Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У литопаді 2023 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 жовтня 2015 року Виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області, актовий запис № 2; після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін; стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач 12 жовтня 2015 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . З вересня 2023 року шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено. Причиною розпаду сім`ї зазначає несумісність характерів, непорозуміння, втрату почуття поваги та любові. Вказує також, що після розірвання шлюбу син буде проживати з позивачем. Спір про поділ спільно нажитого майна відсутній. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26 січня 2024 року відповідачем [PERSON] була подана до суду заява, зареєстрована в канцелярії, в якій вважаючи що їх шлюб потрібно зберегти, просив надати строк на примирення 2 (два) місяці. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року, за наслідками розгляду заяви відповідача, було надано строк на примирення позивачу та відповідачу. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року, у зв`язку з закінченням строку на примирення між сторонами, провадження у справі було відновлено і призначено судове засідання. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] , повідомлена про розгляд справи судом, у вимогах позову просить розгляд справи проводити у її відсутності. Клопотань або заяві від позивача про відмову від позову, залишення позову без розгляду, чи інших, які перешкоджають суду вирішити питання по суті вимог, до суду не подала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи судом, як шляхом направлення судових викликів як на його електронну поштову адресу зазначену останнім у заяві від 26.01.2024, про що свідчать довідка про доставку електронного листа «судової повістки про виклик до суду» так і шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України. Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Від відповідача [PERSON] не надійшло будь-яких заяв або клопотань, які перешкоджають суду вирішити питання по суті справи у даному судовому засіданні, про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзову проти позову не подав. У зв`язку з тим, суд вважає неявку відповідача до суду без поважних причин, враховуючи, що останні належним чином повідомлений про розгляд справи судом та враховуючи, що матеріали справи не містять будь-яких заяв або клопотань які перешкоджають суду вирішити справу по суті заявлених позивачем вимог від яких остання не відмовилась, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявною в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ведеться протокол судового засідання. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) був зареєстрований шлюб 12 жовтня 2015 року Виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 2 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Під час реєстрації шлюбу з відповідачем, позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] », яке позивач і просить залишити їй після розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Позивач вважає, що сім`я розпалась, зазначаючи, що шлюбні стосунки припинені. Відповідач вважав можливим збереження шлюбу з позивачем про що зазначав у заяві про надання строку на примирення. Разом з тим, на дату розгляду справи судом, позивач від своїх вимог про розірвання шлюбу з відповідачем не відмовилась, відповідач не подав заяв в заперечення розірвання шлюбу з позивачем після закінчення строку на примирення та розгляду справи судом по суті вимог. Будь-які клопотання або заяви які свідчать, що подружжя позивача і відповідача примирились і бажають зберегти шлюб не міститься у матеріалах справи на дату її розгляду. Статтею 5 СК України встановлено, що\~держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. У п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 51 Конституції України встановлено, що\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами 3, 4\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Статтею 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, визначено, що чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст.110 СК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Отже, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного його розірвання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, з аналізу норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру, тощо. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу (такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18). Враховуючи зазначені вище положення законодавства та встановлені у справі обставини, відсутність від позивача, як ініціатора судового провадження про розірвання шлюбу з відповідачем, будь-яких заяв або клопотань які б свідчили на зміну її позиції заявленої у позові, враховуючи Конституційний принцип добровільності шлюбу, приходжу до висновку, про наявність підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Позивач просить залишити їй без змін прізвище набуте під час реєстрації шлюбу з відповідачем « [PERSON] », суд враховуючи ч. 1 ст. 113 СК України вважає вимогу позову в цій частині також задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, підлягає надісланню до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Згідно ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції ID: 2721-9092-7445-9838 від 12.10.2023, позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду з даним позовом в сумі 1073,60 грн., який було зараховано на відповідний казначейський рахунок 10.11.2023 року та який позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, наведені положення законодавства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплаченого позивачем в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved