Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вимогою до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 142 907, 72 грн. Вимоги обгрунтовано тим, що перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 24 грудня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, а 26 березня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 754/4032/21 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 31 травня 2021 року Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу від 26 березня 2021 року. З метою захисту прав та інтересів малолітньої доньки вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою, зазначаючи, що в період з березня 2021 року по липень 2023 року загальна сума пені за весь час просторочення становить 724 409, 10 грн. Враховуючи положення ст. 196 СК України, неустойка (пеня) не може перевищувати 100 відсотків від розміру заборгованості, тому просить стягнути 142 907, 72 грн. Звертає також увагу на відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, а відтак просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 05 вересня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 02 жовтня 2023 року відповідач скористався правом подачі відзиву, у відповідності до якого вказує на те, що був проінформований про існування судового наказу та добровільно почав сплачувати аліменти на рахунок позивача, виходячи з розміру фактично отриманих доходів, а в разі відсутності доходів, виходячи із мінімальної заробітної плати, а отже виконував обов`язок по утриманню дитини. До липня 2023 року не отримував жодного інформування від Деснянського відділу ДВС у м. Києві про наявність виконавчого провадження, зокрема не знав про існування заборгованості зі сплати аліментів. При цьому відповідач не мав особистих зустрічей з позивачем та їх спільною донькою з лютого 2022 року, а на початку липня 2023 року позивач повідомила про наявність заборгованості з аліментів у розмірі 142 000 грн. Після отримання інформації щодо наявного боргу відповідач прибув до державного виконавця, надав документи щодо сплати аліментів на користь [PERSON] та довідки щодо відсутньої господарської діяльності як ФОП, довідку з Пенсійного фонду. Після отримання розрахунку заборгованості станом на липень 2023 року [PERSON] платіжним дорученням від 05.07.2023 в повному обсязі сплатив заборгованість у розмірі 142 907, 72 грн. на рахунок Деснянського ВДВС у м. Києві з призначенням платежу «ВП № [NUMBER], платник [PERSON] » При цьому, відповідач не погоджуючись з розрахунком заборгованості 20 вересня 2023 року подав до Деснянського відділу ДВС у м. Києві заяву про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач вказує на відсутність вини в його діях щодо виникнення заборгованості зі сплати аліментів, а відтак вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 17 жовтня 2023 року до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Лепіхіної О.П. надійшла відповідь на відзив, згідно з якою зазначає про те, що відповідач був обізнаний щодо судового наказу, а отже мав контролювати стан виконавчого провадження. Також зауважує, що відповідач не виконує належним чином рішення суду, здійснював перерахунок платежів у нижчому розмірі, чим грубо порушив права дитини на належне її утримання. Отже, відповідачем не спростовано презумпцію вини та не доведено вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, зокрема оскільки сплачений відповідачем борг свідчить про визнання ним своєї вини. 26 жовтня 2023 року відповідачем подано до суду заперечення в порядку ст. 199 ЦПК України, у відповідності до яких зазначає про те, що останньому не було відомо про існування виконавчого провадження за заявою [PERSON] , що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Проаналізувавши матеріали виконавчого провадження відповідач звертає увагу на те, що 29 червня 2023 року [PERSON] було подано заяву про надання розрахунку заборгованості, а отже вказану дату варто рахувати як документальне підтвердження, коли боржник дізнався про існування виконавчого провадження. При цьому, відповідачем після отримання на початку липня 2023 року інформації щодо існування боргу у розмірі 142 000 грн. повністю його погашено. Після зазначеного державним виконавцем 07 липня 2023 року було скасовано вжиті заходи примусового виконання та знято арешт з рахунків. Відповідач також зазначає, що позивач до 23 червня 2023 року не зверталась до виконавчої служби з приводу затримки, не повноти чи невірного обрахунку аліментів, сплачених відповідачем. Відповідач вважає, що заборгованість виникла не з вини платника аліментів, а матеріали не містять доказів належного інформування відповідача про існування виконавчого провадження. 22 листопада 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва зупинено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 754/4032/21. 23 січня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової Олесі Володимирівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023 у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023, складений державним виконавцем Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні № [NUMBER]. 24 січня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження по справі поновлено. 14 березня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено здійснювати розгляд справи в режимі відеоконференції з адвокатом Лепехіною О.П. поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 16 квітня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Лепіхіної О.П., яка діє в інтересах [PERSON] , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. В судовому засіданні, призначеному на 01 травня 2024 року, представник позивача підтримала вимоги позову у повному обсязі, зазначаючи, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів є належним доказом на підтвердження вимог про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. В даному судовому засіданні судом роз`яснювалося і зазначалося про наявність ухвали Деснянського районного суду м. Києва щодо скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем, однак незважаючи на зазначене, представник позивача підтримала вимоги позову. У зв`язку з відсутністю клопотань, 01 травня 2024 року судове засідання продовжилося, справа розглядалася по суті, сторони надали пояснення та суд оголосив перерву на стадії дослідження матеріалів справи. В судове засідання, призначене на 30 травня 2024 року, представник позивача не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи що розмір неустойки після скасування розрахунку підлягає уточненню, тому 27 травня 2024 року позивач звернулась з адвокатським запитом до державного виконавця з проханням здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні з березня 2021 року по червень 2023 рік, для уточнення позивачем розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини. Враховуючи, що подальший розгляд справи є неможливим без наявності розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та встановленого розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, позивач вважає за доцільне відкласти розгляд справи на більш пізню дату до отримання відповідного розрахунку та уточнення розміру неустойки (пені). Відповідач та його представник в судовому засіданні, призначеному на 29 травня 2024 року, заперечували щодо відкладення розгляду справи та визнання неповажними причини неявки сторони позивача. Представник позивача відмовилася від запропонованої судом перерви, тому просили продовжувати розгляд справи та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на викладене у відзиві. Суд неодноразово повідомляв стороні позивача про необхідність уточнення розрахунку заборгованості. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій у відповідності до ст. 13 ЦПК України. Позов до суду надійшов у вересні 2023 року, провадження відкрито в порядку спрощеного провадження. З незалежних від суду причин (зупинення провадження по справі), справу не розглянуто в передбачений законом строк для спрощеного провадження. У відповідності до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Підстав для відкладення розгляду справи та визнання причин неявки не вбачається, оскільки адвокатський запит здійснено лише за день до судового засідання, а саме 27 травня 2024 року, що в подальшому призведе судовий процес у безладний рух. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку позивача такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає справу за відсутності сторони позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . На виконанні у Деснянському відділі державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 754/4032/21, виданого Деснянським районним судом м. Києва 05 травня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Позивачем надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, у відповідності з яким за період з березня 2021 року по червень 2023 року пеня (неустойка) за прострочення плати аліментів складає 724 409, 10 грн. (а.с.5). Зважаючи на положення ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка (пеня) за несплату аліментів не може перевищувати 100 відсотків від розміру заборгованості, розмір заборгованості (пені), що підлягає стягненню становить 142 907, 72 грн. У відповідності до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Савенкової О. за судовим наказом № 754/4032/32, виданим 05 травня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва, сума заборгованості становить 142 907, 72 грн. (а.с.24) Постановою старшого державного виконавця Савенкової О.В. від 23 червня 2023 року накладено арешт на грошові кошти [PERSON] (а.с.113) Відповідач [PERSON] в процесі розгляду справи зазначав про те, що йому не було відомо про існування виконавчого провадження. Водночас останній добровільно виконував обов`язок по забезпеченню доньки шляхом направлення платежів на виконання судового наказу від 05 травня 2021 року, що підтверджується копіями платіжних документів, долучених до відзиву на позовну заяву (а.с.46-64). Згідно із заявою [PERSON] від 23.06.2023 остання просить державного виконавця врахувати сплачені боржником аліменти 06.05.2021 - 2 750 грн., 19.05.2021 - 2 750 грн., 09.06.2021 - 2 763 грн., 02.08.2021 - 2 763 грн., 01.09.2021 - 2 777,71 грн., 30.10.2021 -2 736, 25 грн., 16.11.2021 - 2 736, 25 грн., 16.11.2021 - 2 736, 25 грн., 03.12.2021 - 2 736, 25 грн. , 19.12.2021 - 2 736, 25 грн., 11.01.2022 - 1 309 грн., 07.02.2022 - 1 309 грн., 17.03.2022 - 1 400 грн., 17.03.2022 - 1 400 грн., 21.06.2022 - 1 300 грн., 12.08.2022 - 1 306,53 грн., 12.08.2022 -1 313, 10 грн.,02.10.2022 - 1 313, 10 грн., 02.10.2022 - 1 319, 70 грн.,01.12.2022 - 1 340 грн., 04.02.2023 - 1 340 грн., 04.02.2023 - 1 346, 73 грн., 03.04.2023 - 1 353, 50 грн., 20.05.2023 - 1 353, 50 грн., 20.05.2023 - 1 360, 30 грн. (а.с.109) При цьому [PERSON] дізнавшись про відкриття виконавчого провадження та наявність заборгованості 05 липня 2023 року у повному обсязі сплатив 142 907, 72 грн. шляхом зарахування грошових коштів на рахунок Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із зазначенням платежу «ВП № [NUMBER], платник [PERSON] », що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки № 66303388 від 05.07.2023 року. (а.с.45) Постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенковою О.В. від 07 липня 2023 року знято арешт з усіх рахунків, що належать [PERSON] (а.с.106) Також скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні судового наказу № 754/4032/21, виключено відомості про [PERSON] з Єдиного реєстру боржників, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савенкової О.В. від 07.07.2023. (а.с.107) Водночас відповідач вказує на те, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала справа № 754/4032/21 за скаргою [PERSON] на дії старшого державного виконавця Деснянського ВДВС у м .Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), за результатами розгляду якої прийнято рішення щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Савенкової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № [NUMBER], а також скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023. Відповідач просить врахувати прийняте судом рішення 23.01.2024 при вирішенні спору, у зв`язку з скасуванням розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, на якій ґрунтуються позовні вимоги щодо стягнення неустойки (пені) зі сплати аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення ст. 8 СК України та ч.1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч.1,2 ст. 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абз.1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні документи, що містяться у виконавчому провадженні № [NUMBER], приходить до висновку про те, що докази належного інформування боржника [PERSON] щодо відкриття виконавчого провадження 31.05.2021, а також докази вручення відповідачу процесуальних документів в межах зазначеного виконавчого провадження - відсутні. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був обізнаний з 2021 року про примусове виконання судового наказу від 05.05.2021, відкриття виконавчого провадження у Деснянському відділі ДВС у м. Києві та свідомо вчиняв заходи щодо невиконання рішення суду або неналежного його виконання. Зокрема суд приймає до уваги, що відповідачем після отримання даних щодо наявної заборгованості 05.07.2023 було сплачено у повному обсязі заборгованість у розмірі 142 907, 72 грн. шляхом зарахування грошових коштів на рахунок Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із зазначенням платежу «ВП № [NUMBER], платник [PERSON] », що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції про переказ готівки № 66303388 від 05.07.2023. При цьому суд відхиляє доводи сторони позивача щодо того, що [PERSON] знав про існування судового наказу про стягнення аліментів від 05.05.2021, а отже мав контролювати чи мало місце відкриття виконавчого провадження та примусове виконання судового рішення, оскільки відповідальність щодо належного повідомлення боржника про примусове стягнення грошових коштів несе державний виконавець. Також варто зазначити, що [PERSON] здійснював системні платежі на утримання дитини на рахунок позивача. Сплата [PERSON] у повному обсязі наявного станом на 30.06.2023 боргу у розмірі 142 907, 72 грн. не може бути прийнята в якості визнання боржником своєї вини в утворенні такої заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 січня 2024 року визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023 у виконавчому провадженні № [NUMBER] та скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023, складений державним виконавцем Деснянського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенковою О.В. у виконавчому провадженні № [NUMBER]. З мотивувальної частини ухвали вбачається, що судом зверталась увага на те, що у розрахунку заборгованості державного виконавця від 02.10.2023 вбачаються невідповідності у графі «розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості», а саме суми не відповідають довідці зі статистичною інформацією. Зокрема у розрахунку заборгованості містяться відомості щодо середньої заробітної плати у березні 2021 року у розмірі 20 422 грн., квітні 2021 року - 20 422 грн., травні 2021 року - 19 287 грн., червні 2021 року - 20 455 грн., що не відповідають статистичним даним. Враховуючи суперечливі відомості щодо суми заборгованості за оспорюваний період часу, які міститься в матеріалах справи, суд вбачає наявними підстави для визнання дій старшого державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02.10.2023 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] протиправними, скасування розрахунку заборгованості від 02.10.2023, а тому вимоги скарги [PERSON] підлягають задоволенню. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені обставини у ході розгляді справи, оплату заборгованості боржником, зокрема приймаючи до уваги результати розгляду справи № 754/4032/21, зважаючи на невідповідність у проведенні нарахувань державним виконавцем, а отже у спірності суми боргу по сплаті аліментів, враховуючи, що скасований судом розрахунок заборгованості охоплює період з 2021 року, на якому також базується розрахунок неустойки (пені) суд вважає, що [PERSON] доведено відсутність в нього вини та умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах, а тому підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у суду немає, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed