Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. В лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що [INFO] у неї народилась дочка [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Відомості про батька дітей були записані за вказівкою матері в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року було визнано [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 22 липня 2019 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про визнання [PERSON] батьком дітей було змінено шляхом викладення мотивувальної частини судового рішення в частині задоволення вказаної позовної вимоги в редакції, викладеній в постанові суду апеляційної інстанції; рішення Бориспільського міськрайон-ного суду від 24 листопада 2022 року в частині задоволення вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей було залишено без змін. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, у нього виникла заборгованість за період часу з 22 липня 2019 року до 31 грудня 2023 року в розмірі 880414 гривень 68 копійок та пеня в розмірі 5697886 гривень 81 копійки. Однак розмір неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей не може перевищувати 100% заборгованості. Тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період часу з 22 липня 2019 року до 31 грудня 2023 року в розмірі 880414 гривень 68 копійок. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та посилається на те, що рішення суду, яким його довірителя [PERSON] було визнано батьком [PERSON] та [PERSON] , набрало законної сили лише 6 листопада 2023 року. Вже 15 лютого 2024 року [PERSON] повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, сплативши на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 892594 гривень 29 копійок. Ці обставини свідчать про те, що у відповідача відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] та [PERSON] . Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. 2. Інформація про рух цивільної справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 9 лютого 2024 року (а.с.43) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 14 лютого 2024 року (а.с.47) пред`явлений позов був залишений без руху, [PERSON] був наданий строк для усунення допущених нею процесуальних недоліків. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 5 березня 2024 року (а.с.56) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] у [PERSON] народилась дочка [PERSON] , батьком якої був записаний [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження від 23 лютого 2017 року (а.с.12). [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] , батьком якого був записаний [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження від 14 березня 2019 року (а.с.11). Відомості про батьків дітей були записані за вказівкою [PERSON] в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 СК України. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року (а.с.15-20) [PERSON] було визнано батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 22 липня 2019 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 6 листопада 2023 року (а.с.21-37) рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року в частині задоволення вимоги про визнання [PERSON] батьком дітей було змінено шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаної позовної вимоги в редакції, викладеній в постанові суду апеляційної інстанції. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року в частині задоволення вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей було залишено без змін. Спірні відносини регулюються главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2024 року у справі №761/893/23 (провадження №61-17723св23), неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) було зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладений обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до п.5 ч.3 ЦПК України до засад цивільного судочинства відноситься диспозитивність. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України вказаний принцип полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.54) вбачається, що у [PERSON] виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] за період часу з 22 липня 2019 року до 31 грудня 2023 року в розмірі 880414 гривень 68 копійок. Однак рішення Бориспільського міськрайонного суду від 24 листопада 2022 року, яким відповідач був визнаний батьком [PERSON] та [PERSON] , а також з нього на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дітей, набрало законної сили лише 6 листопада 2023 року. Тому до вказаного дня відповідач цілком законно не вважав себе батьком дітей та не був зобов`язаний сплачувати аліменти на їх утримання до закінчення апеляційного перегляду судового рішення. Ці обставини свідчать про те, що у [PERSON] відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] за період часу з 22 липня 2019 року по 5 листопада 2023 року. Зі змісту довідки начальника Драбівського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) №6646/26.5-45 від 21 березня 2024 року (а.с.76) вбачається, що станом на 1 лютого 2024 року розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей збільшився до 892594 гривень 29 копійок. З копії платіжної інструкції №0.0.3473139825.1 від 15 лютого 2024 року (а.с.77) вбачається, що 15 лютого 2024 року [PERSON] сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 892594 гривень 29 копійок, у такий спосіб він повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України [PERSON] та його представник [PERSON] не подали докази на підтвердження поважних причин, що об`єктивно унеможливлювали виконання відповідачем аліментних зобов`язань за період часу з 6 листопада 2023 року по 14 лютого 2024 року. Тому у [PERSON] виникло право вимагати від [PERSON] сплати пені за прострочення аліментів на утримання дітей за період часу з 1 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року, адже заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей за період часу з 6 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року виникла у відповідача лише з 1 грудня 2023 року. Зі змісту резолютивної частини пред`явленого позову (а.с.7) вбачається, що [PERSON] просить стягнути з відповідача пеню зі сплати аліментів на утримання дітей виключно по 31 грудня 2023 року. Тому у виконання ч.1 ст.13 ЦПК України суд не розглядає питання про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за інший період часу з 1 січня 2024 року по 14 лютого 2024 року. Адже для стягнення пені за вказаний період часу [PERSON] слід пред`явити новий позов. Натомість, зі змісту розрахунку, викладеному в позові (а.с.6), вбачається, що розмір пені за прострочення сплати аліментів за період часу з 1 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року склав 3742 гривні 32 копійки. З огляду на це суд висновує про те, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 3742 гривень 32 копійок. Підстави для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в більшому розмірі відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] слід відмовити. 6. Розподіл судових витрат. а. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. б. мотиви суду. Встановлено, що [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 7000 гривень 00 копійок на оплату професійної правничої допомоги. Ця обставина підтверджується платіжною інструкцією №0.0.3445509863.1 від 31 січня 2024 року (а.с.38). Пред`явлений позов задоволений на 0,43% (3742,32 : 880414,68 х 100%). Тому з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 гривень 10 копійок (7000,00 : 100% х 0,43%). Крім того, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» [PERSON] звільнена від сплати судового збору в розмірі 8804 гривень 15 копійок (880414,68 : 100%). У зв`язку з тим, що позов задоволений лише на 0,43%, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 37 гривень 86 копійок (8804,15 : 100% х 0,43%).

Outcome: partial