Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ «СК «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.08.2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно несправним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , республіки Болгарія, рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м. Бухарест)», поза межами населеного пункту, в адміністративних межах с. Тарашани Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку с. Опришени, на швидкості не менше - 101,6 км/год., що перевищує допустиму - 90 км/год. на автомобільних дорогах поза межами населеного пункту. Наближаючись до кілометрового знаку №523 вказаної автодороги, водій [PERSON] , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме автомобіль марки «ВАЗ 11183», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (її мамою), яка відновивши свій рух, рухалась у попутному напрямку по правому узбіччю та в подальшому без увімкнутого сигналу покажчика повороту змінила напрямок руху ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух та перебуваючи на смузі зустрічного руху допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «ВАЗ 11183», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та пасажирці зазначеного автомобіля [PERSON] , [INFO] , спричинено смерть. Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій [PERSON] скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.6 та 12.9, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), які сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.09.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України. Її цивільний позов задовольнити частково. Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу її представника залишено без задоволення. 25 січня 2024 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СК «СК «Українська страхова група» Пешкова О.О. задоволено. Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо обвинуваченого [PERSON] скасовано в частині цивільного позову [PERSON] до ПАТ «СК «Українська страхова група» і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства тільки в цій частині. Вказує позивачка, що оскільки вона є донькою [PERSON] , яка загинула внаслідок ДТП, відповідно вона має право на стягнення суми моральної шкоди з ПАТ «СК «Українська страхова група». Враховуючи вище викладене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ «СК «Українська страхова група» на її користь моральну шкоду в розмірі 72 000,00 гривень. 02 травня 2024 року представник відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» - направила до суду заяву про залишення позову без розгляду посилаючись на те, що в провадженні Глибоцького районного суду вже перебуває на розгляді справа за позовом позивача з аналогічними позовними вимогами. Ухвалою Глибоцького районного суду від 08 травня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в частині стягнення з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] витрати за фізичне знищення автомобіля ВАЗ моделі 11183 номерний знак [NUMBER] суму в розмірі 34 154,70 грн.; стягнення витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 54 470 грн.; витрати на лікування в розмірі 34 471,00 грн.; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. - залишено без розгляду . Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Бандуровський Б.П. в судове засідання не з`явилися, адвокат направив до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просить задовольнити. Представник відповідача ПАТ «СК «Українська страхова група» - адвокат Невідома Т.М. в судове засідання не з`явилася, проте надала суду клопотання в якій просила суд розглянути праву у її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що 26.08.2021 року приблизно о 16 годині 20 хвилин водій [PERSON] , керуючи технічно несправним автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , республіки Болгарія, рухався по автодорозі М-19 сполученням «Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м. Бухарест)», поза межами населеного пункту, в адміністративних межах с. Тарашани Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку с. Опришени, на швидкості не менше - 101,6 км/год., що перевищує допустиму - 90 км/год. на автомобільних дорогах поза межами населеного пункту. Наближаючись до кілометрового знаку №523 вказаної автодороги, водій [PERSON] , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме автомобіль марки «ВАЗ 11183», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (яка є мамою [PERSON] ), яка відновивши свій рух, рухалась у попутному напрямку по правому узбіччю та в подальшому без увімкнутого сигналу покажчика повороту змінила напрямок руху ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, продовжив рух та перебуваючи на смузі зустрічного руху допустив зіткнення з вказаним автомобілем. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля марки «ВАЗ 11183», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та пасажирці зазначеного автомобіля [PERSON] , [INFO] , спричинено смерть. Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій [PERSON] вчинив у результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.6 та 12.9, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б, д), які сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла в лікарні. Одночасно, цивільно - правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПАТ СК «Українська страхова група», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР205389359. Тобто, з урахуванням наявності договору страхування, відповідальність у певних межах покладається як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію. Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28.09.2022 року у справі №715/487/22, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України і призначено йому міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Цивільний позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «СК «Українська страхова компанія» на користь [PERSON] витрати, пов`язані із лікуванням внаслідок ДТП в сумі 34 471 (тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят одна) гривня 00 копійок, витрати, пов`язані з похованням та спорудженням надгробного пам`ятника, в розмірі 38 890 (тридцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто) гривень 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 листопада 2022 року апеляційну скаргу представника відповідача залишено без задоволення. 25 січня 2024 року Постановою Верховного Суду касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «СК «СК «Українська страхова група» Пешкова О.О. задоволено. Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2022 року та Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо обвинуваченого [PERSON] скасовано в частині цивільного позову [PERSON] до ПАТ «СК «Українська страхова група» і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства тільки в цій частині. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю її матері суд приходить до наступного. Відповідно до п.п.57-60 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі;755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року за №1882-1Х розмір мінімальної заробітної плати встановлений на рівні 6000 гривень, а 12 заробітних плат відповідно становить 72000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим оскільки в діях [PERSON] також були наявні порушення правил ПДР, які перебувають у причинно наслідковому зв`язку із настанням ДТП, з ПАТ СК «Українська страхова компанія» на користь [PERSON] слід стягнути суму моральної шкоди, заподіяної смертю її матері в розмірі 36 000,00 гривень (50%). Враховуючи вище викладене, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. З приводу позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial