Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових коштів на утримання дитини, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 6450 грн., як додаткові витрати на утримання сина: [PERSON] , [INFO] як підтверджені, які позивач понесла, та по 2000 грн. у місяць на майбутнє до повноліття сина; Позбавити відповідача батьківських прав відносно сина: [PERSON] , [INFO] , а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтуванні позову посилається на те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Утриманням та вихованням дитини займається виключно позивач, відповідач не приймає участі у житті дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає жодної участі у вихованні дитини, не надає коштів на його утримання. Батько ніколи не брав участі в батьківських зборах та шкільних закладах, навчанням і вихованням сина не цікавиться. Позивач працює в ПП «ЮВЕЛІР ДЕВЕЛОПМЕНТ» на посаді менеджера та ТзОВ «АЛЬФА ПРОДЖЕК ДЕВЕЛОПМЕНТ» по сумісництву менеджером, та отримує 11000 грн. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2013 року у справі №1326/7866/2012 відповідач має обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина, однак аліменти не сплачує з весни 2019 року. Син поглиблено вивчає математику і в нього є потреба в додаткових знаннях з математики, які йому оплачує позивач. Також син додатково займається англійською мовою, вартість одного зайняття 150 грн., та відвідує басейн -1200 грн. у місяць. Крім того, дитина хворіє періодично сезонними захворюваннями, обслуговується у стоматолога та інших спеціалістів, як платних та і безкоштовних, проходить курси лікування і все оплачує позивач. На місяць позивач несе, крім основних витрат додаткові витрати у сумі 4000 грн. Відповідач єдиний раз бачив дитину коли сину було 10 років, після того жодних дій відповідач не вчиняв, щоб побачитися з дитиною. У зв`язку з вищевикладеним позивач і була змушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 12.06.2023 року позовну заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових коштів на утримання дитини залишено без руху. На виконання ухвали суду 05.09.2023 року позивачкою надано копію звернення до опікунської ради та відповідь на звернення. Ухвалою суду від 23.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження . З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 08.12.2023 року витребувано з органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (адреса м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85) висновок щодо вирішення спору про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача в матеріалах справи міститься заява, в якій вона підтримала свої позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце судового розгляду, повідомлений належним чином шляхом оголошення на сайті. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. 29.02.2024 року до суду подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом враховано, що 24.02.2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території російської федерації та діяльність дипломатичних установ російської федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади російської федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні. Також, припинено доставку поштових відправлень до/з Російської федерації з перших днів повномасштабного вторгнення. Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам Російської федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є батько: [PERSON] та мати: [PERSON] . 26 квітня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] . Згідно довідки з місце проживання про склад сім`ї і прописки від 27.06.2018 року в квартирі за адресою : [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник), [INFO] , та [PERSON] (син), [INFO] . З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Костишин Б.Т., зареєстровано в реєстрі за №137. З довідки №119 від 05.05.2023, яка видана директором Ліцею №17 Львівської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] учень 8-А класу дійсно навчається в ліцеї №17 ЛМР з 01 вересня 2015 року. Батько учня ніколи не брав участі в батьківських зборах та шкільних заходах, навчанням і вихованням сина не цікавився. З ЄДРСР вбачається, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №1326/7866/2012. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.02.2013 року позов частково задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] - [INFO] в твердій грошовій сумі, починаючи з 13.09.2009 року по 13.09.2012 року в розмірі 700(сімсот) грн. щомісячно, а з 13.09.2012 року по 1000(одна тисяча) грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2013 року Апеляційну скаргу представника задоволено. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 6 лютого 2013 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, починаючи з 13.09.2009 року по 13.09.2012 року у розмірі 700 грн. щомісячно скасовано і в задоволенні цієї вимоги відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Позивач зазначає, що відповідач не бере участі у житті дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає жодної участі у вихованні дитини, не надає коштів на його утримання. Як вбачається з АСВП, 22.03.2024 року Залізничний ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER]. 29.05.2024 року Залізничним ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ надано [PERSON] довідку, з якої вбачається, що вона дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] . Згідно розрахунку, який надано старшим державним виконавцем Залізничним ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 29.05.2024 року становить 82784,51 грн. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановлено, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, у висновку вказано, що на засіданні комісії був присутній неповнолітній [PERSON] , який повідомив, що впродовж тривалого часу батько з ним не спілкується, не дбає про його фізичний розвиток, не цікавиться навчанням та станом здоров`я. Відповідно до положень Конвенції про права дитини та ЗУ «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною. Згідно із ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Ст.12 того ж Закону зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1-5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що вихованням сина позивачка займалась самостійно. Відповідач участі у житті дитини не приймав, проживає в іншій країні, станом здоров`я, розвитком, навчанням дитини не цікавився. Дитина завжди проживала і продовжує проживати з матір`ю. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з сином, в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких підстав, суд приходить до висновку, що в суді знайшли своє підтвердження вимоги позивача і відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до свого сина і є всі підстави для того, щоб позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . у відповідності до вимог ст.164 Сімейного кодексу України. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91 року, визначено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обов`язків батьків. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 статті 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2005 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Верховний Суд у справі № 520/12681/17 зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на розвиток сина, оскільки дитина відвідує репетиторів з англійської мови, математики та відвідує басейн. Згідно довідки про підтвердження платежів від 10.05.2023, з якої вбачається, що ФОП [PERSON] підтверджує отримання грошових коштів на загальну суму 12900,00 грн. в період з 23.03.2021 року по 16.12.2021 року від [PERSON] . Зазначені кошти сплачені за надання освітніх послуг, а саме репетиторських послуг з математики для учня [PERSON] . Будь - яких доказів того, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] відвідує репетитора з англійської мови та відвідує басейн матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи те, що відповідач, не надає добровільно коштів на розвиток своєї дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 6450,00 грн. додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що становить половину витрачених позивачем коштів, та які підтвердженні наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею судові витрати у справі, що складаються із сплати судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: partial