Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

09.04.2024 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2018 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №232. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. У зв`язку з втратою почуття любові, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, тому позивач просить шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Ухвалою судді від 16.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, суду надали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, відповідно до якої позов просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду відзиви на позов та клопотання, у яких просила шлюб розірвати, розгляд справи проводити без її участі. У відзиві та клопотанні, які відповідач подала до суду у кількості щонайменше вісім аналогічних примірників, зазначала, що ініціювання [PERSON] першочергово подання ним позовної заяви про розірвання шлюбу, очевидно та прямо свідчить про відсутність інтересів до збереження сім`ї та відсутність інтересу до виховання дітей, спільного проживання та активне бажання розірвати стосунки, і як продемонструвати негативний приклад батька для спільних малолітніх дітей, просила суд шлюб, що зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] у Вознесенівському районному у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізький області було укладено, актовий запис № 232 від 07.07.2018 р. - розірвати. Залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частини перша, третя статті 55 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Приймаючи до уваги вищенаведене, небажання збереження шлюбу не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки це є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи такий спір, повинен лише встановити фактичні взаємини подружжя, причини подання позову, та інші обставини життя подружжя, і за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, ухвалити рішення про розірвання шлюбу. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.07.2018 року Вознесенівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №232, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.03.2024 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , проживають разом з відповідачкою по справі. Аліментні відносини між сторонами вирішені у судовому цорядку. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється непорозуміння, а також різні погляди на життя, втрата почуття любові. На підставі аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. Долучені відповідачем до матеріалів справи документи і зазначення певних обставин та одночасне прохання відповідача розірвати шлюб свідчить про небажання з боку обох сторін збереження шлюбу, що не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи спір, встановлює фактичні взаємини подружжя, і причини подання позову, який у даній справі подано саме [PERSON] , а не відповідачем [PERSON] , а саме, те, що спільне життя не склалося через існування суперечностей з приводу неправильного розуміння шлюбу, сім`ї, виникнення після шлюбу неодноразових непорозумінь з приводу основ сім`ї, формування сімейного бюджету, частих непорозумінь, змін відносин одне до одного як подружжя, поглядів на спільне сімейне життя та збереження сім`ї. Щодо доводів відзиву, то за наявності спору наведених у відзиві обставин, які не входять до предмету доказування у справі про розірвання шлюбу, то він може бути вирішений окремо в загальному порядку. Позовні вимоги мотивовані позивачем відповідно до свого бачення та з мотивів, які позивач вважав доцільними, на що суд не може впливати, а лише надає цьому відповідну оцінку. Тим більше, відповідач також просить шлюб між сторонами розірвати. Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, як і відповідач наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про втрату почуття любові та поваги сторонами один до одного, що призвело до фактичного розпаду сім`ї і примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їхніх дітей, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved