Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивачі через свого представника звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказують, що згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 22.05.1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Луцької районної ради народних депутатів за №118 від 15.05.1989 року та реєстраційного напису на документах про право особистої власності, що записані в реєстрову книгу №1 за реєстровим №75 від 05.06.1989 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] . Станом на 15.04.1991 року у вказаному будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] та [PERSON] (онуки), відтак, кожному з них належить право власності на 1/5 частину домоволодіння. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті отримали [PERSON] та [PERSON] , шляхом спільно проживання зі спадкодавцем на момент смерті. [INFO] помер [PERSON] після смерті якого, спадщину згідно із заповітом прийняла його дочка [PERSON] . Відповідно до рішення суду від 14.11.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/5 частини спірного будинку (після смерті батька та матері), інші 3/5 частини майна не зареєстровані. Відповідач [PERSON] немає наміру реєструвати за собою право власності на 1/5 частину будинку та відмовляється від своєї частки в користь матері та сестри ( [PERSON] та [PERSON] ). Однак, зареєструвати право власності в позасудовому порядку неможливо, оскільки господарство відноситься до категорії «колгоспний двір», а частка належна кожному його члену не визначена у правовстановлюючих документах. З огляду на наведене, позивачі просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] (по 3/10 частини за кожним). Представник позивачів в письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в письмовій заяві, поданій до початку судового засідання, підтримала позов у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Представник Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області в судове засідання не з`явився, з письмовій заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 22.05.1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Луцької районної ради народних депутатів за №118 від 15.05.1989 року та реєстраційного напису на документах про право особистої власності, що записані в реєстрову книгу №1 за реєстровим №75 від 05.06.1989 року житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] зареєстрований на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (а.с.11). З довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області №147 від 21.11.2023 року, вбачається, що станом на 01.07.1990 року зареєстрований колгоспний двір по [ADDRESS] , членами господарства є: [PERSON] (голова), [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] та [PERSON] (онуки) (а.с.22). [INFO] померла [PERSON] (а.с.12), спадщину після її смерті отримали [PERSON] та [PERSON] , шляхом спільно проживання зі спадкодавцем на момент смерті. [INFO] помер [PERSON] (а.с.13) після смерті якого, спадщину згідно із заповітом прийняла його дочка [PERSON] (а.с.14). Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2019 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/5 частини спірного будинку (після смерті батька та матері)(а.с.15-16). З матеріалів справи вбачається, що інші 3/5 частини майна не зареєстровані. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу, і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули із членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору, належав на праві спільної власності в рівних частках голові та членам колгоспного двору. У розглядуваному випадку частка власності кожного члена колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] , становить по 1/5 (відповідно до кількості членів). Враховуючи те, що [PERSON] відмовилась від своєї частини в розглядуваному будинку на користь матері та сестри, позивачам належить по 3/10 частини в будинку (3/5 : 2). Враховуючи той факт, що позивачі позбавлені можливості оформити свої права на майно у позасудовому порядку, суд дійшов до висновку, що таке право підлягає судовому захисту шляхом визнання за ними права власності.

Outcome: approved