Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

25.04.2024 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] , яким просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вони з Відповідачем з 30.03.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . 02.09.2022 року рішенням Ульяновського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Допомогу на утримання доньки з дня її народження і до теперішнього часу Відповідач не надає, не спілкується з дитиною взагалі не цікавиться її життям та розвитком, жодного разу не дарував подарунків, та взагалі з часу розірвання шлюбу ніяких дій, щодо виховання утримання чи спілкування з дитиною не вчиняв. Також 20 жовтня 2023 року він написав нотаріально завірену заяву де зазначив, що відмовляється від батьківства та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином, [PERSON] самоусунувся від виховання доньки. У зв`язку з цим Позивачка звернулась до суду про позбавлення Відповідача батьківських прав. Позивачка у судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, до початку підготовчого засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та Відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.6-8). Рішенням Ульяновського районного суду від 02.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Як зазначено у позовній заяві, чого не заперечує і Відповідач, він від дня народження доньки неспілкується з нею, не цікавиться її життям та розвитком, жодного разу не дарував подарунків, та взагалі з часу розірвання шлюбу ніяких дій, щодо виховання утримання чи спілкування з дитиною не вчиняв, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти не сплачує, що вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах (а.с.12-13). У матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви від 12.10.2023 р. (а.с.14) про відмову [PERSON] від батьківства стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Окрім того, на адресу суду 06.05.2024 року надійшла заява Відповідача про розгляд справи за його відсутності, та якою проти позбавлення його батьківських прав не заперечує (а.с.21-22). Рішенням виконавчого комітету Благовіщенської міської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки він самоусунувся від виховання дитини та не приймає ніякої участі у її утириманні та вихованні (копії рішення та висновку знаходяться у матеріалах справи). Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов`язані поважати дитину, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини). У п.п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав /тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Враховуючи те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по піклуванню за здоров`ям своєї доньки, про її фізичний, духовний та моральний розвиток не турбується про неї, не забезпечує необхідне харчування, медичний огляд, тобто, ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідач позовні вимоги визнав та погодився на їх задоволення. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved