Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Собчук В.К. звернувся до суду з позовом до відповідача Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на її частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] . 02.04.2024 він звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, однак отримав від нотаріуса письмове роз`яснення про те, що ним пропущений строк для прийняття спадщини, а тому йому рекомендовано звернутись у суд. Позивач зауважує, що перешкодою для своєчасно подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті матері було те, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 02.09.2020 по 09.09.2020 через захворювання ЖКХ та проведення операції - лапароскопічна холецистектомія, оскільки підтримання та відновлення стану здоров`я потребувало тривалого часу, а також необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Таким чином позивач просить суд визначити йому додатковий строк (3 місяці), достатній для подання до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2024 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 01.05.2024 судом зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача Тернопільської міської ради Черніцьким В.Р., відповідно до якого відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки виходячи з матеріалів позивач посилається на перебуванні на стаціонарному лікуванні, а також на карантині обмеження пов`язані з COVID 19, проте вказані обставини не пояснюють причину пропуску подання заяви для прийняття спадщини строком в 4 роки. На переконання відповідача жодних обґрунтованих підстав для встановлення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини немає, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Собчук В.К. в судове засідання не з`явились, проте адвокат Собчук В.К. подав заяву про розгляд справи без участі позивача, за наявними в матеріалах справи документами, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Тернопільської міської ради Черніцький В.Р. заперечив з приводу позову та просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне: Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.03.1960 Тернопільським міським бюро ЗАГС, [PERSON] \~народився [INFO] \~в м.\~Тернопіль та\~його батьками\~є [PERSON] \~та [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданого 15.02.1999 Міським бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, на підставі розпорядження № 29103 від 15.02.1999, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить за правом спільної власності: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у с. Підгородне Тернопільського району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Виконавчим комітетом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 22.05.2020. Як вбачається з довідки № 02-41/128 від 18.03.2024, виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на дату своєї смерті була зареєстрована і проживала в житловому будинку , який розташований по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вище вказаною адресою зареєстрованих осіб не було і не має по теперішній час. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 07954 від 09.09.2020, [PERSON] , [INFO] у період з 02.09.2020 по 09.09.2020 перебував на стаціонарному лікуванні у Відділенні хірургії № 2 КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради, з діагнозом: ЖКХ. Гострий калькульозний флегмонозний холецистит. Операція 02.09.2020 лапароскопічна холецистектомія ДЧП. Листом Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 697/01-16 від 02.04.2024, [PERSON] повідомлено, що згідно довідки, виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від 18.03.2024 за № 02-41/128, він не був зареєстрований на день смерті разом з померлою [INFO] [PERSON] , а відтак він вважаєтеся таким, що спадщину не прийняв, а тому йому рекомендовано звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справі після смерті [PERSON] не заводилась. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України) (частина друга статті 1220 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01.04.2019 у справі №\~643/3049/16-ц, від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, від 03.03.2020 у справі № 145/148/20. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , а відтак шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті останнього, закінчився 21.11.2020. Разом з тим [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] лише 02.04.2024, тобто з пропуском визначеного законодавцем строку. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач зазначає, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 02.09.2020 по 09.09.2020 через захворювання ЖКХ та проведення операції - лапароскопічна холецистектомія. Крім того, перешкодою своєчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини була також необхідність дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.03.2020 у справі № 314/2550/17. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, він не скористався правом на прийняття спадщини, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 року у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 року у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 року у справі № 626/274/22. При цьому слід зауважити, що правозастосовна практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною. Суд заважує, що перебування позивача [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 02.09.2020 по 09.09.2020 не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сам факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 07954 від 09.09.2020 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Відділенні хірургії № 2 КНП «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради у період з 02.09.2020 по 09.09.2020. Таким чином, період підтвердженого лікування позивача становить лише вісім днів з визначеного шестимісячного строку. При цьому позивач не надав доказів наявності у нього перешкод звернутися до нотаріуса у період з 21.05.2020 (час відкриття спадщини) до 02.09.2020 (початок лікування), чи одразу після виписки з лікувального закладу, оскільки з моменту закінчення перебування позивача в закладі охорони здоров`я до звернення з заявою до нотаріуса минуло більше трьох років. Так само не надано доказів того, що ступінь захворювання позивача перешкоджав реалізувати його право на спадщину, як до початку стаціонарного лікування, так і після виписки з лікувального закладу. З огляду на викладене, оскільки перебування позивача на стаціонарному лікуванні не охоплює весь шестимісячний строк передбачений для подання заяви до нотаріуса, а становить лише вісім днів, суд вважає, що позивач мав можливість вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , і перебування його на стаціонарному лікуванні з 02.09.2020 по 09.09.2020 не може бути визнано поважною причиною пропуску наданого шестимісячний строку, оскільки таке не пов`язане з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення цих дій. З приводу необхідності дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню й поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) суд зазначає наступне. Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 до 31.08.2020 в Україні було запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту, а також обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень. Листом Міністерства юстиції України від 17.03.2020 № 1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» було рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Судом враховано обмеження, які діяли з 12.03.2020 по 31.08.2020 в Україні у зв`язку з запровадженням карантину, внаслідок чого було обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами, однак після 31.08.2020 відбулось пом`якшення карантинних обмежень. Посилання позивача [PERSON] на те, що він не міг своєчасно звернутися до нотаріуса у зв`язку з необхідністю дотримання карантинних обмежень і запобіганням зараження й поширення коронавірусної хвороби, не можуть бути підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не навів доказів його тяжкого захворювання, відсутності транспортного сполучення за місцем його проживання чи доказів припинення діяльності нотаріусів у період з 01.09.2020 по 21.11.2020, після пом`якшень карантинних обмежень. Водночас постанова Верховного суду від 20.09.2021 справі № 206/3473/20, на яку посилається позивач, не є релевантною у даній справі, оскільки за результатами розгляду справи №\~206/3473/20 колегія суду встановила, що на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька вплинули обмеження, які діяли з 12.03.2020 до 31.08.2020 в Україні у зв`язку із запровадженням карантину, внаслідок чого було зупинено рух громадського транспорту, обмежено пересування громадян, обмежено прийом громадян державними нотаріальними конторами. Проте у даній справі позивачем жодним чином не доведено, що обмеження, які діяли в Україні з 12.03.2020 до 31.08.2020 у зв`язку із запровадженням карантину були перешкодою для його звернення до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк після смерті матері, який закінчувався 21.11.2020. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 08 червня 2022 року у справі № 571/731/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 456/2380/19, від 08 грудня 2022 року у справі № 344/15735/20. Крім того суд зауважує, що підпунктом 2.1. п. 2 та п.п. 3.5. п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом зокрема на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини. У випадку, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У постанові від 09.02.2022 у справі №709/769/19, Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду зробив наступний правовий висновок: «Також суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано зазначив, що для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.» З огляду на положення Порядку вчинення нотаріальних дій, позивач не був позбавлений можливості у період з 21.05.2020 по 21.11.2020, тобто протягом шестимісячного строку після смерті матері [PERSON] подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, у тому числі шляхом її направлення засобами поштового зв`язку, з подальшим дооформленням належним чином (із засвідченням справжності підпису). Враховуючи вищевикладене, доводи позивача про те, що у зв`язку із необхідністю дотримання карантинних обмежень і запобігання зараженню та поширенню коронавірусної хвороби йому було створено перешкоди своєчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері, є безпідставними. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.09.2023 у справі № 345/4153/22, від 21.10.2021 у справі № 332/3796/19, 27.04.2023 у справі № 750/13008/21, від 13.09.2023 у справі № 295/14178/21. Суд також враховує, що позивач тривалий час не звертався до нотаріуса із заявою при прийняття спадщини після смерті матері і після спливу відповідного шестимісячного строку для прийняття спадщини, а подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини лише 02.04.2024. Отже, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] не скористався своїм правом для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки був зобов`язаний подати заяву про прийняття спадщини до 21.11.2020, однак, цього не зробив, чим пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини. При цьому безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску [PERSON] строку звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , суду не надано та до матеріалів справи не долучено. Відтак суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали йому, подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, визначений статтею 1270 частиною першою ЦК України, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому у задоволенні позову [PERSON] \~до Тернопільської\~міської ради\~про визначення\~додаткового строку\~для прийняття\~спадщини слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, сплачений судовий збір слід покласти на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed