Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі - відповідач, ТОВ «Бізнес позика»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича (далі - третя особа-1, приватний нотаріус Бригіда В.О.), приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. (далі - третя особа-2, приватний виконавець Лиманський В.Ю.), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Бригідою В.О., зареєстрований у реєстрі за № 4447, про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 218,00 грн, а також стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 11 200,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 січня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинила виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 4447, про стягнення з неї ( [PERSON] ) заборгованості на користь ТОВ «Бізнес позика»» за кредитним договором від 24 березня 2021 року № 266991-КС-001 в сумі 49 218,00 грн. На підставі цього виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Луганської області Лиманський В.Ю. 28 січня 2022 року відкрив виконавче провадження. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною. Відповідач не повідомив її про наміри вчинення виконавчого напису нотаріусом, лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором із зазначенням у ньому стислого змісту порушених зобов`язань їй не направляв і такого листа не вона отримувала, у зв`язку з чим була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 жовтня 2024 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цій цивільній справі задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованим у реєстрі за № 4447 від 14 січня 2022 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості в розмірі 48 618 грн. 00 коп., що здійснюється в межах виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. Відповідно до довідки Печерського суду м. Києва судове засідання, призначене на 05 жовтня 2023 року, було знято з розгляду у зв`язку з чергуванням судді, як слідчого судді. Дата наступного судового засідання 19 грудня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023 року розгляд справи відкладено на 25 березня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 01 січня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги до 2 000,00 грн. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 03 червня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Позивач в судове засідання не з`явилася; про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином; представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити на підставі наявних матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився; про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд установив, що 24 березня 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «Бізнес позика» договір про надання кредиту № 266/991-КС-401, за умовами якого останнє надало позичальнику кредит в сумі 24 000,00 грн. терміном на 16 тижнів. У зв`язку з допущеним позивачкою простроченням платежів, 14 січня 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис № 4447 про задоволення вимог ТОВ «Бізнес позика» за період із 07 квітня 2021 року до 13 грудня 2021 року в загальному розмірі 48 618,00 грн, із яких: прострочена заборгованість за кредитом - 24 000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом 21 018,00 грн., комісія 3 600.00 грн. На підставі виконавчого напису № 4447, виданого 14 січня 2022 року, постановою приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. від 28 січня 2022 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документів у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, яким затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусом виконавчих написів містить глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу II Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідною умовою є письмове повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, та внесення до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Системний аналіз положень статей 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 87 Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів дає підстави для висновку, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог. Подібні за змістом правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження №14-83 цс 18) та постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 205/6697/15-ц (провадження № 61-25028 св 18), від 28 червня 2023 року у справі № 201/2667/20 (провадження № 61-12186 св 21). Положення закону щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання направлені на фактичне повідомлення заставодавця, з метою надання йому можливість усунути відповідні порушення основного зобов`язання і запобігти зверненню стягнення на його майно. Отже, таке повідомлення слід вважати здійсненим належним чином за умови, що заставодавець отримав його. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706 цс 19). У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази як фактичного повідомлення ТОВ «Бізнес Позика» боржника [PERSON] про порушення нею кредитного зобов`язання, для надання їй можливості усунути відповідне порушення, так і отримання позивачкою відповідного повідомлення, унаслідок чого у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 465/4478/22. Оскільки, такі порушення порядку повідомлення боржника про вимогу щодо усунення порушення є самостійною правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правову допомогу Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як визначено у частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною четвертою статт 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу надала суду договір про надання правової допомоги від 14 червня 2023 року, ордер про надання правничої допомоги адвокатом Завгородньою Н.С. від 14 червня 2023 року, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 14 червня 2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 14 червня 2023 року № 17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. ТОВ «Бізнес Позика» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги адвоката з 11 200,00 грн до 2 000,00 грн, посилаючись на їх завищений розмір. Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також, ураховуючи заперечення іншої сторони щодо обґрунтованості розміру зазначених витрат, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивачки 8 000,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання цього позову на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а суд дійшов висновку про задоволення її позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved