Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] , від імені якої на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Віхерко Н.О., звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на 6/7 частки житлового будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 18 листопада 1977 року за р.№142. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється єдиним її спадкоємцем. До того ж згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 25 березня 1993 року за р.№832, вона вже оформила спадкові права на 1/7 частку вищевказаного домоволодіння, оскільки враховувалось право на можливе спадкування іншими дітьми померлої і відповідно її братами та сестрами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак останні у встановленому законом порядку спадщину все ж не прийняли і їх спадкоємці також не претендують на дану спадщину. Оскільки вона являється єдиним спадкоємцем матері, проживає в спадковому будинку, відсутній спадковий спір, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на 6/7 частки спадкового домоволодіння. Представник позивачки - адвокат Віхерко Н.О. подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування, просила позов задовольнити, розглянувши справу без їх участі. Співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник співвідповідача Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області до суду подали заяви, яким визнали позов, просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність. Співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву, клопотань, заяв не подавали. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про наступне. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції від 18 липня 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Старокостянтинові Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис №140 згідно актового запису, складеного 06 червня 1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформованого 11 квітня 2023 року за №00039225300. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як між дочкою та матір`ю, підтверджується даними: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого Старокостянтинівським райбюро ЗАГС Хмельницької області 10 березня 1964 року; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Старокостянтинівським райбюро ЗАГС Хмельницької області 04 березня 1964 року. Як вбачається з копій матеріалів спадкової справи №96/1993, заведеної Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 25 березня 1993 року до майна померлої [INFO] [PERSON] , єдиним її спадкоємцем являється [PERSON] . Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 25 березня 1993 року за р.№ 832 на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину з законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на 1/7 частку житлового будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 18 листопада 1977 року за р.№142. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло 6/7 частки житлового будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 18 листопада 1977 року за р.№142. Листом державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Заворотної Т.В. за №610/02-14 від 11 квітня 2023 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену нерухомість в зв`язку з неможливістю встановити: факт прийняття спадщини, місце відкриття спадщини та коло спадкоємців. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України ). Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що позивачка єєдиним спадкоємцем матері, проживає в спадковому будинку, відсутній спадковий спір, проте вона не може оформити спадкове право у зв`язку з вищевказаних причин, а іншого способу для захисту спадкових прав немає, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки позивачка не наполягала на стягненні судових витрат, тому їх слід залишити за нею.

Outcome: approved