Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В грудні 2023 року представник [PERSON] , адвокат Телющенко Павло Петрович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Україна», третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) про зняття арешту з майна, що перебуває в іпотеці, посилаючись на наступні обставини. 17 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № ML-011/001/2007, згідно якого банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 78 000,00 доларів США. Крім того, 17.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PML-011/001/2007, який був посвідчений того ж дня Шелудченко О.В. приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрований за № 3821. Згідно договору іпотеки в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № ML-011/001/2007 в іпотеку ЗАТ «ОТП БАНК» було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] . Право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 28.05.2010 року, укладеного з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що в подальшому було відступлене ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на підставі договору факторингу від 30.04.2020 р., що укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо». ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відступила право грошової вимоги за договором кредиту [PERSON] , відповідно до Договору про відступлення права вимоги ( цесія) від 30 квітня 2020 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 30 квітня 2020 року, що посвідчений того ж дня Івановою О.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 114, у зв`язку з укладенням між Сторонами Договору про відступлення прав вимоги від 30 квітня 2020 року відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (Первісний кредитор) відступив [PERSON] ( Новому кредитору) права вимоги за кредитним договором № ML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, який був укладений між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 17 серпня 2000 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою, - згідно Договору іпотеки № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. 17 вересня 2007 року за реєстровим № 3821, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Обухівським РВ ТУ МВС України в Київській області 17 серпня 2000 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Білоцерківським міським відділом №1 ТУ МВС України в Київській області 31 січня 2003 року, який мешкає за адресою: [ADDRESS] , Іпотекодержателем за яким є Первісний кредитор на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 30 квітня 2020 року, між Первісним кредитором і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посвідченого [PERSON] , - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 квітня 2020 року за реєстровим переходом до Нового кредитору права вимоги за Кредитним договором, домовилися про наступне: Первісний передає та відступає Новому кредитору всю сукупність прав, Первісному кредитору за Договором іпотеки, включаючи але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки. За цим Договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за вищевказаним Договором іпотеки в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності. Предметом іпотеки згідно вищевказаного договору іпотеки є квартира [ADDRESS] . Факт переходу права вимоги за договором іпотеки до [PERSON] та факт набуття ним статуту Іпотекодержателя за договором іпотеки № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, від 30.04.2020 року, індексний номер витягу 207961778. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2014 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно - а саме на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належить [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 357/8156/13-ц задоволено заяву [PERSON] та замінено Стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника [PERSON] у виконавчих провадженнях щодо виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 року у справі № 357/8156/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачем було встановлено наявність наступних обтяжень ( арештів) заборон відчуження майна яке перебуває в іпотеці у [PERSON] , а саме на 1/2 частини квартири, за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , зокрема: арешт нерухомого майна, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 47435950 від 24.04.2015 року, що видана Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, номер запису про обтяження 12359635. Наявність вказаного арешту перешкоджає позивачу як іпотекодержателю реалізувати своє право та звернути стягнення на предмет іпотеки. Просив суд зняти арешт з нерухомого майна 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) і яка перебуває в іпотеці у [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), який накладений відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 24.04.2015 року, зареєстрований 04.12.2015 року, номер запису про обтяження 12359635 ( спеціальний розділ) ( а. с. 1-7 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2023 року (а. с. 32 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 14 грудня 2023 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації відповідача\~ [PERSON] ( а. с. 37 ). 16 січня 2024 року за вх. № 2769 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно [PERSON] , [INFO] ( а. с. 38 ). В зазначеній відповіді було вказано, що [PERSON] , [INFO] зареєстрованим не значиться. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Згідно ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою судді від 18 січня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено\~ підготовче судове засідання\~ у справі на 14 лютого 2024 року ( а. с. 39-40 ). Протокольною ухвалою від 19.03.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 25.04.2024 року ( а. с. 68-71 ). 25 квітня 2024 року розгляд справи було відкладено на 03.06.2024 року ( а. с. 80 ). В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, 28.05.2024 року за вх. № 29224 судом було отримано клопотання від [PERSON] , який є представником позивача [PERSON] , в якому просив розглядати справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують ( а. с. 88 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явися,\~ на адресу суду повернувся поштовий конверт, причина вказана працівниками пошти, як адресат відсутній за вказаною адресою ( а. с. 87 ). Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. До того ж, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. В зазначеній постанові Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, наведені доводи касаційної скарги [PERSON] є безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. До того ж, відповідач [PERSON] був повідомлений про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( ч. 11 ст. 128 ЦПК України ). Так, в матеріалах справи міститься оголошення, розміщене 30.04.2024 року, яким Білоцерківський міськрайонний суд Київської області викликав [PERSON] у справі за позовом [PERSON] про зняття арешту з майна, що перебуває в іпотеці в якості відповідача в судове засідання на 16:30 годину 03.06.20204 року ( а. с. 84 ). Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримане особою за довіреністю Завертайло 13.05.2024 року ( а. с. 85 ). Третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримане особою за довіреністю 13.05.2024 року ( а. с. 86 ). Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, представник позивача скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ). Інших заяв та клопотань з боку відповідачів та третьої особи на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і\~ представник\~ позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд\~ вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. 03 червня 2024 року судом було ухвалено проводити розгляд справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~ дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № ML-011/001/2007, згідно якого банк надав [PERSON] в кредит грошові кошти в сумі 78 000,00 доларів США ( а. с. 12, 13-16 ). Крім того, 17.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PML-011/001/2007, який був посвідчений того ж дня [PERSON] приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрований за № 3821 ( а. с. 17-19 ). Згідно договору іпотеки в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № ML-011/001/2007 в іпотеку ЗАТ «ОТП БАНК» було передано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що право грошової вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 28.05.2010 року, укладеного з публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», що в подальшому було відступлене ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» на підставі договору факторингу від 30.04.2020 р., що укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» ( а. с. 20-21 ). ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» відступила право грошової вимоги за договором кредиту [PERSON] , відповідно до Договору про відступлення права вимоги ( цесія) від 30 квітня 2020 року ( а. с. 20-21, 22 ). Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 30 квітня 2020 року, що посвідчений Івановою О.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 114, у зв`язку з укладенням між Сторонами Договору про відступлення прав вимоги від 30 квітня 2020 року відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» (Первісний кредитор) відступив [PERSON] ( Новому кредитору) права вимоги за кредитним договором № ML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, який був укладений між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Обухівським РВ ГУ МВС України в Київській області 17 серпня 2000 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Виконання зобов`язань за яким забезпечено іпотекою, - згідно Договору іпотеки № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В. 17 вересня 2007 року за реєстровим № 3821, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Обухівським РВ ТУ МВС України в Київській області 17 серпня 2000 року, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Білоцерківським міським відділом №1 ТУ МВС України в Київській області 31 січня 2003 року, який мешкає за адресою: [ADDRESS] , Іпотекодержателем за яким є Первісний кредитор на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 30 квітня 2020 року, між Первісним кредитором і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посвідченого [PERSON] , - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 30 квітня 2020 року за реєстровим переходом до Нового кредитору права вимоги за Кредитним договором, домовилися про наступне: Первісний передає та відступає Новому кредитору всю сукупність прав, Первісному кредитору за Договором іпотеки, включаючи але не обмежуючись, право звернення стягнення на предмет обтяження іпотекою та отримання задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмета іпотеки ( а. с. 22 ). За цим Договором новому кредитору переходять всі права первісного кредитора як сторони за вищевказаним Договором іпотеки в обсягах та на умовах, що існують на момент набрання чинності. Предметом іпотеки згідно вищевказаного договору іпотеки є квартира [ADDRESS] . Факт переходу права вимоги за договором іпотеки до [PERSON] та факт набуття ним статуту Іпотекодержателя за договором іпотеки № PML-011/001/2007 від 17 вересня 2007 року, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, від 30.04.2020 року, індексний номер витягу 207961778 ( а. с. 23 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2014 року задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно - а саме на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] яка належить [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів ( а. с. 24-26 ). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року у справі № 357/8156/13-ц задоволено заяву [PERSON] та замінено Стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на правонаступника [PERSON] у виконавчих провадженнях щодо виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2014 року у справі № 357/8156/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно ( а. с. 27-29). Отже, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачем було встановлено наявність наступних обтяжень ( арештів) заборон відчуження майна яке перебуває в іпотеці у [PERSON] , а саме на 1/2 частини квартири, за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , зокрема: арешт нерухомого майна, який накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 47435950 від 24.04.2015 року, що видана Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, номер запису про обтяження 12359635. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вважає, що наявність вказаного арешту перешкоджає позивачу як іпотекодержателю реалізувати своє право та звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. \~ Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження". Подібний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19). Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18,\~ провадження № 12-85гс19. Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що він як іпотекодержатель має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом реалізації заставного майна. Встановлено та підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а. с. 9-11), що в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором № ML-011/001/2007 в іпотеку було передано ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . На вказану частину майна було накладено арешт Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Київській області в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ( а. с. 9-11 ). Отже, позивач звертаючись до суду з даним позовом, вірно визначився з колом відповідачів, вказавши боржника [PERSON] та особу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в інтересах якої накладено арешт на майно, що узгоджується з позиціями, викладеним в постановах Верховного Суду, про що викладено вище. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці шостому пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15 зробила наступний правовий висновок: «Оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не призведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для внесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 60 Закону № 606-ХІV ( стаття 59 Закону № 1404-VІІІ )». Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку». Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України "Про іпотеку"). Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Частиною 7 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Згідно до ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження " ( в редакції чинній на момент проведення виконавчих дій), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно ч. 3 ст. 588 ЦК України, перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Відповідно ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті частин 4, 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно- промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~ від 03.06.2016 р.\~ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-ц (провадження № 61-13492св19), а також у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16 (провадження № 61-16095св18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16 (провадження № 61-20640св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 червня 2021 року у справі № 337/800/19, провадження № 61-4592св20. Так, право іпотеки у первинного іпотекодержателя - AT "ОТП Банк" виникло 17.09.2007 року та в подальшому 30.04.2020 року перейшло до [PERSON] , а арешт на спірне майно було накладено державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління юстиції у Київській області 20.04.2015 року. Той факт, що іпотека ( право іпотеки ) виникло у позивача лише 30.04.2020 року на підставі договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, не змінює факту виникнення у позивача права іпотеки на квартиру 17 вересня 2007 року. Така правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 січня 2023 року у справі\~ № 686/26138/18 (провадження № 61-1215св22 ). В зазначеній вище постанові Верховний Суд вказав, що ураховуючи встановлені обставини справи та те, що право іпотеки виникло до винесення постанов, на підставі яких накладено арешти на нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON], суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що вимоги [PERSON] (як іпотекодержателя) про звільнення майна з-під арешту, з метою реалізації права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у порядку статей 36-38 Закону України "Про іпотеку", є правомірними. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Тобто вищий пріоритет на заставлене майно має позивач, однак скористатися правом на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки, не може, через існування накладеного арешту. Таким чином, позивач [PERSON] як іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про звільнення майна з-під арешту, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц. У постанові КЦС ВС від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18 зроблено висновок щодо права банку як іпотекодержателя на звернення до суду з вимогою про зняття арешту з предмета іпотеки, який має декілька різних обтяжень. ВС погодився з висновками апеляційного суду про наявність правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. При цьому відсутність реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги банком не є підставою для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~ За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved