Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Акціонерного Товариства "Українська залізниця" про стягнення моральної шкоди. Обгрунтовуючи подану позовну заяву посилалися на те, що [INFO] об 11 год. 00 хв. машиніст [PERSON] керуючи тепловозом № ЧМ33-3631, рухаючись на 9-й приймально- відправній колії станції "Гнівань" пікет 8, в межах міста Гнівань Вінницького району Вінницької області допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який з велосипедом перетинав залізничні колії з права на ліво. Внаслідок даної пригоди пішохід [PERSON] загинув на місці від отриманих травм. В результаті втрати чоловіка та батька позивачі отримали непоправної моральної шкоди, тяжких глибоких душевних страждань, які неможливо виправити. Позивачі втратили близьку людину, який був їх опорою та підтримкою, їхнє життя зруйнувалося, цю втрату вже не відновити. Тому просять суд стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду в розмірі по 150 000 грн. кожному та витрати на поховання в сумі 42450 грн. на користь позивачки [PERSON] . Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. 22 грудня 2023 року представник відповідача надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що з поданих позивачами доказів неможливо встановити факт заподіяння їм школи та причинно - наслідковий зв`язок, наявність вини чи умислу в діях самого потерпілого, а також обов`язок відповідача відшкодувати цю шкоду. Вимоги позивачів не містять обґрунтування розміру моральної шкоди, в якому вони її просять стягнути з відповідача. Також при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен врахувати, що смерть [PERSON] настала внаслідок його протиправних дій, а саме - порушення ним п.п.2.1 -2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. У зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Позивачі на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність з участю їх представника. При розгляді справи представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив суд їх задовольнити. Представники відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] було внесено відомості до ЄРДР за ч.3 ст.276 КК України про те, що цього ж дня близько 11 год. 00 хв. машиніст [PERSON] керуючи тепловозом № ЧМ33-3631, рухаючись на 9-й приймально- відправній колії станції "Гнівань" пікет 8, в межах міста Гнівань Вінницького району Вінницької області допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який з велосипедом перетинав залізничні колії з права на ліво. Внаслідок наїзду пішохід [PERSON] від отриманих травм загинув на місці події (а.с.5). Як вбачається з листа СУ ГУНП у Вінницькій області в ході проведення досудового слідства у вищевказаному кримінальному провадженні присутності непереборної сили або умислу пішохода [PERSON] у заподіянні собі шкоди "суїциду" - не встановлено (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] у віці 51 року (а.с.6). З довідки від 15 травня 2023 року № 29 видно, що причиною його смерті стала ампутація ніг (а.с.7). З матеріалів кримінального провадження № 12023020000000418 вбачається, що постановою слідчого від 31 липня 2023 року вказане кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях машиніста [PERSON] ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 30 травня 2023 року № 29 у [PERSON] виявлено травму нижніх кінцівок у вигляді неповної травматичної ампутації нижніх кінцівок правої на рівні середньої третини стегна та лівої на рівні нижньої третини гомілки з пошкодженням відповідних судин, нервів, кісток та м`яких тканин. Дана травма виникла внаслідок травми рейковим транспортом з переїздом нижніх кінцівок, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та перебуває у причинному зв`язку зі смертю. Смерть [PERSON] настала від масивної крововтрати з послідуючим недокрів`ям внутрішніх органів, що стало наслідком травми нижніх кінцівок. Між смертю і травмою ніг є прямий причинний зв`язок. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа [PERSON] виявлено 1,7 проміле етилового спирту, що свідчить про середній ступінь алкогольного сп`яніння. В діях пішохода [PERSON] містяться порушення п.п.2.2,2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Причиною даної події стало порушення [PERSON] зазначених вимог Правил, які знаходяться в причинному зв`язку із наслідками пригоди, а машиніст [PERSON] не міг своїми односторонніми діями попередити наїзд на пішохода. За життя [PERSON] працював у ТОВ "Гніванський гранітний кар`єр" (а.с.7). Загиблий [PERSON] перебував у зареєстрованому 27 вересня 1992 року, актовий запис № 8, шлюбі з позивачкою [PERSON] (а.с.8). [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу 02 серпня 2018 року змінила своє прізвище на " [PERSON] " (а.с.10). Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»). Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6); знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння (пункти, 2.16, 2.19, 2.20). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Крім того, слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Встановивши, що причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього потягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої дружині та дочці загиблого [PERSON] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим [PERSON] «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною загибелі останнього. Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення. Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить, що машиніст своїми діями не міг попередити наїзд на пішохода. Суд вважає наявними підстави для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька, порушення укладу їх життя. Факт загибелі їх чоловіка та батька є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань, та оскільки відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану смертю їх чоловіка та батька, незалежно від вини. При цьому, суд приходить до висновку про те, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, розмір відшкодування завданої позивачам моральної шкоди смертю потерпілого заявлений ними у сумі по 150 000 грн. кожним не відповідає засадам розумності та справедливості, та відповідно до ст. 1193 ЦК України підлягає зменшенню. Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. З урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, глибини та тривалості моральних страждань позивачів, а також принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про відшкодування позивачам моральної шкоди у розмірі по 50 000 грн. на користь кожного. Відповідно до вимог ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Позивачкою [PERSON] до позовної заяви долучено договір - замовлення № 193 від 15 травня 2023 року, згідно якого вона здійснювала поховання свого чоловіка [PERSON] у зв`язку із чим оплатила ритуальні послуги на загальну суму 42 450 грн. Також додано квитанцію до договору про оплату таких витрат, витяг з реєстру платників податків єдиного податку фізичної особи - підприємця [PERSON] та свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с.12-13). За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 42 450 грн. На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Нормами ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Законом України "Про судовий збір" 2023 році було встановлено мінімальний розмір ставки судового збору за вимогу майнового та немайнового характеру в сумі 1073 грн. 60 коп. Таким чином підлягав сплаті судовий збір за двома вимогами у сумі 2 147 грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також той факт, що позивачами при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався, та те, що позовні вимоги було задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави має бути стягнута сума судового збору у розмірі 893, 23 грн. (342 450 *100: 142 450 = 41,6 8%; 2 147,20 *41,6:100= 893,23 грн.).

Outcome: partial