Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

01.03.2024 року позивачка [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду і до досягнення донькою трирічного віку, а також стягувати з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ,\~в твердій грошовій сумі в розмірі 15\~000,00, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.03.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги аргументовані тим, що 12.11.2022 року сторони по справі зареєстрували шлюб. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя у них не склалося, шлюб між ними ще не розірвано, однак, вони не проживають разом. Донька наразі проживає разом з позивачкою, та позивачка матеріально утримує доньку, купує дитяче харчування, памперси, одяг. Між сторонами належним чином не досягнуто домовленості про утримання дитини, відповідач не погоджується сплачувати запропонований позивачкою розмір аліментів, відтак, позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 04.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. На адресу відповідача судом була надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, у якій був встановлений строк для подання відзиву, а також копія позовної заяви і доданих до неї документів. 20.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Вказала, що чинним СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання дитини. Твердження позивачки про матеріальне забезпечення є хибним, оскільки відповідач на даний час не працює та не має доходів, також у нього немає транспортних засобів та будь-яких об`єктів нерухомого майна. Крім того, його стан здоров`я не дає можливості працювати, оскільки він має вади серця та гіпертонічну хворобу, що зумовлює постійне приймання лікарських препаратів, які є життєвонеобхідними. При цьому, відповідач не відмовляється та не ухиляється від обов`язку як батька утримувати дитину та дружину та регулярно переказує кошти в межах своїх можливостей. У свою чергу, 02.04.2024 року від позивачки [PERSON] надійшло на адресу суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, та додатково вказала, що в середньому на утримання дитини позивачка витрачає понад 15\~000,00 грн. Крім того, позивачка не забезпечена власним житлом та на даний час орендує квартиру. Наданий відповідачем розмір аліментів не покриває усіх витрат на дитину. Відповідач має можливість заробляти кошти так як є молодою, здоровою людиною, інших осіб на утриманні не має, інвалідом не являється. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Крім того, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, вказала, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 5\~000,00 грн. та аліменти на утримання позивачки у розмірі 3\~000,00 грн. до досягнення донькою 3-річного віку. В задоволенні стягнення витрат на правову допомогу просила відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 12.11.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №3448 (а.с.11). Від спільного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за вказаними параметрами інформація щодо наявного майна відсутня (а.с.60). На аркушах справи 66-72 містяться квитанції, якими підтверджуються витрати на утримання дитини [PERSON] . Згідно доводів позовної заяви позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, потребує матеріальної допомоги від відповідача, відповідач матеріально забезпечений, коштів дружині на її достатнє утримання не надає. У свою чергу, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року дохід не отримував (а.с.43-44). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нарухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за вказаними параметрами інформація щодо наявного майна відсутня (а.с.45). З Листа ТСЦ МВС №0546 №31/31/0546-с29 від 16.03.2024 року вбачається, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за [PERSON] станом на 12.03.2024 року не зареєстровано транспортних засобів (а.с.52). [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] здійснювалися перекази на утримання дитини, 31.01.2024 року 3000,00 грн., 31.01.2024 року 1\~900,00 грн., 23.01.2024 року 3\~100,00 грн., 01.03.2024 року 3\~000,00 грн., 01.03.2024 року 5\~000,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с.46-50). Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста від 14.03.2024 року [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу 2 ступеня (а.с.51). Відповідно до посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є моряком (а.с.81-83). Між сторонами\~виникли правовідносини,\~врегульовані нормами\~Сімейного кодексу\~України,\~зокрема,\~в частині\~обов`язку\~батька дитини\~утримувати дружину,\~з якою\~проживає дитина,\~до досягнення\~дитиною трьох\~років та обов`язку утримати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Положеннями\~ст.84 СК України\~встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання є незалежним від того, чи працює дружина, незалежним від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2\~ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої ст.84\~та ст.86\~і\~88\~цього\~Кодексу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). У відповідності до\~статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України та роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом не встановлено виконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дружини, а тому право позивача є порушеним та таким, що підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дружини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, суд враховує обов`язок чоловіка утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, його обов`язок з утримання дружини до досягнення дитиною трьох років має виконуватись з огляду також на те, що позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною. Крім того, суд враховує, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дружини. Разом з тим, заявлений позивачкою розмір аліментів на її утримання у сумі 5\~000,00 грн. є обтяжливим для відповідача, оскільки, як встановено судом, відповідач безробітний та має проблеми зі здоров`ям. Доказів протилежного суду не надано. Таким чином суд, виходячи із засад справедливості та розумності вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дружини (позивача по справі), яка потребує матеріальної допомоги чоловіка, в твердій грошовій сумі в розмірі 3\~000,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю\~між ними. (ч. 1\~ст. 181 СК України) Абзацом 1 п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини\~(аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 2\~ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Разом з тим, суд враховує, що позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, тому з урахуванням положень\~статті 181 СК України, розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнала частково, та вказала, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5\~000,00 грн. Тому, враховуючи вікову категорію дитини та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів\~у сумі 5\~000,00 грн.,\~щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання малолітньої дитини від одного з батьків. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи зміст\~ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду,\~не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів\~матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька\~може бути підставою для його\~вимоги про зменшення розміру аліментів. Дана правова позиція міститься в\~Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц Враховуючи те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору, згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в сумі 2\~422,40 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) на користь держави. Крім того, відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Право сторони на відшкодування понесених витрат на оплату послуг адвоката вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, практика якого в силу ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України має використовуватись судами як джерело права, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна та інші проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано Договір про надання правової (правничої допомоги №6 від 19.01.2024 укладеного між адвокатом Федоренко П.П. та [PERSON] , Ордер №1119416 від 19.01.2024 року, Акт наданих послуг правової допомоги від 19.01.2024 року на суму 4\~200,00 грн., та платіжну інструкцію №@2PL392305 від 15.01.2024 року на суму 4\~200,00 грн. Тому, суд вважає, що представником позивача надано необхідні докази про понесення судових витрат на правову допомогу в загальному розмірі 4\~200,00 гривень. З огляду на зазначене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг). За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з чим, слід стягнути [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 4\~200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial