Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси в особі правонаступника - Одеського квартирно-експлуатаційного управління [INFO] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив суд усунути перешкоди у праві користування та розпоряджання приміщенням [ADDRESS] , шляхом виселення вищевказаних відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач в особі правонаступника здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства Оборони України. Звертає увагу, що приміщення № 1, переобладнане для тимчасового проживання та розташоване за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності в/ч [NUMBER] . Відповідачі по справі вселились в спірне житлове приміщення з усної згоди командира в/ч [NUMBER] . Між тим, військова частина [NUMBER] у 2005 році ліквідована, а її правонаступником є військова частина [NUMBER] . Наголошує на тому, що, в ході перевірки законності проживання громадян у службовому житлі Збройних Сил України та Міністерства Оборони України було встановлено, що у вищевказаному спірному житловому приміщенні без оформлення дозвільних документів проживають: [PERSON] , 1962 р.н., дружина [PERSON] , 1968 р.н, син [PERSON] , 1988 р.н., син [PERSON] , 1994 р.н., які у військовій частині не працюють, дозволу на проживання від в/ч [NUMBER] не отримували, військова частина [NUMBER] не може виконувати договірні умови щодо надання комунальних послуг відповідачам, а отже на думку позивача, відповідачі не мають законних підстав на проживання у службовому житлі і зобов`язані звільнити займане житлове приміщення. Отже, посилаючись на вказані обставини, положення ст. 47 Конституції України, ст. 109, ч. 3 ст. 116, 124, 127, 128 ЖК України, ст. 8 Конвенції 1950 року, позивач, просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з вказаного службового житлового приміщення (а.с.1-7). Позивач та його представник про про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, надали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності та позов задовольнити повністю (а.с.119, 128, 137, 138). При цьому правом на уточнення позовних вимог позивач та його представник не скористались. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та їх представник [PERSON] , про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому законом порядку, надіслали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності, у задоволенні позову просили відмовити повністю (а.с.47-54, 105, 114-118, 120, 126-127, 129-132, 134, 136) та позов задовольнити повністю. Третя особа:\~Військова частина\~ [NUMBER] про час та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку, правом на подання письмових пояснень не скористалась (а.с.115). Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З директиви Міністра Оборони України від 13.06.2001 року, довідки КЕВ м. Одеса, договору про відшкодування витрат за споживання електроенергії від 21.11.2016 року, розрахункових книжок по сплаті комунальних послуг, довідки про перевірку житлових умов від 14.03.2023 року, акту №645/1 складеного в/ч [NUMBER] , рапорту командира в/ч [NUMBER] від 12.03.2020 року, довідки про перевірку житлових умов від 14.12.2007 року (а.с.8-14, 23, 65, 67-72) встановлено, що унаслідок організації переобладнання вивільнених будівель під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців, відповідачі проживають у будівлі [NUMBER] , клуб (на даний час вказана будівля, знаходиться на території військового містечка, в усіх документах, технічних і правовстановлюючих, наданих сторонами, вона зазначена як приміщення переобладнане для тимчасового проживання, складається з трьох кімнат, та відповідачі потребують поліпшення житлових умов). Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 01.04.2002 року оформленого у вигляді протоколу № 3 відповідачу [PERSON] та членам його сім`ї виділено та закріплено приміщення у клубі в/ч [NUMBER] . Із вказаного протоколу слідує, що військова частина вирішила звернутись до начальника Херсонської КЕЧ про видачу ордеру відповідачу на службове житло (а.с.56). Отже, родина відповідачів, в складі: батька [PERSON] , військовослужбовця, його дружини [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] , отримала 3 кімнати в адміністративній будівлі за адресою в/м Іллічівськ-2, будівля ГП № 3, належній в/ч [NUMBER] , яка у подальшому була ліквідована. Згідно довідок № 510 від 15.09.2003 року, від 21.01.2004 року від 01.03.2005 року № 318 , протоколу засідання житлової комісії Південного оперативного командування відповідач [PERSON] перебуває на квартирному обліку (а.с.60 зв., 61, 63, 64). До отримання у користування службового житла, згідно копії паспорта [PERSON] , домової книги в/ч [NUMBER] , витягів з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачі зареєстровані у вказаній військовій частині з 25.08.1999 року (а.с.19-21, 29, 33-36, 62). Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 18.07.2007 року відповідач, підполковник [PERSON] звільнений у запас за п.п. «в» пункту 63 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України від 07.11.2003 року № 1053/2001. Вислуга років відповідача на час звільнення складає 25 років 2 місяці, пільгова 26 років 2 місяці. [PERSON] звільнений із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду Міністерства Оборони України. При цьому, матеріалам справи не містять, а позивачем не надано належних доказів наявності у власності [PERSON] , або ж його членів сім`ї, іншого житлового приміщення. Також матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , проходить службу у військовій частині [NUMBER] з 06.01.2023 року, у період з 09.03.2022 року по 27.06.2022 року приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку із військовою агресією РФ (а.с.66). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом", не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається "необхідним у демократичному суспільстві". Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», п. 42, 43, 44 рішення, рішення від 17.10.2013 року у справі «Вінтерстайн та інші проти Франції», заява № 27013/07, підпункт "б" пункту 148 та пункт 155). Із матеріалів справи видно, що позивач обґрунтовує позовні вимоги положеннями ч.3 ст.116 ЖК України, зокрема, просить виселити відповідачів, як таких, що самоправно зайняли жиле приміщення. Із змісту положень ст.123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом (редакція на час виникнення правовідносин). До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 106 цього Кодексу. Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. п. 1.5., 2.1 Наказу Міноборони від 06 жовтня 2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» (редакція на час виникнення правовідносин), військовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем знаходження військової частини, а в разі її розформування - за місцем знаходження військового комісаріату. Військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби. При цьому, згідно з п. 2.19 цього наказу підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, особа яка не має двадцяти років вислуги, у разі її звільнення з військової служби в запас або у відставку крім випадків, передбачених чинним законодавством.\~ Згідно з ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.\~ Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули. Згідно положень ч. 2 ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Встановлено, що відповідач [PERSON] та члени його сім`ї, набули право користування службовим житловим приміщенням на підставі рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] від 01.04.2002 року (ч. 2 ст. 121 ЖК України у редакції на час виникнення правовідносин). 18.07.2007 року відповідач, підполковник [PERSON] звільнений у запас за п.п. «в» пункту 63 (за станом здоров`я). На день звільнення відповідача, його вислуга років склала 25 років 2 місяці, пільгова 26 років 2 місяці, отже посилання позивача та його представника у позові на положення ч. 3 ст. 116 ЖК України, тобто, на підставу того, що відповідачі зайняли жиле приміщення самоправно є безпідставними, оскільки дозвіл на вселення відповідачів у спірне житлове приміщення надано житловою комісією військової частини [NUMBER] і це не спростовано позивачем та не є підставою для задоволення позовних вимог із заявлених підстав (а.с. 56). Аналогічні висновки наведені у Постанові Верховного Суду по справі 686/27262/18. Крім того\~дозвіл на\~реєстрацію місця\~проживання надавав\~командир військової\~частини [NUMBER] , в якій проходив службу [PERSON] . Інші доводи позивача та його представника не спростовують правильність висновків суду, зроблених у рішенні, ніяких нових обставин чи доказів, які б не були предметом розгляду у даній справі та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, позивачем та його представником не наведено та не надано. Суд також зазначає, що хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суд обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід (Рішення ЄСПЛ у справі Трофімчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 року). Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні службовим жилим приміщенням, оскільки відсутні підстави для виселення відповідачів на підставі ч. 3 ст. 116 ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed