Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування позову зазначивши наступне. Позивач у період з 07.03.2018 року по 29.02.2024 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , які у свою чергу належним чином не здійснювали оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 90\~594,03 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також просить покласти на відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 гривень. Ухвалою судді від 28.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явилася, у позові просила провести розгляд справи за її відсутності без проведення фіксації судового процесу, зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі суду надали спільну письмову заяву про розгляд справи без їх участі, відповідно до якої позовні вимоги визнають у повному обсязі та просять вирішити питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ЦПК України, та стягнути 50 % судового збору, сплаченого позивачем. На підставі ст.ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачу у справі [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 369570204 від 13.03.2024 року (а.с. 19). Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 26.03.2024 року (а.с. 36). Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 07.03.2018 року по 29.02.2024 року відповідачі за особовим рахунком № [NUMBER] мають заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , загальним розміром 90\~594,03 гривень (а.с. 18), що підтверджується наданим Позивачем розрахунком (а.с. 21-24). Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що сума заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, відповідачами не оспорюється, її наявність та розмір не вимагає доказування. Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачами позову в частині стягнення з відповідачів, відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарно на користь позивача суми заборгованості у розмірі 90\~594,03 гривень, оскільки таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що доводи позивача знайшли своє підтвердження, а також приймаючи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 1\~211,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, та з відповідачів, на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1\~211,20 гривень у рівних частках, які підтверджені платіжною інструкцією № 2526 від 05.03.2024 року (а.с. 31).

Outcome: approved