Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення моральної шкоди. Вимоги позову мотивовано тим, що вона є внутрішньо-переміщеною особою, внаслідок проведення незаконного референдуму в 2014 році, та агресивної політики відповідача. Так, через постійні повітряні тривоги та необхідність перебування протягом тривалого часу в укритті, вона втратила нормальний сон. Сина позивача було мобілізовано в перші дні війни, та зараз він здійснює захист території України. В 2018 році позивач повністю втратила зір, в неї погіршився психологічний стан, а також постійні руйнування та обстріли протягом 10 років привели її до накопичення психологічного негативу. Місцем її проживання було с. Первомайське, Покровського району Донецької області, та всі 8 років було окуповано рашистами. Станом на день подання позовної заяви село в якому проживала позивач повністю зруйновано, включно з її будинком. В той же час, чоловік позивача здійснював допомогу українським воїнам, проте, через військові дії російської федерації, - помер. Внаслідок цього, позивач була змушена покинути своє рідне село де все життя проживала, залишити будинок, та поневірятися по чужих людях. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на її користь грошові кошти в розмірі 220\~000 грн., за завдання їй моральної шкоди. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак конверт було повернуто до суду з зазначенням причини «за відсутністю адресата за вказаною адресою», відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Судом було встановлено, що згідно паспортних даних позивача [PERSON] , починаючи з 10 грудня 2003 року вона зареєстрована в будинку за адресою [ADDRESS] , який згідно свідоцтва про право власності належить позивачу на праві приватної власності /а.с.10, 15/. Крім того, позивачу також належить земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , на праві приватної власності, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.16-17/. Згідно довідки від 25 квітня 2022 року №1306-5001347369, [PERSON] , взята на облік внутрішньо переміщеної особи /а.с.11/. Як вбачається з пенсійного посвідчення № [NUMBER] , [PERSON] , є пенсіонером довічно /а.с.12/. Суду було також надано свідоцтво про смерть [PERSON] , - [INFO] , консультативний висновок лікаря /а.с.13-14/. В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо кримінального провадження№12022141390000977 від 12 грудня 2022 року, згідно якого, 12 грудня 2022 року, надійшла письмова заява [PERSON] , в якій вона просить вжити заходів до військовослужбовців російської федерації, які внаслідок порушення правил і звичаїв війни, пошкодили належне їй на праві власності майно, а саме: гараж, сарай, будинок, та інші господарські будівлі, за адресою [ADDRESS] , шляхом нанесення артилерійських та авіаційних ударів /а.с.18/. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено та діє станом на день ухвалення рішення. Обставини збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року). Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Суд також враховує, що російська федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Отже російська федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивачів про відшкодування шкоди. У разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й рф, може бути розглянутим та вирішеним судом України як належним та повноважним судом. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, як особа, яка отримала від держави України довідку ВПО є потерпілою, постраждалою особою, жертвою війни, яку здійснює російська федерація, тобто позивачем доведено наявності завдання їй моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених під час розгляду справи доказів. Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Позивачами заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, визначеної у грошовому вимірі, а отже, така вимога відноситься до вимог майнового характеру, судовий збір стягується в розмірі 1% від ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог в рівних частках. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2 200 гривень. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved