Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] 08.02.2024 року звернулась через представника до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту свого постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , станом на момент смерті останньої та відкриття спадщини. В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що вона [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка в свою чергу померла [INFO] та після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно. Заявниця вказує, що вона та її матір мешкали у місті Миколаєві, однак з підстав бойовими діями в Миколаївській області та з інтенсивними обстрілами в місті Миколаєві, вони у березні 2022 року переїхали до міста Одеси та спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи фактичне місце проживання разом з матір`ю, станом на час її смерті, заявниця вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину до майна померлої [PERSON] . В подальшому, заявниця звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Н.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, за наслідком чого приватним нотаріусом було заведено спадкову справу №1/2024. Однак, 25.01.2024 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав пропуску заявником строку на подання відповідної заяви про прийняття спадщини, а подані нотаріусу документи не свідчать про те, що заявниця спільно проживала з матір`ю, станом на час її смерті, за наслідком чого заявниця не вважається такою що прийняла спадщину. Також, приватним нотаріусом було роз`яснено заявниці право на звернення до суду з відповідним позовом або заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. На підставі викладеного заявниця звернулась до суду з даною заявою, зазначивши, що встановлення заявленого факту необхідно їй для оформлення спадкових справ на спадщину, яка залишилась після смерті матері. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 13.02.2024 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 13.02.2024 року представник заявника надано до суду клопотання про витребування доказів. За наслідком розгляду вказаного клопотання, 21.03.2024 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Наталі Володимирівни (місцезнаходження: [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи №1/2024, заведеної до майна [PERSON] , померлої [INFO] . 15.04.2024 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшли від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Наталі Володимирівни витребувані судом документи, а саме належним чином завірена копія спадкової справи №1/2024, заведена до майна [PERSON] , померлої [INFO] . 30.04.2024 року в судовому засіданні судом без видалення до надарадчої кімнати було ухвалено залучити в якості заінтересованої особи Миколаївську міську раду. До судового засідання призначеного на 03.06.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, від представник заявника до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Також, 06.03.2024 року до суду надійшла заява від заінтересованої особи [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених вимог, а 20.05.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника Миколаївської міської ради про розгляд справи за його відсутності, без зазначення заперечень проти задоволення заяви. Приймаючи викладене, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 03.06.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи документів. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] ; матір [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , за наслідком чого після реєстрації шлюбу з яким, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № [NUMBER] . Отже, заявниця [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] . У відповідності до наданого до суду договору купівлі-продажу від 17.02.1992 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Внаслідок смерті\~особи відкривається\~спадщина (ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України). Отже, як вбачається внаслідок смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно. Заявник [PERSON] , як дочка померлої, належить до кола спадкоємців першої черги до майна [PERSON] , померлої [INFO] , за законом. 04.01.2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Петровської Н.В. з заявою про прийняття спадщини до майна в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на підставі якої приватним нотаріусом заведено 04.01.2024 року спадкову справу №1/2024, номер у спадковому реєстрі №71812156, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі за №75330553 від 04.01.2024 року. З витребуваних судом під час розгляду справи копій матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] за життя, 14.04.2016 року було складено запит, бланк НАТ №235678, посвідчений державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Авраменко С.В., зареєстрований в реєстрі за №5-145, відповідно до якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належне їй майно: квартиру [ADDRESS] , - [PERSON] ; транспортний засіб марки «М-21», 1961 року випуску, двигун № [NUMBER] , шасі № [NUMBER] , - [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №75330358 від 04.01.2024 року вбачається, що вказаний заповіт від 14.04.2016 року, за р. №5-145, бланк НАТ №235678, є чинним. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що окрім заявниці [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто зі спадкоємців за заповітом не звертався. Як вбачається, 25.01.2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровською Н.В. в рамках спадкової справи №1/2024 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав того, що заявником пропущено встановлений законом строк на вчинення дії з подання заяви про прийняття спадщини, а подані докази не підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини зумовили звернення заявника до суду з цією заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, \~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні\~розглядати заяви\~про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник вірно обрав спосіб звернення до суду шляхом подання цієї заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що відповідно до відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 24.01.2024 року за №19.03.03-12/311/24,за відомостями Реєстру територіальної громади міста Миколєва місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що станом на 05.05.2022 року за адресою: [ADDRESS] , окрім місця проживання [PERSON] , відсутні відомості про зареєстроване місце проживання інших осіб. Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01.04.1997 року Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Також, у відповідності до довідки від 28.04.2022 року за №5106-50011585748 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої 14.05.2022 року, [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи, з визначенням місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Заявниця стверджує, що вона переїхала з міста Миколаєва до міста Одеси разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , до її смерті, та вони спільно проживали за вказаною адресою: [ADDRESS] . З поданих до суду документів вбачається, що довідка про причину смерті відносно [PERSON] , померлої [INFO] у віці 95 років, видано на наступний день 06.05.2022 року в місті Одесі КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи». Відповідно до довідки на одержання та підпоховання праху за №4039, виданої в місті Одесі КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування одеський крематорій», вбачається, що 07.05.2022 року [PERSON] , було керміровано 07.05.2022 року, довідка видана [PERSON] . У відповідності до довідки від 16.01.2024 року за вих.. №161, виданої за підписом голови ОСББ «Фонтанський 16245», у квартирі [ADDRESS] фактично з березня 2022 року та по цей час проживає [PERSON] , та за вказаною особою взята, як внутрішньо переміщена особа. Також підтверджено, що за вказаною адресою з березня 2022 року проживала мати [PERSON] [PERSON] , по день своєї смерті [INFO] . Вказані обставини також засвідчені відповідним актом від 16.01.2024 року, складеним мешканцями: кВ. [ADDRESS] [PERSON] ; квартири [ADDRESS] [PERSON] , підписи яких засвідчені головою ОСББ «Фонтанський 16245». Згідно з наданою відповіддю медичного центру «Медікап» мережі медичних центрів «IntoSana» від 24.01.2024 року за вих. №56 підтверджено, що до вказаного центру 07.04.2022 року та 25.04.2022 року надходили виклики від [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також з поданих до суду доказів вбачається, що 07.09.2021 року [PERSON] були укладені з ПрАТ «СК «ІНТО» договори №OD0095035, №OD0095036, №OD0095037 добровільного медичного страхування. 11.03.2022 року до вказаних договорів №OD0095035, №OD0095036, №OD0095037 між [PERSON] та ПрАТ «СК «ІНТО» укладено додаткову угоду №1, якими до списків застрахованих осіб додано [PERSON] , 1926 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи вищевикладене, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . Також судом встановлено, що заявлений факт необхідний заявникові по справі для оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Судом не встановлено можливе порушення прав та інтересів третіх осіб, за наслідком встановлення заявленого факту, з урахуванням відсутності вчинення дій іншими спадкоємцями з прийняття спадщини у встановлені законом строки. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд приходить до висновку обґрунтованість і наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Outcome: approved