Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

До Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою звернулась [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 05.08.2019 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] . Місце укладення шлюбу: [PERSON] , Столична, Софія. Свідоцтво видане на підставі актового запису про шлюб № 3103 від 05.08.2019р., складеного в: Софія 16 р-н Студентський, Столична, Софія. Позивач вказує, що від шлюбу неповнолітніх дітей з відповідачем не має. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. У них з відповідачем різні погляди на життя. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливими. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з серпня 2021 року. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Однак відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, у зв`язку з чим спрощений спосіб розірвання шлюбу неможливий. У зв`язку з чим вона звертається до суду. Спору про поділ майна з відповідачем не має. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 26.04.2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. Про розгляд даної справи відповідач повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштової кореспонденції, однак у визначений судом термін відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав. За таких обставин, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що 05.08.2019 року у Республіці Болгарія, область Софія, община Столична, Софія між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , актовий запис про шлюб № 3103. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, за вказаними позивачем обставинами збереження шлюбу неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. Суд вирішує судові витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, тому сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 968,96 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved