Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Заява обґрунтована зокрема тим, що 29 вересня 2018 року між нею та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано в Виконавчому комітеті Новознам янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 29.09.2018 року зроблено актовий запис №12. Після укладення шлюбу нею взято прізвище чоловіка - [PERSON] . [INFO] у них народилась донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.04.2019 року, виданим Кременчуцьким відділом РАЦС Головного ТУЮ у Полтавській області. [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.12.2020 року, виданим Кременчуцьким міським відділом РАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). На даний час батько дітей фактично проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей надає, але не в достатньому розмірі. Діти зареєстровані та фактично проживають з нею на її утриманні і піклуванні. З лютого 2024 року спільне проживання припинено, спільного господарства не ведуть, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Подружнє життя не склалося внаслідок різних поглядів на шлюб та життя та відсутність взаєморозуміння між ними. Вважає збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечитиме її інтересам та інтересам дітей та бажає розірвати його. Водночас вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання їх спільних дітей. Відповідач офіційно працевлаштований в АТ «ПРИВАТБАНК» та отримує стабільну заробітну плату. Приймаючи, до уваги положення дітей, які потребують матеріальної допомоги, їх стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, його регулярний і стабільний дохід, а також обставини що мають істотне значення, вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання 2 малолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття. З урахуванням вказаного просила суд: -розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 29.09.2018 року у Виконавчому комітеті Новознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 12; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з`явилися. Згідно матеріалів справи, 03.06.2024 року від відповідача надійшла заява, згідно якої просив суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. 04.06.2024 року, позивачем подано заяву про розгляд справи за її відсутні, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд дослідивши матеріали справи та докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Відповідно до ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] видане Виконавчим комітетом Новознам`янської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 29.09.2018 року, актовий запис № 12. Сторони по справі мають спільних дітей: -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 442; -[PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому наполягає на його розірванні. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України,\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно\~\~до\~ч. 2 ст. 112 СК України, \~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час позивач не має наміру зберігати\~\~шлюб з відповідачем, то суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів з відповідача, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено раніше, сторони по справі мають спільну двох малолітніх дітей, які зареєстровані та проживають разом із матір`ю, що не заперечується відповідачем. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.\~ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки діти сторін проживають разом з матір`ю, та враховуючи, що на відповідача на покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Як вбачається з позовних вимог, [PERSON] вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини усіх доходів відповідача. Беручи до уваги, що відповідно до СК України, батьки рівні в своїх правах та обов`язках, відповідач визнав повністю позовні вимоги, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина 2\~ст. 51 Конституції України,\~передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд має підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачем сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн та вона звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Водночас, відповідно до статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. Згідно вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, за розгляд справи, тобто 605,60 грн. Водночас, стягнути з відповідача на користь позивача, 50 відсотків сплаченого судового збору, тобто 605,60 грн та судовий збір в дохід держави за позовну заяву в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved