Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Княже місто» про солідарне стягнення суми завданої матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує наступним. 07.08.2023 року у м. Львові біля будинку № 7 на вул. Поповича, близько 00 год. 40 хв., на автомобіль «Suzuki SX-4», д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, впала кам`яна брила (ліпнина фасаду) з фасаду будинку. Позивач зазначає, що внаслідок вказаної події було пошкоджено лакофарбове покриття, розбито вщент лобове скло, відірвано праве дзеркало, пошкоджена праві передні двері, склоочисники та передня панель. Відповідно до рахунку на оплату № 753 від 07 серпня 2023 р. за ремонт вказаного автомобіля завдана матеріальна шкода становить 92046 грн. 39 коп. З метою досудового врегулювання даного спору позивач звертався із претензією до ЛКП «Княже місто», яке є балансоутримувачем будинку №7 по вул. Поповича у м. Львові. Однак, врегулювати даний спір в досудовому порядку не вдалось. Будинок [ADDRESS] є власністю Львівської міської ради, а відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Балансоутримувачем вказаного будинку є ЛКП «Княже місто», яке адміністративно підпорядковується Галицькій районній адміністрації Львівської міської ради. Тому позивач вважає, що усі ці юридичні особи, в порядку визначеному ст. 1190 ЦК України, несуть відповідальність за неналежне виконання своїх зобов`язань з утримання житлового будинку [ADDRESS] , що в свою чергу призвело до падіння брили каміння на автомобіль позивача і заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди. Тому просить солідарно стягнути з відповідачів майнову шкоду у розмірі 92046,39 грн. Крім того, просить солідарно стягнути з відповідачів три проценти річних з простроченої суми за період з 07.08.2023 року по 17.01.2024 року у розмірі 1240,38 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1280,37 грн. Також позивач просить солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 20000 грн., обґрунтовуючи тим, що автомобілю було завдано істотні пошкодження, позивач переніс сильні душевні страждання у вигляді порушення налагодженого стану життя, постійних стресів і хвилювань, тривалий час був позбавлений можливості вести звиклий спосіб життя і виконувати свої обов`язки у звичний для нього спосіб через відсутність транспортного засобу. Крім того, просить покласти на відповідачів судові витрати, що становлять 21211,20 грн., які складаються з судових витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. 08.04.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшло клопотання про зміну ціни та підстави позову. З позовної заяви у новій редакції вбачається, що 21.03.2024 року було проведено судову експертизу судовим експертом автомобіля «Suzuki SX-4», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта вартість відновлювального ремонту становить 52464,25 грн. Тому просить солідарно стягнути з відповідачів завдану матеріальну шкоду у розмірі 52464, 25 грн., три проценти річних з простроченої суми у розмірі 1059, 61 коп., інфляційні втрати у розмірі 942,62 коп., а також судові витрати у розмірі 27422, 40 грн., що складають з витрат на правничу допомогу у сумі 20000 грн., витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи у розмірі 5000 грн., витрат на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. Тому просить задовольнити позовні вимоги відповідно до позовної заяви у новій редакції. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.01.2024 року позовну заяву про стягнення суми завданої матеріальної та моральної шкоди залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви. 29.01.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 23.01.2024 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 01.03.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив від представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Відповідно до поданого відзиву, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що майнова шкода, яку зазнав позивач у зв`язку із падінням кам`яної брили з фасаду будинку, як він стверджує, завдана внаслідок протиправних дій або бездіяльності ГРА ЛМР та наявність причинного зв`язку між шкодою і неправомірними діями ГРА ЛМР та підстав покладення на ГРА ЛМР цивільно-правової відповідальності. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 13.03.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив від представника Львівського комунального підприємства «Княже місто», згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог, так як позивачем не доведено, що шкода завдана внаслідок протиправних дій ЛКП «Княже місто», та не підтверджено належними доказами розмір матеріального збитку. Представник позивача у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Галицької районної\~адміністрації Львівської\~міської радиу судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Львівської міської ради у судовому засіданні надала пояснення, позовні вимоги заперечила та просила відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача Львівського комунального підприємства «Княже місто» у судове засідання 04.06.2024 року не з`явився, належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи під розписку. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника відповідача Львівського комунального підприємства «Княже місто», оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, шо транспортний засіб марки «Suzuki SX-4», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Як вбачається з доводів позивача, на автомобіль марки «Suzuki SX-4», д.н.з. [NUMBER] , 07.08.2023 року у м. Львові біля будинку № 7 на вул. Поповича, близько 00 год. 40 хв., впала кам`яна брила (ліпнина фасаду) з фасаду будинку. Внаслідок вказаної події транспортний засіб зазнав транспортних пошкоджень. На підтвердження розміру завданих матеріальних збитків позивачем надано суду рахунок на оплату № 753 від 07.08.2023 року, відповідно до якого вартість автозапчастин та виконання робіт складає 92046,39 грн. Відповідно до претензії про відшкодування майнової шкоди у розмірі 92046,39 грн. від 11.09.2023 року позивач звернувся до ЛКП «Княже місто» про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди за пошкоджений автомобіль у розмірі 92046,39 грн. Директором ЛКП «Княже місто» було надано відповідь від 16.11.2023 року № 238/01-12 на № 01-13/238 від 17.10.2023 року, відповідно до якої зазначено, що претензія неналежно оформлена та додатково повідомлено, що питання відшкодування шкоди повинно вирішуватися в судовому порядку. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Районні адміністрації є виконавчими органами Львівської міської ради і здійснюють свою діяльність в межах та спосіб, що передбачені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №914 від 08.10.2021 року (із змінами та доповненнями), яким затверджені Положення про районні адміністрації та ухвалою Львівської міської ради №1081 від 08.07.2021 року «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради». До повноважень районних адміністрацій належить, зокрема списання з балансу комунального майна (основних фондів) виконавчих органів та комунальних підприємств, установ, організацій у порядку, встановленому міською радою (п.4.1.24 Положення); прийняття рішень про списання багатоквартирних будинків в установленому виконавчим комітетом порядку (п.4.1.25 Положення). Постановою Кабінету міністрів України від 20.04.2016 №301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків» затверджений Порядок списання з балансу багатоквартирних будинків, який визначає механізм списання багатоквартирних будинків, у яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу …, органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств, зокрема щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.09.2016 року № 301 затверджений Порядок списання з балансу Львівської міської ради багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності. Як вбачається з доданих до матеріалів справи документів, Галицькою районною адміністрацію прийняте розпорядження від 08.11.2022 №382 «Про затвердження актів про списання багатоквартирних будинків [ADDRESS] з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто». Пунктом 1 розпорядження затверджено акти списання багатоквартирних будинків, зокрема будинку [ADDRESS] з балансу Львівського комунального підприємства «Княже місто». Відповідно до пункту 2 Розпорядження Львівському комунальному підприємству «Княже місто» зняти з балансового обліку житлові будинки зазначені в пункті 1 даного розпорядження. З урахуванням наведеного, твердження позивача про те, що власником будинку [ADDRESS] спростовується наведеними доказами. Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем у справі є особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Тому, суд прийшов до висновку про те, що Львівська міська рада та Галицька районна адміністрація Львівської міської ради є неналежними відповідачами у справі. Враховуючи те, що позов пред`явлений до Львівської міської ради та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради як до неналежних відповідачів, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми завданої матеріальної та моральної шкоди з Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначені Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - Закон). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 вказаного Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком. Управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб (п.7 ч.1 ст.1 Закону). Управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (п.8.ч.1 ст.1 Закону). Відповідно до частини 1 статті 7 Закону співвласники зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом… Частина 2 статті 7 Закону визначає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] складено протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 18.05.2023 р., згідно якого питанням порядку денного №2 було «Визначення форми управління будинком» та обрано управителем ЛКП «Княже місто». Відповідно до ч.1 ст.11 Закону управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. 23.05.2023 року між ЛКП «Княже місто» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини завдавача шкоди. Суд зазначає, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач має довести факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і майну громадянина або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування завданої шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надав рекомендації, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Правилами статей 77,78,79,80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуваня. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позивач зобов`язаний надати суду докази на підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини. Оцінивши докази в сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вини саме відповідача ЛКП «Княже місто» у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною майновою шкодою та протиправними діями відповідача. Наданий позивачем на підтвердження завданих матеріальних збитків рахунок на оплату №753 від 07.08.2023 р. ТОВ «Автостар Львів» 92\~046,39 грн. не містить адреси замовника, підпису замовника-позивача, відомостей про прийняття виконаних робіт. Тому в розумінні ст. 77 ЦПК України не може бути належним доказом на підтвердження суми шкоди, яка понесена позивачем. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують оплату позивачем на користь ТОВ «Автостар Львів» грошових коштів в сумі 92\~046,39 грн. або відомості про проведений ремонт та дані про його фактичну оплату. Згідно з долученими до матеріалів справи документів, позивач звертався з письмовою заявою 07.08.2023 року щодо пошкодження автомобіля до ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області. З листа начальника ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області вбачається, що повідомлення [PERSON] щодо пошкодження транспортного засобу марки «Suzuki SX-4», д.н.з. [NUMBER] , зареєстровано в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області за № 26272 від 07.08.2023 року та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян». У зв`язку із відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань перевірку по даних матеріалах було припинено. Однак, з наданих суду документів не вбачається, що працівники поліції виїжджали на місце події, був проведений огляд та фотофіксація автомобіля, належний опис пошкоджень з датою також відсутній. Із звернення позивача в органи поліції не вбачається встановлення факту пошкодження автомобіля, на які посилається позивач. Тому суд не бере до уваги надані позивачем докази, оскільки такі не встановлюють і не підтверджують як наявність вини відповідача у спричиненні шкоди, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, так і причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача. Досліджений у судовому засіданні відеозапис підтверджує лише знаходження автомобіля позивача біля будинку та знаходження на капоті автомобіля невідомого уламку. Доказів на підтвердження того, що цей уламок впав з будинку або з балкону не надано. Також не було складено будь-яких актів уповноваженою особою щодо причини пошкодження автомобіля або зафіксовані пошкодження автомобіля саме 07.08.2023 року, які були наявні у автомобіля позивача. Відповідно до висновку експерта № 41 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно з договором № 21 від 21.03.2024 року, складеного 30.03.2024 року, експертне обстеження пошкодженого автомобіля проведено 21.03.2024 року. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля внаслідок його пошкодження 07.08.2023 року в цінах, станом на момент його огляду 21.03.2024 року становить 52464,25 грн. Як вбачається з вказаного висновку експерта, огляд зазначеного у позові автомобіля а проводився експертом 21.03.2024 року. Як стверджує позивач, подія відбулася 07.08.2023 року. На підтвердження завданої майнової шкоди транспортному засобу внаслідок падіння кам`яної брили з фасаду будинку надано рахунок на оплату №753 від 07.08.2023 р. Тобто для проведення експертизи позивачем був наданий відремонтований автомобіль. Крім того, подія відбулася 07.08.2023 року, а транспортний засіб оглянутий експертом лише 21.03.2024 року. Згідно з висновком експерта на момент пошкодження автомобіль експертом не оглядався і будь-яких даних про їх наявність до пошкодження не представлено. Підтвердження того, що пошкодження, які виявлені експертом під час огляду автомобіля отримані саме внаслідок падіння фасаду позивачем не надано, про що зазначено у висновку. Тому суд погоджується з доводами відповідача і вважає, що висновок експерта № 41 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи згідно з договором № 21 від 21.03.2024 року, складеного 30.03.2024 року, не є достовірним та достатнім доказом, так як жодним чином не підтверджує наявність завданих збитків автомобілю позивача 07.08.2023 року та не підтверджує вартість понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ЛКП«Княже місто» у спричиненні шкоди внаслідок падіння кам`яної брили з фасаду будинку. Враховуючи те, що обов`язковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду є причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, судом не встановлено, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача ЛКП «Княже місто» позивачу завдана шкода, а також доказів причин її виникнення. Матеріали справи не містять належних доказів доведеності вини саме відповідача ЛКП «Княже місто» у вчиненні протиправних дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та неправомірними діями відповідача. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи роз`яснення\~Пленуму Верховного\~Суду України,\~даних у\~п.п.\~5,\~9\~Постанови «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» за\~№ 4\~від 31\~березня 1995\~р.,\~згідно з\~якими особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. \~ \~ \~ \~ Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Оскільки відповідачем було доведено, що дана шкода була завдана не з його вини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційні втрати. Також не підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, на сплату судового збору та витрати пов`язані з проведенням судової експертизи. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем у порядку передбаченому правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed