі позбавлення оцінювача кваліфікаційного свідоцтва (кваліфікаційного документа) оцінювача (його анулювання) Фонд державного майна України вносить відповідні зміни до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Згідно із загальнодоступною інформацією з офіційних джерел щодо діяльності органів державної влади, судом з`ясовано, що за наказом Фонду державного майна України від 12 грудня 2022 року за №1554 «Про анулювання сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності» анулювано сертифікати суб`єктів оціночної діяльності, видані Фондом державного майна України суб`єктам господарювання згідно з додатком. Згідно з п.5 Додатку до наказу Фонду державного майна України від 12 грудня2022 року №1554 «Перелік суб`єктів господарювання, яким анулюються сертифікати суб`єктів оціночної діяльності», зазначено - ФОП [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 28.11.2019 №913/19. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. За наведених та встановлених обставин, суд не бере за основу, як доказ, Звіт про оцінку збитків №15/23 від 27 січня 2023 року, складений оцінювачем Фізичною особою-підприємцем « [PERSON] «[INFO]», оскільки цей звіт складено особою, що не мала дійсного сертифікату суб`єктів оціночної діяльності, який анульований за наказом Фонду державного майна України від 12 грудня 2022 року за №1554. Крім того, в ході розгляду справи ані позивачем, ані представником позивача не заявлялися відповідні клопотання/заяви для реалізації процесуальних прав щодо призначення у справі судової експертизи та /або надання висновку судового експерта з дотриманням вимог статті 106 Цивільного процесуального кодексу України, в той же час відповідно до ч. 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. На підставі зазначеного, виходячи з приписів статей 76-78, 102, 106 ЦПК України, Звіт про оцінку збитків №15/23 від 27 січня 2023 року не є належним та допустимим доказом, тому базуючи свою позицію щодо розміру заподіяної шкоди саме на звіті оцінювача, за відсутності належних та допустимих доказів щодо реально понесених витрат для проведення відновлювального ремонту квартири позивача, як то закупівлі будівельних матеріалів, залучення спеціалістів для проведення ремонтних робіт та їх оплату інше, суд приходить висновку про недоведеність розміру заподіяної позивачу шкоду визначеної в розмірі 166 884,00 гривень. В частині стягнення на користь позивача витрат на оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 3 500,00 гривень, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки долучений до справи Звіт не є визначальним доказом розміру завданих збитків, та не брався як основу при вирішенні питання про реальну вартість витрачених матеріалів і проведених робіт. Відносно заявлених вимог щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20 000,00 гривень, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована або шляхом здійснення щомісячних платежів. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить висновку, що позов [PERSON] в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 20 000,00 грн, є недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач, на підтвердження заявлених вимог в цій частині посилається лише на сам факт моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль направлених на відшкодування завданої позивачу шкоди, однак доказів, які свідчать про психічний стан позивача внаслідок заподіяння шкоди його майну, та інші фактори, які потребують доказування в межах даного спору та впливають на підстави та визначення розміру заподіяної шкоди, суду не надано, протягом розгляду справи судом неодноразово роз`яснювалось представнику позивача право надати докази та скористатись правом заявити клопотання про їх витребування, однак сторона позивача обмежилась доказами, які долучено до позовної заяви. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як роз`яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України) Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed