Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач, 21 лютого 2024 року подала до суду дану позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2023 року по 31 грудня 2023 року в сумі 45747 грн 33 коп. та моральну шкоду в сумі 15000 грн 00 коп. Вимоги обґрунтувала тим, що працювала в Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді сторожа Міжнародного тренувального центру існування, виживання та гуманітарного розмінування "Дмитрівка", з оплатою відповідно до штатного розпису, з 20 червня 2023 року, наказ №496/0 від 01 серпня 2017 року по 01 січня 2024 року, наказ про звільнення за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, №1196/0 від 28 грудня 2023 року. Заробітну плату за квітень місяць 2023 року було виплачено 08 грудня 2023 року. Компенсацію за невикористану відпустку також було виплачено не в день звільнення 01 січня 2024 року, а 03 лютого 2024 року. Однак, починаючи з 01 травня 2023 року по 31 грудня 2023 року, відповідачем було нараховано, але не виплачено їй заробітну плату на загальну суму 45747 грн 33 коп. про що свідчать довідка про нарахований та не виплачений дохід з 01 травня 2023 року по 30 листопада 2023 року в сумі 40010 грн 05 коп., та з 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року в сумі 5737 грн 28 коп. Тобто більш ніж пів року, вона не отримує належних їй коштів за виконану роботу. Власне, ця ситуація і спонукала її до прийняття рішення про звільнення. Через неотримання заробітної плати більш ніж за пів року, постійні обіцянки про налагодження у виплаті заробітної плати та недотриманням обіцяного, прийняла рішення звільнитися, оскільки побоювалась, що борг по заробітній платі буде тільки збільшуватися та можливо, ніколи не буде виплачено. Незаконними діями відповідача їй нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює у 15000 грн 00 коп. Завдана моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням, внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі та гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв?язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих та родичів. У зв?язку зі значною заборгованістю заробітної плати, відчуває емоційні страждання, змушена економити на всьому, користуватися в складних ситуаціях кредитними коштами. На момент нарахування заробітної плати з 01 травня 2023 року по 31 грудня 2023 року, був іншим розмір мінімальної заробітної плати - 6700 грн, з 01 січня 2024 року цей розмір склав 7100 грн, а з 01 квітня 2024 року буде 8000 грн. Нарахована заробітна плата має меншу купівельну спроможність. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд розглядати спарву за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з того, що на його переконання Національний авіаційнтй університету є не належним відповідачем у справі, належним відповідачем у даній справі на його думку має бути Льотна академія Національного університету, яка є відокремленим підрозділом Національного університету, має окремий баланс, самостійне ведена розрахунків з оплати праці із застрахованими особами, а керівник наділний повноваженнями щодо укладення договорів і контрактів як з фізичними так і юридичними особами. НАУ не перебувало з позивачем у трудових відносинах, не вчиняло по відношенню до неї жодних дій, і не заподіювало моральної шкоди, суму якої до того ж він вважає завищеною і належним чином не доведеною. З огляду на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, подання позивачем заяви про розгляд справи за її відсутності, а відповідачем відзиву, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне провести судовий розгляд за відсутності сторін, за наявними в ній матеріалами з урахуванням поданного відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави\~(частина першастатті 2 ЦПК України). Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина першастатті 47 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України). Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина першастатті 89 ЦК України). Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третястатті 95 ЦК України). Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четвертастатті 95 ЦК України). У Цивільному кодексі України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першійстатті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі №760/32455/19 (провадження №61-16459сво20). Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц). Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб Льотна академія Національного авіаційного університету м.Кропивницький є філією (інший відокремлений підрозділ) юридичної особи Національний авіаційний університет. Враховуючи наведене, висновки Національного авіаційного університету викладені у відзиві на позовну заяву про те, що належним відповідачем у справі повинна бути Льотна академія Національного авіаційного університету, є помилковими. Щодо суті спору судом встановлено, що згідно з записами трудової книжки серія [NUMBER] , позивач [PERSON] з 19 травня 2021 року по 01 травня 2024 року працювала в Льотній академії Національного авіаційного університету на посаді сторожа Міжнародного тренувального центру існування, виживання та гуманітарного розмінування "Дмитрівка". Звільнена з займаної посади згідно зі ст.38 КЗпП України за вланим бажанням, відповідно до поданої заяви за погодженням керівника, про що в.о. директора академії від 28 грудня 2023 року видано наказ за №1196/о. Відповідно до довідки про одержані доходи та утримані податки, виданої Льотною академією Національного авіаційного університету м.Кропивницький від 14 грудня 2023 року №261, [PERSON] за період травень - листопад 2023 року нараховано заробітну плату в сумі 49701 грн 92 коп., утримано ПДФО+війьковий збір в сумі 9691 грн 87 коп, борг за підприємством становить 40010 грн 05 коп. Тобто за період травень - листопад 2023 року позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату в сумі 40010 грн 05 коп. заробітна плата за тревень 2023 року - 5717 грн 51 коп., червень 2023 року - 5689 грн 90 коп., липень 2023 року- 5748 грн 38 коп., серпень 2023 року - 5717 грн 51 коп., вересень 2023 року - 5704 грн 01 коп., жовтень 2023 року - 5732 грн 25 коп., листопад 2023 року - 5700 грн 09 коп.) Також позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за гудень 2023 року в сумі 5737 грн 28 коп., про що свідчить довідка Льотної академії Національного авіаційного університету м.Кропивницький від 05 лютого 2024 року №338. До Льотної академії Національного авіаційного університету м.Кропивницький позивачем 01 січня 2024 року була надіслана заява про виплату їй вказаної заборгованості по заробітній платі, проте заборгованість до цього часу їй не виплачена. Отже, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу порушення відповідачем, як роботодавцем, права позивача на отримання своєчасно заробітної плати. У період, за який позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі а саме травень- грудень 2023 року, остання виконувала свої трудові обов`язки, а 01 січня 2024 року звільнилася з роботи, проте заробітну плату не отримала, заборгованість по заробітній платі становить 45747 грн 33 коп. Відповідачем сума невиплаченої позивачу заробітної плати не оспорюється. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За приписами статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першоїстатті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу. Стаття 115\~Кодексу законів\~про працю\~України та стаття 24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» визначають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як зазначено у п.51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З наведеного вбачається, що права позивача порушені і підлягають захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 45747 грн 33 коп. Частина 1 ст.23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення роботодавцем трудових прав працівника, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Враховує суд при цьому й практику Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлена письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». У цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач вказує на те, що затримка виплати їй заробітної плати призвела до моральних і фізичних страждань, приниження честі та гідності. У зв`язку зі значною заборгованістю заробітної рлати, вона відчуває емоційні страждання, змушена на всьому економити, користуватися у складних ситуаціях кредитними коштами. За вказаного, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, яких вона зазнала в`язку із затримкою виплати нарахованої заробітної, яка завдана з вини відповідача, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджували б порушення ним зобов`язання щодо строків оплати праці саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до його збагачення за рахунок відповідача. Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачу, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає визначити суму моральної шкоди у розмірі 15000 грн., як про це і просить позивач, що є справедливим, відповідатиме завданим моральним стражданням позивача та буде достатнім для її відшкодування. Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволеню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, та з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем за заявлену позовну вимогу про стягнення моральної шкоду, а судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає стягненя з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved