Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 06.03.2024 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 12.11.2005 року, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Черновської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис №6, та 14.02.2024 року Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони майже 13 років проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали справи\~суддя отримала\~07.03.2024\~року. За розпорядженням голови Верховного Суду від 05.07.2022 року №36/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м.Севастополя)» змінено територіальну підсудність справ Первомайського районного суду Автономної Республіки Крим на Приморський районний суд м.Одеси, внаслідок чого справа підсудна Приморському районному суду м.Одеси. Ухвалою суду від 07.03.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. Недоліки позову були усунуті 18.03.2024 року. З 18.03.2024 року по 22.03.2024 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Заяву про усунення недоліків суддя отримала 25.03.2024 року. Ухвалою суду від 29.03.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29.04.2024 року. У судове засідання призначене на 29.04.2024 року сторони не з`явилися, 26.04.2024 року представник [PERSON] адвокат Максименко В.В. через систему Електронний суд надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. Розгляд справи відкладено на 16.05.2024 року. У судове засідання призначене на 16.05.2024 року сторони не з`явилися, 15.05.2024 року представник [PERSON] адвокат Максименко В.В. через систему Електронний суд надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. Розгляд справи відкладено на 05.06.2024 року. У судове засідання призначене на 05.06.2024 року [PERSON] не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача адвоката Максименко В.В., в якій остання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надала. Крім того, відповідачка [PERSON] в усі судові засідання викликалася через оголошення у пресі. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивачки, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 10.06.2024 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 12.11.2005 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Черновської сільської ради Первомайського району Автономної Республіки Крим, про що складено відповідний актовий запис №6, та 14.02.2024 року Єланецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). З позовної заяви вбачається, що від спільного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (а.с.1-3). Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони майже 13 років проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Таким чином, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання доньки між сторонами на час розгляду справи не існує. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходило. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved