Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 2900 грн. матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 13.03.2024 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області по справі №383/1564/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке полягало в тому, що [PERSON] викрав у нього грошові кошти в сумі 4000 грн., однак за результатом судового розгляду йому повернуто лише 1100 грн. Він є потерпілим по вказаній справі, однак цивільний позов у кримінальному провадженні не заявляв. Внаслідок злочину йому було завдано майнову шкоду, яка не відшкодована в сумі 2900 грн. Ухвалою суду від 07.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.11-12). Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с.18). Своїм правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно вироку Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.03.2024 року по справі №383/1564/23, який набрав законної сили 13.04.2024 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та у відповідності до ст.76 КК України судом покладено на нього обов`язки періодично з`являться для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання, роботи, навчання. Купюри в кількості 4 штук, номіналом «500 грн. № ЄЕ 9671971», «500 грн. №ВЕ 3303684», «50 грн., № АР 2308882», «50 грн., № СР 8202905» повернуто потерпілому [PERSON] . З вказаного вироку судом також встановлено, що 08.09.2023 року в період часу з 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. реалізовуючи свій злочинний умисел, [PERSON] , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх суспільно-небезпечні наслідки, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власної наживи та самозбагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні протиправні дії не будуть помічені сторонніми особами, скориставшись відсутністю [PERSON] , таємно, шляхом вільного доступу, викрав грошові кошти в сумі 4000 гривень, номіналом по 500 гривень кожна. У подальшому, з місця вчинення злочину, [PERSON] , зник, розпорядившись майном потерпілого [PERSON] , на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальних збитків на загальну суму 4000,00 гривень. Частина шоста статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу ч.6 ст.82 ЦПК України вирок Бобринецького\~районного суду\~Кіровоградської області\~від 13.03.2024\~року по\~справі №383/1564/23 є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вчиненим [PERSON] кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст.185 КК України, потерпілому [PERSON] спричинена матеріальна шкода в сумі 4000 грн., з якої позивачу повернуто лише 1100 грн. Таким чином, відповідачем не відшкодована позивачу [PERSON] матеріальна шкода в сумі 2900 грн., завдана внаслідок вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Норми права та мотиви їх застосування. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статі 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем не надано до суду доказів відшкодування шкоди позивачу. Висновки суду за результатами розгляду позову. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що 08.09.2023 року відповідачем [PERSON] вчиненим кримінального правопорушення (злочином), передбаченим ч.4 ст.185 КК України, позивачу [PERSON] спричинена матеріальна шкода в сумі 4000 грн., з якої позивачу повернуто 1100 грн., а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 2900 грн., завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з огляду на що позов підлягає задоволенню повністю. Щодо судових витрат. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved