Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування. В позовній заяві та доповненій позовній заяві посилалась на те, що вона, [PERSON] , та [PERSON] з серпня 2006 року по 28 червня 2019 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Спадкоємцями, які прийняли спадщину після [PERSON] є позивач [PERSON] , та відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] тривалий час, більше п`яти років до відкриття спадщини, мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав та обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Тривалий час перед смертю [PERSON] перебував в безпорадному стані, оскільки через похилий вік та тяжку хворобу не мав можливості доглядати сам за собою, у зв`язку з чим потребував постійної сторонньої допомоги та опіки позивача. Його племінник [PERSON] ухилявся від надання допомоги спадкодавцю. [PERSON] одна опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу необхідну допомогу [PERSON] , у зв`язку з чим має право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, тобто разом із спадкоємцем другої черги - [PERSON] . Відповідачі весь час ухилялися від надання допомоги своєму дядькові та вітчиму [PERSON] , який через похилий вік та тяжке захворювання був непрацездатним, через численні хвороби потребував матеріальної допомоги, не мав достань коштів на ліки та догляд з квартирою, перебував в безпорадному стані. [PERSON] звертався до відповідача з проханням про надання допомоги, але відповідач не допомагав йому, жодного разу не провідував в лікарні, не приймав участі в організації поховання та у витратах на похованні. Тому позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу у період з серпня 2006 року по 28 червня 2019 року. Також просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , усунути [PERSON] від права на спадкування. Надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] разом із спадкоємцями другої черги, зокрема [PERSON] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні. Розпорядженням голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №644/9857/19 також передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 24 березня 2024 року справу прийнято до провадження Київського районного суду м.Полтави. Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що він є племінником [PERSON] . Він визнає, що позивач [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] , але не з серпня 2006 року, а останні чотири роки. Їх відносини в цілому тривали близько десяти років, але переїхала вона до нього зі своїми речами лише у 2015 році. [PERSON] є «прийомним сином» [PERSON] від шлюбу, у якому померла його дружина. Насправді утриманням [PERSON] займався [PERSON] а не [PERSON] . Він допомагав йому фінансово, робив коштовні подарунки (телефони, техніку). Навесні 2019 року, дізнавшись про свою невиліковну хворобу, [PERSON] повідомив рідним про наявність заповіту від 2006 року щодо свого майна. Позивач також була обізнана про наявність заповіту. Відповідач ніколи не відмовляв [PERSON] у допомозі. [PERSON] та [PERSON] не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не вирішували спільно побутових проблем. Докази іншого в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу мають право на спадкування за законом особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Але вказана норма не підлягає застосуванню, оскільки позивач співмешкала із [PERSON] тільки чотири роки. Доводи позивача щодо ухилення спадкоємців від надання допомоги спадкодавцю доказами у справі не підтверджені Крім того, ч. 3 ст. 1224 ЦК України не може бути застосована, оскільки вона стосується спадкоємців за законом, а [PERSON] є спадкоємцем за заповітом. [PERSON] не надано доказів того, що спадкодавець перебував в безпорадному стані, його неспроможності тривалий час самостійно забезпечувати свої життєві потреби. Підстави для зміни черговості спадкування також відсутні. Оскілки спадкування відбувається за заповітом, а не за законом. Тому відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 75-77). Інші заяви по суті справи суду не подавалися. В судовому засіданні представник позивача адвокат Царьов Р.В. позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кузьміна С.В. в судовому засіданні проти позову заперечила. В його задоволенні просила відмовити. Позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, показання свідків, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 липня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (т. 1 а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І. з заявою, у якій зазначила, що приймає спадщину після смерті [PERSON] (т. 2 а.с. 7). Також з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кізляк Г.І. звернулись [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 5, 6). Як встановлено судом, [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 26 травня 2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. за рестр. №712 (т. 2 а.с. 4). Згідно вказаного заповіту [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: призначив [PERSON] спадкоємцем всього його майна, де б таке не було та з чого б воно не складалось, та взагалі всього того, що йому належатиме на день смерті, та того, на що він матиме право за законом, призначив [PERSON] спадкоємцем належної йому квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а якщо він помре раніше або не прийме спадщину, на зазначену вище квартиру він призначив спадкоємцями його дітей: [PERSON] та [PERSON] рівними частками кожному за тими ж умовами. Відповідно до ст. 1216 ЦК України с падкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як передбачено частиною 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином, оскільки [PERSON] залишив заповіт, спадкоємці за заповітом спадщину прийняли, звернувшись до нотаріуса у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини, то право на спадкування після померлого [INFO] [PERSON] мають особи, визначені у заповіті. Позивач [PERSON] в заповіті [PERSON] не зазначена. Тому права на спадкування після його смерті вона не отримала. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки [PERSON] залишив заповіт, який на час розгляду справи не визнаний недійсним, спадкоємці за заповітом спадщину прийняли, згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкоємці за законом не отримали права на спадкування. Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення відповідачів від права на спадкування, позивач посилалась на абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України, яка передбачає, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Крім того, згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як вже встановлено судом, спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом, а не за законом. Тому до правовідносин, що склалися між сторонами у зв`язку зі спадкуванням після смерті [PERSON] , ч. 3 ст. 1224 ЦК України та ч. 5 ст. 1224 ЦК України не застосовуються. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Тобто заповідач може призначити спадкоємцем будь-яку особу, незалежно від наявності у неї обов`язку утримувати спадкодавця. Крім того, суд бере до уваги, що наявними у справі доказами підтверджується, що [PERSON] тривалий час хворів на тяжку хворобу. Проте доказів того, що він перебував у безпорадному стані, позивач до матеріалі справи не надала. На підставі викладеного не підлягають задоволенню позовні вимоги про усунення відповідачів від права на спадкування, в тому числі від права на спадкування за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2006 року до дня його смерті - [INFO] . Встановлення цього факту їй необхідно для набуття права на спадкування на підставі ст. 1264 ЦК України. Проте, як вже встановлено судом, спадкування після смерті [PERSON] відбувається за заповітом. Тому встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю не потягне для неї жодних юридичних наслідків. Оскільки спадкування відбувається за заповітом, позивач не отримає права на спадкування за законом згідно ст. 1264 ЦК України. Не підлягають встановленню в судовому порядку факти, від яких не залежить виникнення, припинення або зміна правовідносин. Крім того, суд бере до уваги, що факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем позивач доводила показаннями свідків та доказами спільного відпочинку зі спадкодавцем. Як роз`яснив Верховний Суд у Постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, провадження № 61-13801св21, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц). Проте, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. Актом обстеження про спільне проживання від 30 липня 2019 року підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] проживали дві особи - [PERSON] та [PERSON] , проте даний акт не містить будь-якої інформації щодо спального побуту, взаємних прав та обов`язків вказаних осіб, спільного бюджету, тощо (т. 1 а.с. 19). Довіреність [PERSON] від 27 травня 2013 року, видана [PERSON] , також не є доказом проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, оскільки цією довіреністю [PERSON] уповноважила [PERSON] на представлення її інтересів, а не інтересів сім`ї (т. 1 а.с. 23). Декларація [PERSON] про вибір лікаря від 21 вересня 2018 року містить адресу позивача: [ADDRESS] , а також про її довірену особу - [PERSON] . Проте, дана декларація укладена менш ніж за рік до смерті [PERSON] , а тому не підтверджує факту їх спільного проживання більше п`яти років. Факт наявності у [PERSON] спільного бюджету з [PERSON] дослідженими у справі доказами не підтверджується. Фактично факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю позивач доказувала показаннями свідків, її показаннями в якості свідка та доказами спільного відпочинку, що не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. На підставі викладеного та зважаючи, що встановлення факту проживання з [PERSON] не потягне для [PERSON] виникнення, зміни або припинення правовідносин, в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем також необхідно відмовити. Крім того, як вже встановлено судом, оскільки спадкування після [PERSON] відбувається за заповітом, безпідставними є і позовні вимоги про зміну черговості спадкування та надання [PERSON] права спадкувати разом зі спадкоємцями другої черги, які через наявність заповіту не закликаються до спадкування. Таким чином в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved