Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

18\~квітня 2024\~року позивач\~звернулася до\~суду з\~позовом до Локачинської селищної ради Волинської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . 07 жовтня 2021 року подала до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 36/2021 до майна померлої [PERSON] . Зазначає, що крім неї, спадкоємцями за законом є [PERSON] , яка відмовилася від прийняття спадщини та [PERSON] , яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. 04 серпня 2022 року між нею та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину, згідно умов якого до [PERSON] переходить право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Зазначає, що даний будинок відповідно до витягу з погосподарської книги № 40 від 24.01.2024 року, належить [PERSON] . За життя спадкодавиця не виготовила права власності на спадковий будинок. Відтак, позивач замовила технічну документацію на будинок та 10 квітня 2024 року звернулася до нотаріуса із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, проте у його видачі їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Хорів, (Локачинського) Володимирського району Волинської області, а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 22 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16 травня 2024 року. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 16 травня 2024 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та замінено первісного відповідача Локачинську селищну раду Волинської області на належного відповідача [PERSON] , а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] , підготовче судове засідання у справі відкладено на 10 червня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» на номер мобільного телефону, зазначений у заявці (а.с. 66). До позовної заяви нею долучено клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 42). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася також, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 73). 31 травня 2024 року від неї надійшла заява, у якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю (а.с. 70). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. 31 травня 2024 року від неї надійшла заява, у якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність (а.с. 67). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та третьої особи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 336/2021 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Хорів Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 28 квітня 2021 року Локачинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 6). Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідки Локачинської селищної ради Волинської області №519 від 22.09.2021 вбачається, що в с. Хорів знаходиться спадкове майно, що належало померлій [PERSON] , яка проживала в [ADDRESS] та померла [INFO] . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , земельної ділянки під житловим будинком площею 0,25 га, земельної ділянки площею 1,36 га. Спадкоємцями можуть бути: дочка [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] ; дочка [PERSON] , 1975 року народження, проживає в [ADDRESS] ; дочка [PERSON] , 1974 року народження, проживає в [ADDRESS] (а.с. 20 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] заповіту складено не було, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 66758554 від 07.10.2021 року (а.с. 30 на звороті). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У спадкодавиці [PERSON] є діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наступним. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 вересня 1983 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 02 червня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22, 23). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 травня 1974 року Старозагорівською сільською радою Локачинського району Волинської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] встановлено, що 30.05.1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини змінилось на « [PERSON] » (а.с. 25, 26). Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 1991 року Дорогиничівською сільською радою Локачинського району Волинської області, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 28.01.1992 Старозагорівською сільською радою зареєстровано шлюб з [PERSON] (а.с. 29, 28). [PERSON] помер [INFO] в с. Хорів Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 22 серпня 2017 року виконавчим комітетом Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 20). Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 07 жовтня 2021 року [PERSON] та [PERSON] подали приватному нотаріусу Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильному І.Г. заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі яких нотаріусом заведено спадкову справу № 336/2021 до майна померлої [PERSON] (а.с. 17 на звороті, 19). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, оскільки, подали відповідні заяви в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України. Дочка спадкодавця [PERSON] , 07 жовтня 2021 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 18). Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину або претендували на неї, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 336/2021 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 04 серпня 2022 року у приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна до видачі свідоцтв про право на спадщину, відповідно до умов якого, зокрема, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] перейде до [PERSON] (а.с. 33). Рішенням Локачинської сільської ради Волинської області №18/8 від 19.07.2022 «Про перейменування вулиць у населених пунктах Локачинської територіальної громади» в с. Хорів вулицю «Першотравневу» перейменовано на «Незалежності» (а.с. 9) 10 квітня 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті матері [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса (а.с. 35). Проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 110/02-31 від 10.04.2024 року (а.с. 16, 41). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 28 липня 2021 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок був зведений у 1979 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 11-14). Відповідно до витягу із погосподарської книги № 1 за 2016-2021 роки по особовому рахунку № [NUMBER] Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області, який виданий Локачинською селищною радою Волинської області 24 січня 2024 року за № 70, будинок з надвірними будівлями і спорудами належав [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер померлої [NUMBER] , яка проживала за адресою [ADDRESS] та померла [INFO] . Рік побудови будівлі 1979 (а.с. 62). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 373699877 від 10.04.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 40). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємиця за законом першої черги майна померлої, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавиці не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. 31 травня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшла заява у якій позовні вимоги визнає повністю (а.с. 70). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved