Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця сел. Панютине, Лозівського району, Харківської області батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з гр. [PERSON] , [INFO] , уродженця сел. Панютине, Лозівського району, Харківської області аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку/доходу/, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок [PERSON] , [INFO] у ТВБВ № [NUMBER] філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] . Питання щодо подальшого влаштування дитини до сімейних форм виховання покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області. Зазначає, що відповідач не цікавиться долею доньки, яка з лютого 2021 року і по теперішній час виховується в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 3», її станом здоров`я, вихованням, розвитком, тобто ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з лютого 2021 року на обліку служби у справах дітей перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах. Батьками дитини є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Під час вагітності [PERSON] перебувала на лікуванні у протитуберкульозному диспансері м. Харкова. Після народження дитини [PERSON] звернулась до служби у справах дітей із заявою з проханням влаштувати її новонароджену дитину до державного дитячого закладу, аргументуючи своє рішення тяжким станом здоров`я та перебуванням на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1». Відповідач звернувся з аналогічною заявою про влаштування доньки до державного закладу, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище та складні життєві обставини. 06 січня 2021 року службою у справах дітей було направлено запит до КНП ХОР «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1» та отримано відповідь, з якої вбачається, що громадянка [PERSON] дійсно перебуває на лікуванні в легенево-хірургічному відділенні з 04.12.2020 року з приводу туберкульозу легенів та хребта, ускладненого нижнім парапарезом з порушення функції тазових органів. 08 лютого 2021 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради прийнято рішення направити [PERSON] на виховання до дитячого закладу системи МОЗ України терміном перебування на 6 місяців. З лютого 2021 року і по теперішній час дитина виховується в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради « Обласний будинок дитини № 3». Термін перебування дитини в закладі неодноразово подовжувався (рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради № 232 від 10.08.2021р, № 20 від 10.02.2022, № 133 від 10.08.2022р., № 26 від 09.02.2023р., № 203 від 23.08.2023), оскільки стан здоров`я матері не покращувався, а батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. За весь час перебування дитини в закладі відповідач жодного разу не цікавився долею доньки, її станом здоров`я, вихованням, розвитком, не виявляв намірів забрати її із закладу. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 3» дитину евакуйовано до Литовської Республіки, м.Каунас. Дитина продовжила перебування під опікою закладу на новій території. За весь вказаний період відповідач жодного разу не звертався до служби у справах дітей для з`ясування місця перебування доньки [PERSON] чи вирішення питання про можливість брати участь в її вихованні та утриманні. Дитина продовжує зростати в державному закладі, позбавлена батьківської любові, уваги та турботи. 10.02.2022 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області № 629/6959/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 28.05.2013 відповідач та [PERSON] раніше вже були позбавлені батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , яка наразі перебуває під опікою бабусі [PERSON] . Відповідно до розрахунку, наданого Лозівським відділом державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області, відповідач станом на 11.12.2023 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 82904 грн. 07.02.2024 року комісія з питань захисту виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує її харчуванням, медичним доглядом. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON] . При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і ухвалить рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Крім того, згідно частин 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представниківдитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.ст. 182-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів та призначення їх у заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 6056 грн. за вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Outcome: approved