Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

24 січня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний», в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 45\~024,65 грн., інфляційні втрати в розмірі 29\~280,44 грн., 3% річних в розмірі 3\~526,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати у розмірі 11\~211,20 грн., які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору в сумі 1\~211,20 грн. Позов обґрунтований тим, що 11 вересня 2021 року о 23 год. 50 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» р.н. [NUMBER] , по вул. С.Нігояна в с. Тарасівка Фастівського району Київської області, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з вул. І. Франка не надав перевагу в русі автомобілю «Mazda CX-5» р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] та знаходився під його керуванням, який рухався головною дорогою та мав перевагу в русі, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.10.2021 року у справі №369/12928/21 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнаний [PERSON] . На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ №203379601, а також за договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №1100537 виданих ПрАТ «СК АСКО ДС» дійсних на дату ДТП. Позивач звернувся до відповідача та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування від 14.09.2021 року. Проте, за результатами розгляду заяви Страховик здійснив виплату у розмірі 130\~000,00 грн, що відповідає ліміту відповідальності Страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ №203379601, разом з тим цивільно-правова відповідальність водія «Volkswagen Caddy» р.н. [NUMBER] була забезпечена і за договором добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів №1100537 з лімітом відповідальності 100\~000,00 грн. З метою стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, позивач звернувся з позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2022 року у справі №369/3406/22 позов було задоволено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн. Страховик не здійснив виплату належного розміру страхового відшкодування у встановлений законом строк, а відтак вважається таким, що прострочив його виконання. З урахуванням того, що страхове відшкодування в повному обсязі було сплачено Страховиком лише 17.02.2023 року, прострочення виконання зобов`язання складає 15.12.2021 р.-17.02.2023 р. (429 днів). Таким чином, відповідач, не здійснивши виплату страхового відшкодування потерпілому в строк, встановлений Законом, а відповідно своєчасно не виконавши своє грошове зобов`язання перед позивачем, зобов`язаний сплатити останньому штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання у вигляді: пені в розмірі 45\~024,65 грн., інфляційних втрат в розмірі 29\~280,44 грн., 3% річних в розмірі 3\~526,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 року матеріали позову передані на розгляд судді Феняка О.Р. Ухвалою від 29.01.2024 р. справу прийнято до свого провадження, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вимоги [PERSON] можуть бути задоволені лише частково. Посилаючись на положення п.2.1. ст.2, п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України є безпідставними. Також просить застосувати строк позовної давності в частині вимог про стягнення пені, зауваживши, що позивач визнає той факт, що з 15.12.2021 року йому було відомо про порушення відповідачем його права на одержання страхового відшкодування, а останній здійснив з ним повний розрахунок в частині страхового відшкодування 17.02.2023 року, відсутні підстави для нарахування пені після 17.02.2023 року. При цьому позивач ніяк не обґрунтував свій розрахунок пені за період з 26.12.2022 року по 26.12.2023 року. Виходячи з правил ст. 258 ЦК України та тієї обставини, що позивач звернувся до суду з позовом 19 січня 2024 року, сума пені, обчисленої за правилами п.36.5 ст.36 Закону №1961, яка утворилась за період до 19.01.2023 року заявлена позивачем поза межами позовної давності. Тому враховуючи, що за період з 19.01.2023 року по 17.02.2023 року облікова ставка НБУ визначена в розмірі 25%, з відповідача може бути стягнута пеня 4\~109,59 грн (100\~000,00 грн*50(облікова ставка*2)/100*30 днів прострочення/365 днів. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Києво-Святошинським районним судом Київської області при розгляді справи №369/3406/22 встановлені факти та відповідні їм обставини, а саме що 11 вересня 2021 року о 23:50 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy», днз [NUMBER] , по вул. С. Нігояна в с. Тарасівка Фастівського району Київської області, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг з вул. І. Франка, не надав перевагу в русі автомобілю «Mazda CX-5», днз [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався головною дорогою та мав перевагу в русі, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, при зіткненні автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2021 року [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду не оскаржувалась. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винною особи була застрахована в ПрАТ СК «Аско-Донбас Північний» відповідно до полісу №203379601. Відповідно до полісу №203379601 обов`якового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн. Відповідно до полісу №1100537 добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів (Страховий продукт «Відповідальність / Власника ТЗ / Додаткове покриття Плюс») вбачається, що страхова сума становить 100 000 грн. На підставі поданих позивачем документів, страховою компанією прийнято рішення та виплачено страхове відшкодування в розмірі 130 000 грн. Рішення про відмову у виплаті по додатковому полісу страховиком не приймалось. Враховуючи викладені обставини, які не були спростовані відповідачем, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача несплаченої частини страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн., оскільки розмір завданого збитку перевищує ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2022 року, стягнуто з відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» на користь [PERSON] несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн. витрати на складення звіту у розмірі 2 000 грн., витрати по сплаті судового збору у розмір 1 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. В іншій частині відмовити. Судове рішення від 04.10.2022 приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» добровільно виконало тільки 17.02.2023 р. Згідно розрахунків, складених позивачем, відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.12.2021 р. по 17.02 2023 р. в сумі 100\~000,00 грн., з якої розмір трьох відсотків річних та індекс інфляції, згідно наведених позивачем розрахунків, становить: 29 280,44 грн. - інфляційні втрати (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України); 3 526,00 грн. - три відсотки річних (підстава ч.2\~ст.625 ЦК України). За період з 26.12.2022 р. по 26.12.2023 р. (включно) розмір пені становить: 45 024,65 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ (підстава ст. 992 ЦК України, п.36.5\~статті 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності...». Загальна сума відшкодування складає 77 831,09 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц (провадження № 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. За змістом ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2022 року визначено обов`язок відповідачу Приватному акціонерному\~товариством «Страхова\~компанія Аско-Донбас\~Північний» сплатити позивачу [PERSON] 100 000,00 грн. страхового відшкодування, завданого дорожньо-транспортною пригодою. Отже, встановивши прострочення виплати страхового відшкодування з 15.12.2021 р. по 17.02.2023 р., суд обґрунтовано встановив розмір стягнень у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки такі розрахунки були проведені позивачем з дотриманням вимог законодавства. Разом із тим, позовні вимоги в частині стягнення пені з відповідача підлягають частковому задоволенні з огляду на таке. В позовній заяві позивач зазначає, що 17.02.2023 року відповідач здійснив повний розрахунок з ним в частині страхового відшкодування, тому прострочення виконання зобов`язання становить 429 днів за період з 15.12.2021 р. по 17.02.2023 р. Разом із тим позивачем надано розрахунок пені за період з 26.12.2022 р. по 26.12.2023 р. Позивач звернувся до суду з позовом 19.01.2024 року. Оскільки розрахунок в частині здійснення страхового відшкодування відповідачем здійснено 17.02.2023 року, тому нарахування позивачем пені після 17.02.2023 року є безпідставним. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача пеня за період з 19.01.2024 р. по 17.02.2024 р. Враховуючи, що облікова ставка НБУ за період з 19.01.2024 р. по 17.02.2024 р. визначена в розмірі 25%, підлягає стягненню пеня в сумі 4\~109,59 грн. (100\~000,00 грн*50(облікова ставка*2)/100*30 днів прострочення/365. Щодо посилань представника відповідача на сплив строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Значення позовної давності полягає у тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює дисципліну. Європейський суд з прав людини в одній із справ наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру"). Один з елементів "гнучкості" вітчизняної позовної давності закладений у ч. 5\~ст. 267 ЦК України, яка передбачає, що у разі якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц вказано, що питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункти 23.6., 23.7. постанови). Відповідно до статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), а не до стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за користування чужими коштами. У пункті 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України йдеться про те, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Ця норма була включена до Цивільного кодексу Законом № 540-IX від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року. Оскільки карантин в Україні тривав до 30 червня 2023 року, безспірним є те, що позовна давність до закінчення карантину не спливла. Крім цього, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відтак клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення. На підставі викладеного, досліджених судом доказів суд дійшов висновку про задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог до Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія Аско-Донбас\~Північний» про стягнення пені в розмірі 4 109,59 грн, 3% річних в розмірі 29\~280,44 грн та інфляційних втрат, в сумі 3\~526,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений судом частково, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 574,47 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial