Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Позивач звернувся до суду із позовом з вимогами до відповідача про позбавлення її батьківських прав щодо їхньої спільної доньки [PERSON] , 2010 року народження. В обґрунтування позовних вимог вказано, що дитина проживає разом з своїм батьком (позивачем), який її повністю утримує і забезпечує всім необхідним, турбується про її здоров`я, розвиток і навчання. Відповідач - мати - вийшла заміж і проживає у Словацькій Республіці, не цікавлячись життям доньки. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позов. Від третьої особи до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно доньки: Службою встановлено, що у помешканні, де проживає дитина з батьком, дотримуються санітарно-гігієнічні норми, продукти харчування наявні у достатній кількості, із спостережень фахівця Центру, базові потреби дитини батько задовольняє у повній мірі. Батько дитини приділяє достатню увагу навчанню дитини, регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує відвідування дитиною навчальних екскурсій, мати з класним керівником на зв`язок не виходила, навчанням та вихованням дитини не цікавилася. Батько працевлаштований і має стабільний дохід, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває. Мати (відповідач) направила через застосунок Viber нотаріально засвідчену заяву до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, у якій зазначила, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно [PERSON] , на підставі того, що не виконує батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, має іншу родину: чоловіка і дитину, з якими планує переїхати на постійне місце проживання у Словаччину. З письмових пояснень [PERSON] , наданих працівнику Центру, дівчинка не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав стосовно неї. За результатами проведеної роботи психологом Центру встановлено, що [PERSON] має виражу прихильність до батька, ознаки уникаючого та ненадійного типу прив`язаності з біологічною матір`ю, які проявляються у неспроможності будувати з нею емоційні теплі і довірливі стосунки. Рада прийняла рішення рекомендувати позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . II. Процесуальні дії та рішення суду. 12 січня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за позовною заявою, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 18 січня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 07 лютого 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 36/. 08 лютого 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у загальному позовному провадженні /а. с. 37-38/. 18 березня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за її відсутності /а. с. 61, 60/. 28 травня 2024 року на електронну поштову скриньку суду від третьої особи у справі Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшло повідомлення від 27 травня 2024 року з висновком Ради щодо спору, а також представник просила розглядати справу за відсутності представника, врахувавши їхній висновок. 04 червня 2024 року висновок Служби надійшов до суду засобами поштового зв`язку. 05 червня 2024 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти закриття підготовчого провадження і призначення до розгляду по суті, просив задовольнити позов. Також 05 червня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. У судове засідання сторони, представник третьої особи не з`явилися. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] , що посвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1860 від 25 вересня 2010 року /а. с. 7/. Донька [PERSON] проживає разом з батьком, матір не проживає з родиною з 2019 року. Відповідно до довідки, яка видана приватною школою «Афіни» м. Києва від 24 жовтня 2023 року, [PERSON] , регулярно підтримує контакт з навчальним закладом доньки - [PERSON] , цікавиться поведінкою та успішністю доньки, спілкується з вчителями, відвідує батьківські збори. Також, [PERSON] бере активну участь у житі школи, забезпечує відвідування навчальних екскурсій та організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет. Лише батько супроводжує дитину до школи та забирає зі школи. Мати, [PERSON] із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. Жодного разу її у школі не бачили, не телефонує до вчителів, щоб поцікавитись навчанням доньки, на батьківські збори не з`являється /а. с. 13/. Згідно із характеристикою з місця проживання, виданою головою правління житлово-будівельного кооперативу «Світлана», [PERSON] проживає разом із донькою - [PERSON] . Чоловік самостійно займається її вихованням, дбає про зовнішній вигляд доньки, стан її здоров`я, створює належні умови для розвитку та здібностей [PERSON] , постійно піклується про неї та приділяє їй увагу. [PERSON] працьовитий, товариський і ввічливий, неконфліктний. За період проживання скарг від сусідів на нього не надходило, а навпаки - він завжди відкритий до спілкування з сусідами, приязний по відношенню до них і при необхідності може надати допомогу /а. с. 14/. Відповідно до відповіді начальника ЖЕД 105 на адвокатський запит, за даними електронно-пошукової бази ІТС ЄІПК «АСКОД», звернень, скарг, заяв з приводу поведінки мешканця квартири [ADDRESS] , зокрема на гр. [PERSON] не надходило /а. с. 15/. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з статтею 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Отже, суд встановив, що відповідач жодним чином не бере участі у вихованні своєї дитини [PERSON] , не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку її здібностей, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться особистим життям доньки та її справами в школі та відповідно успішністю, не проявляє до неї увагу, що в цілому підтверджує ухилення відповідачем від виконання свого батьківського обов`язку по вихованню дитини. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню, утриманню доньки, не бере участі у її житті, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 211, 20 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved