Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства в якому просить зобов`язати Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності йому, який було накладено Виконавчою службою Васильківського районного управління юстиції згідно повідомлення №685 від 12.03.2003 року, реєстраційний номер обтяження 1231280 від 22.09.2004 року. Вказуючи на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,0 м2, в тому числі житлова площа 30,1 м2, на підставі договору купівлі продажу від 29 липня 1992 року посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Москалюк В.М., зареєстровано в реєстрі №І-3032. Маючи намір розпорядитись своєю власністю, він звернувся із заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо внесення його права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, 26 липня 2023 року отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій. Підставою в для відмови в проведенні реєстраційних дій вказано наявність суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме, згідно до інформації з Державного реєстру речових прав за адресою: [ADDRESS] зареєстровано арешт на квартиру за іншим суб`єктом. Вказаним іншим суб`єктом являється [PERSON] , який ніколи не був власником цього нерухомого майна. Підставою обтяження/арешту в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено повідомлення № 685 від 12.03.2003 року Виконавчої служби ВРУЮ, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 340492195 від 26.07.2023 року (копія додається) 02 серпня 2023 року він звернувся до Васильківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про припинення обтяження № 1321280, накладеного на квартири [ADDRESS] , яка належить йому, а не [PERSON] , на праві власності. Однак отримав від Васильківського міськрайонного ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) лист № 34894 від 07.08.2023 року. У вищевказаному листі ДВС зазначається, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що за повідомленням 685 від 12.03.2003 виконавчої служби ВРУ державною нотаріально конторою 22.09.2004 року зареєстровано обтяження за номером 1321280 та накладено арешт на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . Перевіркою відомостей АСВП (автоматизована система виконавчих проваджень) та ЄДРВП (Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень) з`ясовано, що виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] , та [PERSON] станом на 07.08.2023 не надходили та на примусовому виконанні не перебувають. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2023 року у відкритті провадження у справі за позовом [PERSON] до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, було відмовлено (а.с.8-9). Постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2023 року скасована та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.48-54). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.64). 25.12.2023 року на усунення недоліків до суду надійшла нова редакція позовної заяви в якій позивач просить скасувати арешт та зняти заборону на відчуження нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1321280 зареєстровано 22.09.2004 12:14:57, який було накладено виконавчою службою Васильківського районного управління юстиції згідно повідомлення №685 від 12.03.2003 року (а.с.67-71). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.12.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито\~загальне позовне провадження\~у цивільній справі (а.с.83). Ухвалою Васильківського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 12.02.2024\~року клопотання\~ [PERSON] про залучення співвідповідача, задоволено. Залучено [PERSON] \~до участі\~у\~справі у якості співвідповідача (а.с.100-101). [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій він просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.108). Представник Васильківського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, про прийняте рішення покладається на думку судді (а.с.97). Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи визнання позову відповідачем, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 29 липня 1992 року, що підтверджується копією Договору, зареєстрованого №1-3032 (а.с. 32-34, 74-75). Згідно з наданою інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 340492195, дата формування 26.07.2023), квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.07.1992 року, зареєстрованого державним нотаріусом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1-3032 (а.с.78-79). Крім того, із зазначеної вище довідки також вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт за реєстраційним номером 1321280 від 22.09.2004, зареєстрованим держаним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підставою арешту є повідомлення 685, 12.03.2003 Викон. служба ВРУЮ. Власником квартири на момент накладення арешту зазначено [PERSON] (а.с.79). 07 серпня 2023 року Васильківський міськрайонний ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано відповідь [PERSON] на його запит про припинення обтяження №1321280 в якому зазначається, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року зареєстровано обтяження за номером 1321280 та накладено арешт на майно [PERSON] , а саме квартиру [ADDRESS] . Перевіркою відомостей АСВП та ЄДРВП з`ясовано, що виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] станом на 07.08.2023 року не надходили та на примусовому виконанні не перебувають (а.с.38-40). Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, наявність арешту, накладеного на майно, порушує право власності позивача, в тому числі, й щодо розпорядження належним їй майном. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року в справі № 661/624/16-ц (провадження № 14-618цс18) зроблено висновки про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За викладених обставин, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , тому що накладення арешту обмежує здійснення права власності [PERSON] , і суд, вважає, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved