Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У січні 2024 року заявниця звернулась до суду із заявою про визнання осіб померлими, в обґрунтування якої зазначила, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З травня 2015 року діти проживають із заявницею, а з 2016 заявниця була призначена опікуном дітей. 19.08.2020 року батьків дітей було визнано безвісно відсутніми, та оскільки після цього минуло більше трьох років, а відомостей про місцезнаходження батьків дітей немає, заявниця звернулась до суду із данною заявою. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року по цивільній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалами суду від 14.02.2024 року та 13.03.2024 року витребувано письмові докази по справі. В судове засідання сторони не з`явились, представник третьої особи просив розглядати справу за його відсутності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши на їх підтвердження письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці підлягають задоволенню виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьками дітей зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року визнано безвісно відсутніми з 23 листопада 2016 року [PERSON] , 1968 року народження, [PERSON] , 1956 року народження, які є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 21.09.2020 року вищевказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до рішень Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №814 та №815 від 23.11.2016 року [PERSON] було призначено опікуном над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відомостей щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1956 року народження немає у зв`язку з незазначенням обов`язкових реквізитів громадянства та повної дати народження. Головне управління Пенсійного фонду України надало відповідь на ухвалу суду, в якій зазначено, що без РНОКПП фізичної особи встановити наявність трудових відносин особи не можливо. Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області надало відповідь на ухвалу суду, в якій зазначено, що стосовно [PERSON] , 1956 року народження, за наданою інформацією неможливо однозначно ідентифікувати особу. Щодо [PERSON] , [INFO] особа з такими реєстраційними даними в Державному реєстрі не зареєстрована. Згідно листа Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області інформації про можливе місцезнаходження чи смерть [PERSON] та [PERSON] отримано не було, їх місцезнаходження не встановлене. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. При цьому заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість і зміні правового стану особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини-матеріально-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ст. 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Оголошення особою померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання, і місце перебування якої є невідомим Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що на момент винесення судового рішення інформації про місце перебування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1956 року немає понад три роки, і відомості про їх можливе місцезнаходження, місце роботи відсутні, суд вважає можливим оголосити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1956 року померлими.

Outcome: approved