Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Заявники звернулись до суду із спільною заявою про розірвання\~шлюбу за\~заявою подружжя,\~яке має\~дітей. Посилались на те, що 17 травня 2012 року між ними було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] . Вказували на те, що вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з січня 2024 року. Вважають що на даний момент між ними не існує спору про місце проживання дитини. Донька [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] . Майнових спорів на даний момент між ними також не має. У зв`язку з наведеним, згідно уточнених вимог, просили розірвати шлюб між ними; Малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати разом із батьком дитини [PERSON] , [INFO] , на його самостійному вихованні та утриманні без участі матері. В судове засідання заявники не з`явились. Від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання обґрунтована та підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 17 травня 2012 року між заявниками було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №513. (а/с 20). Під час даного шлюбу у сторін народилась дитина: донька [PERSON] , [INFO] . (а/с 23). Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, що підтверджується договором між батьками щодо визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні (а/с 22). Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При розгляді справи судом було встановлено, що дитина на час вирішення спору проживає разом з батьком, саме він, як батько, займається її вихованням, утримує її матеріально, піклується про неї. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON] своєю заявою не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини разом із батьком. (а.с. 43). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом надавався необхідний термін сторонам для проходження досудової Медіації, однак така результатів не надала, сторони згоди щодо проживання, піклування дитини не досягли, змін у відношеннях один до одного не відбулось. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою\~статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини,\~стаття 171 СК України,\~стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ч.3 ст.234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 01.05.2024 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, заявники до суду не звертались. За таких обставин, зважаючи на спільну подану заяву про розірвання\~шлюбу за\~заявою подружжя,\~яке має\~дітей, наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, згоди самої матері дитини, суд вважає, що позов, в частині розірвання шлюбу та залишення малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу, проживати разом з її батьком [PERSON] , [INFO] , на його самостійному вихованні та утриманні, підлягає задоволенню. Щодо інших\~позовних вимог,\~то суд\~вважає,\~що в\~їх задоволенні\~слід відмовити,\~оскільки заявниками\~на надано\~суду жодних\~належних доказів\~на підтвердження\~даних вимог. Таким чином, заява обґрунтована та підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial