Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ "ДЕБТ ФОРС", ТОВ "КАМПСІС ФІНАНС" про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023, укладений між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» в частині відчуження (купівлі-продажу) прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2014 між позивачем та АТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №500962563 за умовами якого позивач отримала грошові кошти в сумі 83 009,64 грн. На підставі укладеного 21.06.2016 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало право вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014 в загальному розмірі 120 599,91 грн.. Рішення набрало законної сили та виконувалось в примусовому порядку. В подальшому, 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» був укладений Договір факторингу №2019-1КІ/Веста, за яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Після цього, за договором про відступлення права вимоги №16-01/19-1, укладеним 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Потім, за договором №302-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 02.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», до ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. За договором №11-5/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 11.05.2023 між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ "ДЕБТ ФОРС", до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. На думку позивача, вказаний договір від 11.05.2023 є таким, що підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне. Як зазначає позивач, договір №302-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 02.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та акт прийому-передачі реєстру боржників підписаний з боку ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» директором [PERSON] . В той же час, 02.02.2023 Реєстр боржників від імені ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» підписано [PERSON] , як директором. Отже в один день документи підписані різними особами, як директорами ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», хоча згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається, що директором ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» була саме [PERSON] . Таким чином, Реєстр боржників в порушення положень діючого законодавства підписаний неуповноваженою особою. Тому позивач вважає, що оскільки ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» не набуло законного права вимоги до позивача за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014, воно не мало юридичного права укладати з ТОВ "ДЕБТ ФОРС" договору №11-5/23 від 11.05.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Зазначені обставини, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним оскаржуваного договору. Також позивач зазначила, що від попереднього кредитора ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» до нового кредитора ТОВ "ДЕБТ ФОРС" не передані відповідні документи та інформація, які є необхідними для реального відступлення права вимоги; сума заборгованості значно більша ніж стягнуто за рішенням суду, а також те, що згідно з Договором переуступлено було право вимоги до 7310 боржників, в той час як у реєстрі боржників до цього Договору зазначена лише [PERSON] , а тому вказані обставини, на думку позивача впливають на дійсність правочину. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11.09.2023 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. До суду 16.10.2023 надійшов відзив ТОВ «ДЕБТ ФОРС» на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Як зазначає відповідач, договір №11-5/23 від 11.05.2023 та всі додатки підписані уповноваженою особою - директором ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» - Кіржнер Т.Е., а витяг з реєстру боржників, що наданий до позовної заяви не є реєстром боржників, який підписаний як додаток до договору, а є витягом з такого реєстру виготовлений для звернення до суду із заявою про заміну стягувача та підписаний [PERSON] , який станом на 11.07.2023 (дату виготовлення витягу) був директором ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС». Крім того, відповідач зазначив, що згідно з реєстром боржників переуступлено право вимоги до 7310 боржників, а не до однієї позивача. У зв`язку з чим є правомочним і договір №11-5/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 11.05.2023 між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ "ДЕБТ ФОРС". Крім того, відповідач зауважив, що права позивача оскаржуваним договором не порушені. Позивач не вказує, які конкретно її права порушено та у який спосіб ці порушені права підлягають захисту. Заявлені позивачем вимоги не доведені належними та допустимими доказами. До суду 13.12.2023 від позивача надійшли письмові пояснення щодо доводів викладених у відзиві, у яких позивач зазначає, що зазначені у відзиві твердження відповідача є безпідставними. Так, на думку позивача, відповідач безпідставно називає доданий до позову Реєстр Боржників до Договору №№ 02-02/23, в якій зазначена в якості боржника [PERSON] Витягом з Реєстру Боржників, а не власне самим Реєстром Боржників. Зазначений документ носить назву саме «Реєстр Боржників до Договору № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 02.02.2023», про що прямо в назві документа. Слова «витяг» в даному документі немає. Тому, назва долученого разом з позовною заяви документа «Реєстр Боржників до Договору № 02-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 