Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 02.05.2024 [PERSON] звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого вказує, що позивач працював на ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" протягом 21 року, з 18.02.2000 по 24.01.2024. Під час своєї роботи він був підданий впливу шкідливих умов виробництва, включаючи виробничі фактори, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: пилу (вапняку), фізичні навантаження, шуму, а також інші фактори, що становили загрозу здоров`ю. У результаті цього впливу на здоров`я Позивача, Згідно первинного медичного висновку від 03.11.2022, Позивачу було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН - другого ступеня. 2. Радикулопатія попереково-крижова L5 S1 та шийна С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднані з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] і [PERSON] . Повторним медичним висновком від 23.01.2024 позивачу було підтверджено професійне захворювання за трьома вказаними діагнозами, проте знижено їх ступінь, а саме: -по ХОЗЛ - знижено до третьої стадії група Е, ЛН- третього ступеня та доповнено «Хронічне легеневе серце, НК першої стадії»; -зниження по ліктьовим та колінним суглобам (ПФ другого ступеня) та зі зниженням слуху до третього ступеня (з помірним зниженням слуху). Акт розслідування причин виникнення цих захворювань підтвердив, що вони стали наслідком тривалого перебування Позивача в умовах шкідливих виробничих факторів на підприємстві. Ці фактори були детально описані в інформаційній довідці про умови праці та їх перевищення нормативів, що свідчить про систематичний ризик для здоров`я працівника. На додаток до медичних висновків, Позивачу було призначено другу групу інвалідності, зазначено, що причиною інвалідності є професійні захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності склав 70%, що підтверджує серйозні наслідки для можливості працювати. У зв`язку з цими фактами, Позивач вимагає відшкодування моральної шкоди та компенсації за фізичні та моральні страждання, які він зазнав через професійні захворювання, що виникли під час його роботи на підприємстві Відповідача. Просить суд: - стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" на свою користь одноразово грошову суму в розмірі 80 000 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди. 20.05.2024 представник відповідача ПАТ «Запоріжсталь» Ніколенко М.М. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень вказав, що згідно з наказом № 97 від 17.02.2000 року [PERSON] був прийнятий слюсарем-ремонтником до агломераційного цеху ПАТ «Запоріжсталь». 24.01.2024 Позивача було звільнено з ПАТ «Запоріжсталь» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Весь час праці на підприємстві, [PERSON] проходив регулярні медичні огляди, які підтверджують його придатність для виконання обов`язків підручного сталевара. Немає доказів наявності у нього професійних захворювань. [PERSON] був ознайомлений з умовами праці та правами і обов`язками, включаючи право на пільги і компенсації за роботу в шкідливих умовах. Він з добровільною згодою працював у таких умовах. Роботодавець забезпечував регулярні медичні огляди працівників згідно з вимогами законодавства. Не допущено жодного порушення щодо медичних оглядів чи їх проведення. Представник відповідача також зазначає, що відсутні будь-які докази про професійне захворювання у [PERSON] під час його роботи на підприємстві. З урахуванням наведених аргументів, відповідач вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 80 000,00 гривень не відповідає вимогам розумності та справедливості, а сама вимога до відповідача про відшкодування моральної шкоди є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Податки і збори із суми, присудженої за рішенням суду, підлягають утриманню та перерахуванню до відповідного бюджету за рахунок фізичної особи, якій виплачується дохід при здійсненні виплати на виконання відповідного судового рішення. У випадку, якщо особа відшкодовує на користь фізичної особи моральну шкоду, вона виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу та за рахунок фізичної особи, якій виплачується такий дохід. Викладені вище обставини вказують на безпідставність вимог позивача про стягнення з відповідача 70 000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, та є такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням зазначених вище обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. 29.05.2024 позивач подав відповідь на відзив, в якій вважає заперечення представника безпідставними, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 03.05.2024 року суддя відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами по справі склались правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Судом встановлено, що [PERSON] у період з 18.02.2000 по 24.01.2024 працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». 24.01.2024 Позивач звільнився з ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» за ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), наразі не працює. Згідно первинного медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини № 1614 від 03.11.2022, Позивачу було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН - другого ступеня. 2. Радикулопатія попереково-крижова L5 S1 та шийна С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднані з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). 3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією [PERSON] і [PERSON] . Повторним медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини № 108 від 23.01.2024 позивачу було підтверджено професійне захворювання за трьома вказаними діагнозами, проте знижено їх ступінь, а саме: -по ХОЗЛ - знижено до третьої стадії група Е, ЛН- третього ступеня та доповнено «Хронічне легеневе серце, НК першої стадії»; -зниження по ліктьовим та колінним суглобам (ПФ другого ступеня) та зі зниженням слуху до третього ступеня (з помірним зниженням слуху). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.11.2022 (Форма П-4): По факту встановленого профзахворювання ПАТ «Запоріжсталь» було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4), який 30.11.2022 було затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області. Пунктом 17 цього акту зазначено обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу особливо шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, неякісного проведення медичних оглядів, у зв`язку із чим були відсутні правові підстави для переведення позивача на іншу легшу роботу. Втім причиною професійного захворювання (пункт 18) є наявність на робочому місті позивача шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: пилу (вапняку) - 181,6 Ц200,4 мг/мЗ при ГДК- 6,0 мг/мЗ; фізичні навантаження, шуму з еквівалентним рівнем 89.5 -93.1 дБ (А) при ГДР 80 дБ (А), яких протягом всієї праці позивача на підприємстві Відповідача, останнім не було усунуто. За даними інформаційної довідки про умови праці працівника, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 12.10.2022 підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці за професією слюсаря-ремонтника агломераційного цеху на ПАТ «Залоріжсталь» понад 21 рік. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці по професії позивача відносяться до 3 ступеня III класу (особливо шкідливі та особливо важкі) згідно ГПК № 4137-86 та № 248 від 08.04.2014, що відповідає критеріям Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. Згідно первинного висновку ОблМСЕК № 1 від 19.12.2022 позивача вперше визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою професійної працездатності 55% працездатності зі строком переогляду 01.01.2025. Відповідно до повторного висновку ОблМСЕК №1 від 11.03.2024 позивача визнано особою з інвалідністю другої групи з втратою професійної працездатності 70% працездатності із строком переогляду 14.02.2026. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши аргументи сторін по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань,погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого виконання роботи на підприємстві відповідача, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому встановлена 2 група інвалідності з втратою професійної працездатності 70%. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідача ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». Посилання представника відповідача на те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодився на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, і фактично приховав погіршення стану свого здоров`я, чим сприяв настанню більш тяжких наслідків, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та її обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідача обов`язок виконати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Доводи представника відповідача про здійснення підприємствами компенсаційних заходів у вигляді безоплатного лікувально-профілактичного харчування, забезпечення спеціальним одягом, взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і відповідно відповідальність підприємства за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Обставини справи свідчать про те, що позивач має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим відчуває фізичний біль, слабкість, потребує постійного медикаментозного та іншого лікування, перебуває під спостереженням лікарів, лікарями йому рекомендовано проходити стаціонарне лікування. Вказане однозначно викликає у позивача відповідні фізичні та душевні страждання і вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи представника відповідача про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вони об`єктивно спростовуються встановленими вище обставинами. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний інвалідом 2 групи з втратою 70% професійної працездатності. Позивач не має змоги вести звичне життя, перебуває під спостереженням лікарів та потребує медикаментозного лікування, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 70 000 грн. При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представника відповідача про необхідність у випадку стягнення моральної шкоди, визначити її для стягнення з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Так, п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом №466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. Отже, суд прийшов до висновку щодо стягнення суми моральної шкоду без урахування утримання податку з доходів і зборів. Судові витрати. При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить із наступного. Судовий збір, від якого був звільнений позивач, складає 1211,20 гривень. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial