Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Осадча К.О. звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 11.11.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №182. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем погіршилися відносини, вони не можуть бути однією родиною, так як кожен з них веде самостійне життя. У зв`язку з цим просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.04.2024 року призначено подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення терміном на два місяці. Позивачка та її представник адвокат будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. В позовній заяві просили суд розглядати справу без їх участі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором №0600905560929 у судове засідання не з`явився та про причини неявки суду, не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін на підставі наявних в ній письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2010 року між сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом №182, що стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.11.2010 року (а.с.18). Від шлюбу сторони мають двох дітей, доньок [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вільховецької сільської ради Тячівського району, Закарпатської області України та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Вільховецької сільської ради Тячівського району, Закарпатської області України (а.с.9-10). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що нормальних сімейних стосунків вони не підтримують та ведуть окреме один від другого, сімейне життя. При цьому наданий сторонам строк на примирення, позитивного результату не дав. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який не виявив бажання з`явитися в судове засідання, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дітей, поділу спільного майна сторін, не заявлено. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: approved