02.02.2023» взята позивачем власне саме з цього Документа, а не вигадана, не спотворена тощо. Також, позивач зазначає, що відповідач не надав доказів, які підтверджували дату зміни директора ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та особу директора вказаного товариства станом на вказану ним дату підписання реєстру боржників. Позивач зауважує, що відповідачем разом з відзивом надано новий (інший в порівнянні з тим, що був долучений позивачем до позовної заяви) Реєстр Боржників до Договору № 11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, посилаючись на який відповідач зазначає, що нібито в цьому реєстрі в рядку № 166 вказане зобов`язання [PERSON] , право за яким нібито було відступлене. Однак, детально ознайомившись з цим Реєстром Боржників позивачем не виявлено ньому ані рядка № 166, ані ПІБ [PERSON] , ані відомостей про кредитний договір № 500962563 від 20.10.2014. Більше цього, вказаний «Реєстр Боржників до Договору № 11-05/23», копія якого надана відповідачем містить лише три сторінки (за його нумерацією - першу, третю та дев`яносто сьому), що вказує на надання копії цього документа не в повному обсязі. Щодо своїх порушених прав, позивач зазначила, що у разі сплати грошових коштів особі, яка насправді не є кредитором, вона буде вимушена вживати заходів щодо повернення цих коштів (подавати вимоги, позови щодо їх повернення), а також сплата заборгованості особі, яка насправді не є кредитором не призведе до фактичного погашення суми боргу. Крім цього, позивач вважає за необхідне чітко визначити суму боргу, що може переходити Новому Кредитору у разі відступлення права вимоги з метою запобіганню стягненню необґрунтованих сум. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні позовних вимог не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву до суду не подав. Суд, заслухавши обґрунтування представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (стаття 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно з положеннями ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, 20.10.2014 між позивачем та АТ «Альфа Банк» був укладений кредитний договір №500962563, за умовами якого позивач отримала грошові кошти в сумі 83 009,64 грн. На підставі укладеного 21.06.2016 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу, ТОВ «Кредитні ініціативи» придбало право вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014 в загальному розмірі 120 599,91 грн.. Рішення набрало законної сили та виконувалось в примусовому порядку. В подальшому, 26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» був укладений Договір факторингу №2019-1КІ/Веста за яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Після цього, за договором про відступлення права вимоги №16-01/19-1, укладеним 16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Потім, за договором №302-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 02.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», до ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. За договором №11-5/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 11.05.2023 між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ "ДЕБТ ФОРС", до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором. У подальшому ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було перереєстровано на ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ», що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При зверненні до суду з позовом позивач зазначила, що вказаний договір від 11.05.2023 є таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки договір №302-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладеного 02.02.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та акт прийому-передачі реєстру боржників підписаний з боку ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» директором [PERSON] . В той же час, 02.02.2023 року Реєстр боржників від імені ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» підписано [PERSON] , як директором. Отже в один день документи підписані різними особами, як директорами ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», хоча згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб вбачається, що директором ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» була саме [PERSON] . Таким чином, Реєстр боржників в порушення положень діючого законодавства підписаний неуповноваженою особою. Тому позивач вважає, що оскільки ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» не набуло законного права вимоги до позивача за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014, воно не мало юридичного права укладати з ТОВ "ДЕБТ ФОРС" договору №11-5/23 від 11.05.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Щодо зазначеного позивачем варто зазначити, що згідно рішення єдиного учасника ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» від 24.04.2023 директорів вказаного товариства була [PERSON] . Разом з тим, вказаним рішенням [PERSON] було звільнено з посади директора та призначено [PERSON] директором ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» з 25.04.2023. Отже, судом встановлено, що договір та додатки підписані уповноваженою особою - [PERSON] . Також, судом встановлено, що 11.05.2023 між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Додатком №3 до вказаного договору є «Реєстр боржників до Договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги». Із рядка №166 Додатку №3 до Договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 «Реєстр боржників до Договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги» вбачається, що за Договором №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило, а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500962563 від 20.10.2014. Відповідно до п. 2.1. Договору від 11.05.2023 за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нихнадалі за текстом «Основні договори`надалі за текстом - Права вимогиНовий кредитор: сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором. Відповідно до п. 5.2. Договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутим (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4). Відтак момент відступлення права вимоги за Договором від 11.05.2023 пов`язаний з підписанням Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4), а не з передачею Документації, яка підтверджує право вимоги. Додаток №4 до Договору №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 «Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 р.» підписаний Сторонами 11.05.2023, а отже з 11.05.2023 права вимоги за ним Договором вважаються відступленими. Окрім цього, відповідно до 5.1.3 Договору документація передається Новому кредитору Актом прийому-передачі за Додатком № 5 не пізніше 365 календарних днів з моменту підписання Договору, а отже у Сторін є час до 11.05.2024 для передання документації. Щодо незгоди позивача із сумою боргу, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено право на здійснення операцій з надання фінансових послуг. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами про діяльність відповідно фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Згідно зі статями 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз наведених норм права надає можливість зробити висновок про те, що уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобов`язанні, не впливає на зміст самого зобов`язання, і заміна сторони у зобов`язанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.9.2019 у справі: №757/40858/17-ц. Відтак суд приходить до висновку, що помилковим є твердження позивача, що при відступленні права вимоги правонаступнику кредитора відступається певна сума боргу, яка повинна бути незмінною. Натомість правонаступнику кредитора передаються всі права та обов`язки за договором кредиту в тому числі право нараховувати передбачені договором або законом відсотки, пеню, штрафи тощо, а тому сума боргу ніколи не є сталою і коливається в сторону зменшення або в сторону збільшення в залежності від наявності чи відсутності факту сплати частини боргу та нарахування чи не нарахування певних відсотків, штрафів, пені тощо. Разом з цим, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів належного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2017 та доказів погашення заборгованості за кредитним договором від 20.10.2014. Також, позивач не вказує, які конкретно його права порушено, яким саме чином їх порушено та у який спосіб ці порушені права підлягають захисту судом. Положеннями п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 встановлено що, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач не виступає стороною договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023 і не може бути заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України та ч. 5 ст. 216 ЦК України, оскільки права заінтересованої особи порушені договором, який оспорюється, і можуть бути в такий спосіб відновлені або іншим чином захищені; інтереси заінтересованої особи можуть бути реалізовані, внаслідок чого вона здатна буде набути прав. Позивач не є стороною договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.05.2023, а його права чи інтереси у зв`язку із його укладенням не порушувались, оскільки цей правочин не спричинив жодних правових наслідків для позивача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту у виді визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги має бути спрямований на відновлення порушених цивільних прав та (або) інтересів позивача. Внаслідок визнання недійсним договору про відступлення прав вимог, інтереси позивача не зможуть бути захищені реалізовані, він не зможе набути жодних прав, адже він не може бути учасником правовідносин з відступлення прав вимоги, а тому позивач не може бути заінтересованою особою в розумінні ст. ст. 215, 216 ЦК України. Внаслідок укладення оспорюваних позивачем договорів, відбулася звичайна заміна кредитора, при цьому це не спричинило ані зміну старих чи припинення існуючих, ані виникнення нових правовідносин між кредитором та позивачем. Обсяг цивільно-правової відповідальності позивача перед кредитором у зв`язку з укладенням оспорюваного договору не змінився, а тому його права чи інтерес не є порушеними. Також при розгляді справи не знайшло свого підтвердження твердження позивача про те, що згідно з Договором № 02-02/23 переуступлено було право вимоги до 7310 боржників, в той час як у реєстрі боржників до цього Договору зазначена лише [PERSON] . Так, з наданих представником відповідача разом з відзивом копій першої, останньої сторінок та сторінки з прізвищем позивача вбачається, що в реєстрі боржників до Договору № 02-02/23 дійсно значиться 7310 боржників (а.а.с 116-118). Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормою статті 77 ЦПК України належність доказів предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, разом з тим, позивач не повідомив суд про підстави звільнення від доказування. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed