Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей Кременецької міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON] , [INFO] , відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 15.04.2020 розірвано. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з нею. Відповідач належно не піклується про свою дитину, не займається вихованням та розвитком. У 2021 році позивач зверталася до органу опіки та піклування Кременецької міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення дитині належних умов життя та виховання, не цікавиться її життям, здоров`ям, не підтримує морально та матеріально, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя. Позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати найкращим інтересам дитини. Позивач та її представник адвокат Сідоров В.М. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. З новим висновком служби у справах дітей Кременецької міської ради ознайомилися. Позивач вважає, що на даний час передчасно позбавляти батьківських прав [PERSON] , лише наполягає на більшу участь батька у вихованні дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відносно задоволення позову заперечує. Представник органу опіки та піклування Наумович В.В. в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності. У позовних вимогах [PERSON] до [PERSON] просить відмовити Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини: Судом встановлено, що з 16 липня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 15.04.2020 року у справі № 601/247/20. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.09.2020. З акту обстеження від 23.03.2024 вбачається, що [PERSON] , [INFO] спільно проживає зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мама забезпечила для дитини належні матеріально-побутові умови проживання, дочка усім забезпечена. Приділяє належну увагу вихованню дочки. З висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 297 від 27.07.2021, вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №213293 від 18.05.2021 [PERSON] має третю групу інвалідності, загальне захворювання. Згідно довідки №110 від 29.03.2024, [PERSON] з 16.07.2020 року по теперішній час працює на посаді електромонтера охоронно пожежної сигналізації сектору обслуговування технічних засобів охорони центру технічної охорони Управління поліції охорони в Тернопільській області. З висновку органу опіки та піклування Кременецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради № 1809 від 21.05.2024, вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частини першої статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19. Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини. Позивач також не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дочки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування суду надано висновок, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради №1809 від 21.05.2024, орган опіки і піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім цього, суд враховує той факт, що позивач вважає, що на даний час передчасно позбавляти батьківських прав [PERSON] , лише наполягає на більшу участь батька у вихованні дитини. В той же час відповідач категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до дочки. Указані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні дитини та прикласти свої зусилля і змінити відносини, що склались між відповідачем та дочкою. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості покращити відносини з дочкою, відновити між ними психологічний зв`язок, що якраз і відповідатиме найкращим інтересам дитини. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed