Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У квітні 2024 року позивач, Акціонерне товариство «Універсал банк» (представник Мєшник К.І. довіреність а.с.35) (далі АТ «Універсал банк») звернулись в суд з позовом до [PERSON] , в якому просили суд стягнути заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 лютого 2022 року у розмірі 20 823,38 грн. та - судовий збір 3 028,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом, яким є платіжні картки monobank. Особливістю проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 05 лютого 2022 року [PERSON] встановила мобільний додаток monobank, що дозволяє надавати клієнту банківських послуг через смартфон за допомогою мобільного додатку. Відповідачка підписала Анкету-заяву, яка разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продукту monobank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспорту споживчого кредиту опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua./terms, https://www.monobank.ua./rates, складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язавсь виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] . Відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором від 05 лютого 2023 року щодо погашення заборгованості за кредитом у строки та розмірах, визначених умовами договору. Станом на 05 грудня 2022 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 20 823,38 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 20 823,38 грн, заборгованість за пенею 0,00 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання в сумі 0,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.48,49). Відповідно інформації щодо реєстрації проживання особи № 110307873 від 08 квітня 2024 року, відповідачка в ІТС «Реєстр територіальної громади м.Києва» не значиться (а.с.45). Судом на адресу відповідачки, яка зазначена позивачем у позовній заяву, направлялись копія ухвали про відкриття провадження у справі з додатками, поштове відправлення суду повернулось без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На офіційному веб-сайті судової влади України судом розміщено оголошення про розгляд справи (а.с.52). Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, 05 лютого 2022 року [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити поточний рахунок на своє ім`я, встановити кредитний ліміт, визначений у мобільному додатку. Відповідно до вказаної Анкети-заяви [PERSON] , яка разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо продукту monobank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспорту споживчого кредиту, які опубліковано на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua./terms, https://www.monobank.ua./rates, складають Договір про надання банківських послуг. Надано форму підтвердження електронного документу, в якому зазначено: клієнт - [PERSON] , час формування [INFO] ; запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг monobank, в якому проставлено електронний підпис [PERSON] (а.с.11-15). Позивач зазначає, підписавши Анкету-заяву, [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та отримала примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір про надання банківських послуг. Згідно із розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за наданим кредитом станом на 05 грудня 2023 року борг становить 20 823,38 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 823,38 грн, заборгованість за пенею - 0,00 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0,00 грн. (а.с.9,10). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У позовній заяві вказується, відповідно до договору відповідачка отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] . Суд відзначає, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачкою, становить ту суму, що зазначена у розрахунку позивача. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність відкритого рахунку на ім`я відповідача, перерахування кредитних коштів на платіжну картку. Суд вважає, що самі по собі розрахунок позивача та Анкета-заява відповідача, в яких зазначено відомості щодо відповідачки, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, оскільки суд позбавлений можливості встановити, яку суму коштів отримала відповідачка, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, яка частина кредиту сплачена. Лише наявність кредитного договору, а також виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові і наданий суду не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення зазначеної позивачем суми заборгованості з відповідачки. Відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed