Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

18.02.2022 року заявник [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд міста Миколаєва з заявою про встановлення факту його постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив суд встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] спадкоємцями першої черги ЇЇ чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] та її рідним сином [PERSON] , померлим [INFO] ; встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем першої черги його рідним сином [PERSON] , померлим [INFO] ; встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] помер його рідний батько [PERSON] , який був зареєстрований з 25.06.1991 року та проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька заявника відкрилася спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] . Зазначене спадкове майно належало померлому батькові [PERSON] та його батькам, тобто рідним дідусеві [PERSON] та бабусі [PERSON] на праві спільної сумісної власності. З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернувся до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Валієвої В.В., однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки упродовж встановленого законом шестимісячного строку він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а співвласники, які померли раніше його батька, теж нібито не були зареєстровані у спадковому майні. Заявник також зазначив, що [INFO] померла його рідна бабуся [PERSON] . Після її смерті з нею проживали та фактично прийняли спадщину її чоловік та син [PERSON] , які постійно проживали на день смерті в квартирі [ADDRESS] та були зареєстровані разом. До нотаріальної контори вони не зверталися. [INFO] помер рідний дідусь заявника, [PERSON] . Після його смерті з ним проживав заявник по справі (онук) та його батько, оскільки останній був спадкоємцем першої черги та був зареєстрований і постійно проживав в квартирі [ADDRESS] , а тому він фактично прийняв спадщину. До нотаріальної контори померлий батько не звертався. Звернув увагу суду, що всі померлі були зареєстровані в спадковій квартирі та проживали постійно разом до дня смерті. Заявник також проживав на день смерті з батьком, але зареєстрований за даною адресою не був. У зв`язку з тим, що заявником не надано нотаріусу належного доказу постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оформити спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину неможливо та рекомендовано для вирішення питання спадкування звернутись до суду. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 22.02.2022 р. відкрито провадження у справі та повідомлено заінтересованих осіб про можливість надання до суду письмових заперечень проти заявлених вимог. 03.05.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку із звільненям у відставку судді Корабельного районного суду м. Миколаєва [PERSON] , був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за\~ заявою [PERSON] , заінтересована особа: Миколаївська міська рада, про встановлення факту постійного проживання iз спадкодавцем на час відкриття спадщини було передано в провадження судді Чернявської Я.А. Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 03.05.2023 р. дана цивільна справа була прийнята до свого провадження та призначено по справі судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Заявник та його представник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2021 р. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за вих. № 19.03.03-11/4505/23 від 27.12.2023 р. Як вбачається з матеріалів цивільної справи спадкодавцю на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , про що свідчить Свідоцтво про право на житло від 15.10.1993 р. № 0456 та зареєстроване у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 29.08.2002 р. З Свідоцтва про право на житло від 15.10.1993 р. № 0456 вбачається, що співвласниками нерухомого майна разом із [PERSON] були його батьки: мати [PERSON] і батько [PERSON] . З витребуваної на запит суду інформації щодо реєстрації місця проживання на час смерті [PERSON] і [PERSON] вбачається, що в реєстраційній картці особи Форми А та поквартирній картці Форми Б, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, містяться відомості про реєстрацію за адресою спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] , [PERSON] ( [INFO] ) з 28.03.1989 р. до 26.12.1995 р. та [PERSON] ( [INFO] ) з 28.03.1989 р. до 09.07.1998 р. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що заявник [PERSON] , 1986 р.н., постійно проживав разом з батьком [PERSON] , в тому числі і на дату смерті останнього, за адресою: [ADDRESS] , а також здійснював догляд за батьком, сплачував комунальні платежі тощо. Оформити свої спадкові права не зміг через те, що згідно даних Спадкового реєстру спадкові справи після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не заводилися, а також відсутність у приватного нотаріуса відомостей, які б підтверджували факт проживання заявника разом іі спадкодавцем на час його смерті за адресою: [ADDRESS] . Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, п. 5 ч. 2 . Згідно з ч. 2 , у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 рожу «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати, заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 транвя 2008 року Про судову практику у справах про спадкування якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно з ст. Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Встановлення факту постійного проживання спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] разом з сином, [PERSON] , на момент відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення і потрібне для належним чином оформлення спадкових прав після смерті батька. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved