Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що між сторонами 18 лютого 2011 року було зареєстровано шлюбу, який було розірвано 10 квітня 2015 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] . Звертає увагу суду, що з часу розірвання шлюбу донька залишилась проживати з нею, а відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні та утриманні дитини. Останній раз [PERSON] бачився з донькою один день влітку 2017 року, після чого жодної зустрічі з нею чи навіть телефонної розмови не було. Судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.04.2015р. з [PERSON] також стягнуто на користь позивачки на утримання дитини аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2015р. і до її повноліття. Однак, аліменти батьком не сплачуються, внаслідок чого станом ще на 02.10.2023р. виникла заборгованість в розмірі 108 108 грн. 50 коп. (виконавче провадження № [NUMBER]). За умисне ухилення від сплати аліментів проти [PERSON] 22.02.2022р. порушено кримінальне провадження за ст. 164 ч. 1 КК України та внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022263020000222. Окремо зазначаю, що [PERSON] вже притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.04.2017р. у справі № 727/919/17 його визнано винним за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України «Крадіжка» і призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, однак на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він на протязі 2 (двох) річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.01.2023р. [PERSON] звільнено від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. На основі викладеного, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач у судовому засіданні не з`явилася, її представник адвокат Загарія О.Д., надав до суду заяву в якій просить судовий розгляд провести у їх відсутність позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце час та дату судового розгляду був повідомлений належним чином. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, у судове засіданні не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що у відповідача та позивача [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 квітня 2015 року шлюбу між сторонами було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 800 грн щомісячно починаючи з 24 лютого 2015 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 13 лютого 2024 року за №72/3, малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, однак у зв`язку з неявкою відповідач до органу опіки та піклування, орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради не може визначити позицію з окресленням питання (доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав) [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] .. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері і батька дитини, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд, вирішуючи цей спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № № 234/9 від 13.02.2024 року судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїх обов`язків і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересу дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відносно цих вимог закону суд вважає, що посилання позивача на те, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні доньки знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, з яких вбачається, що відповідач по справі дійсно нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться життям доньки, її станом здоров`я та навчанням. Проаналізувавши зазначені обставини справи, суд вважає, що в матеріалах справи наявні об`єктивні та переконливі докази винної поведінки відповідача [PERSON] та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . За таких обставин та зазначених вище положень законодавства, з урахуванням встановленого факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав, за яких відповідача слід позбавити батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved