Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 3/3949888 від 24.01.2022 у розмірі 314716,65 грн. та сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначено, що між сторонами було укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 201000,00 грн. зі строком з 24.01.2022 до 23.01.2028, з щомісячною процентною ставкою 32,00 % річних, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак відповідач в порушення умов кредитного договору, у передбачені графіком строки кредит не повертав, проценти за користування кредитом не сплачував, внаслідок чого станом на 28.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 314716,65 грн., яку банк просить стягнути, а також сплачений судовий збір в розмірі 4720,75 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, представником [PERSON] подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, в якому заявлені позовні вимоги підтримані в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток. Також відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 24.01.2022 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3/3949888, за яким банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби позичальника шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника у сумі 201000,00 грн., строком з 24.01.2022 до 23.01.2028. Відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити за його користування відсотки згідно графіка платежів по кредиту (Додаток № 1 до договору який є його невід`ємною частиною) на рахунок позичальника в Банку (п.1.4 договору). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується платіжною інструкцією № 41295389-1 від 24.01.2022 та випискою з поточного рахунку позичальника. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.06.2023 становить 314716,65 грн., з яких: строкова заборгованість 180139,56 грн., прострочена заборгованість 18096,44 грн., комісія 1206,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 791,55 грн., прострочена комісія 19296,00 грн., прострочені відсотки 95187,10 грн. 04.01.2023 банком на адресу відповідача з метою досудового врегулювання спору було направлено вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з тим, що заборгованість відповідачем не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості, та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з вищенаведеним, суд задовольняє позов у повному обсязі. При пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 4720,75 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволений повністю, судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved