Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом звернувся керівник Тернопільської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Позов мотивовано тим, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, у справі № 607/9025/22 від 31 січня 2023 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Згідно даної ухвали суду, яка набрала законної сили 08.02.2023, 29 квітня 2022 року, близько 08:00 год. водій [PERSON] керуючи технічно - справним автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 211 CDI [NUMBER] , всупереч вимогам п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створюватиме небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом в межах прилеглої території Овочевого ринку по вул. Шептицького, м. Тернопіль, неподалік кіоску №56, хоча мав об`єктивну можливість виявити, що позаду його автомобіля стояла [PERSON] . Окрім того, під час руху водій [PERSON] не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б) ПДР України. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] спричинено травму правої нижньої кінцівки у виді закритих переломів діафізів великогомілкової і малогомілкової кісток у нижній третині, яка у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалими (більше як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості. У зв`язку із отриманими травмами, потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», що підтверджується довідкою № 122, виданою даним закладом 18 січня 2024 р. Загальна вартість лікування у КНП «Тернопільська МКЛШД» склала 9 330, 76 гривень. Згідно з інформацією КНП «Тернопільська МКЛШД», стаціонарне лікування [PERSON] фінансувалось за рахунок Національної служби здоров`я України 8 830, 76 гривень та за рахунок місцевого бюджету 500, 00 гривень. Прокурор зазначив, що не відшкодування витрат на лікування особи, потерпілої від злочину [PERSON] призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що є підставою для звернення на захист державних інтересів, адже Національна служба здоров`я України та Тернопільська міська рада, як органи уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не вжили заходів щодо стягнення вищевказаних витрат. Вищевикладене й стало підставою для звернення прокурора до суду із вимогою про стягнення із відповідача 9\~330,76 гривень на відшкодування понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Прокурор Тернопільської окружної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених в позовній заяві та просить суд їх задовольнити. Представник Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно отриманого від них листа просять справу розглядати у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник Національної служби здоров`я України в судове засідання також не з`явився, звернувся до суду із письмовою заявою в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази суд встановив Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2023 року, у справі № 607/9025/22, яка набрала законної сили 08.02.2023, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Як вбачається з означеного судового рішення, «29 квітня 2022 року, близько 08:00 год. водій [PERSON] керував технічно - справним автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 211 CDI [NUMBER] та знаходився в межах території Овочевого ринку по вул. Шептицького, м. Тернопіль, неподалік кіоску №56. Всупереч вимогам п.п. 10.1 та 10.9 ПДР України, водій [PERSON] перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створюватиме небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом в межах прилеглої території Овочевого ринку по вул. Шептицького, м. Тернопіль, неподалік кіоску №56, хоча мав об`єктивну можливість виявити, що позаду його автомобіля стояла [PERSON] . Окрім того, під час руху водій [PERSON] не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3 (б) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Внаслідок проявленої неуважності та порушення вищезазначених вимог ПДР України [PERSON] допустив наїзд задньою лівою частиною автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 211 CDI р.н. [NUMBER] на пішохода [PERSON] . У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] спричинено травму правої нижньої кінцівки у виді закритих переломів діафізів великогомілкової і малогомілкової кісток у нижній третині, яка у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалими (більше як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості.» Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, зокрема ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд зазначає, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2023 року, у справі № 607/9025/22, кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, проте, зазначена підстава для звільнення [PERSON] не звільняє його від обов`язку відшкодувати заподіяну ним шкоду, оскільки це не є реабілітуючою підставою. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпіла [PERSON] перебування на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», що підтверджується довідкою №122, виданою даним закладом 18 січня 2024 року. Загальна вартість лікування [PERSON] склала 9\~330,76 гривень, з яких 8\~830,76 гривень фінансувалось за рахунок Національної служби здоров`я України, а 500,00 гривень - за рахунок місцевого бюджету, що підтверджується довідкою №122, виданою 18.01.2024 Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги». Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги за організаційно-правовою формою є комунальна організація, засновником (учасником) якої є Тернопільська міська рада. Статутом Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затвердженим рішенням Тернопільської міської ради від 28.07.2017 №7/16/20 визначено, що підприємство є об`єктом комунальної власності Тернопільської міської ради. Власником, засновником та органом управління зазначеного некомерційного підприємства виступає Тернопільська міська рада. Отже, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» відноситься до юридичних осіб комунальної власності, кошти, які виділяються на лікування хворих, частково надходять із місцевого бюджету. Національна служба здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Між Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та Національною службою здоров`я України було укладено Договір №0607-Е122-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, у відповідності до якого Комунальне некомерційне підприємство «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» зобов`язалось надавати відповідні медичні послуги, а Національна служба здоров`я України, в свою чергу, зобов`язалась оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Відповідно до ч.1\~ст.1206 ЦК України,\~особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно із ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до п. 3, п. 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, як вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора; у разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб; стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Відповідач витрати, які поніс заклад охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину в добровільному порядку не відшкодував. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є відшкодування закладу охорони здоров`я, що перебуває у державній власності, витрат на лікування особи, що потерпіла від злочину. Судом прийнято до уваги, що 21.02.2024 Тернопільською окружною прокуратурою було повідомлено Тернопільську міську раду та Національну службу здоров`я України про намір прокурора звернутися до суду з даним позовом, однак жодних дій, які б свідчили про належне реагування, Тернопільською міською радою та Національною службою здоров`я України вчинено не було. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що втручання Тернопільської окружної прокуратури з метою відновлення порушених майнових прав держави, шляхом звернення до суду з відповідним позовом, є обґрунтованим та необхідним. Частина перша статті 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Крім того, право на звернення з даним позовом саме прокурора передбачено ст. 128 КПК України та Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені прокурором у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про підставність позову, відтак, вважає, що слід стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування витрат Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину [PERSON] , 9\~330,76 гривень, з яких: 8\~830,76 гривень підлягає стягненню на користь Державного бюджету України та 500, 00 гривень - на користь місцевого бюджету Тернопільської міської ради. Відповідно до ч.6\~ст.141 ЦПК України,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, із відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved