Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

07.03.2024р. [PERSON] через свого представника адвоката Мартинюк М.Р. (діє на підставі ордеру від 01.03.2024 а.с. 14) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Алекскредит» (треті особи - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В.. приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л.) про повернення коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження (а.с. 1-3). Ухвалою судді Наумової О.С. від 13.03.2024р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 19). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023р. по справі № 201/9222/23 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 04.04.2020р., вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за №7203 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості. Після чого відпала правова підстава для стягнення з позивачки грошових коштів. З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з ТОВ «Алекскредит» на його користь грошові кошти у розмірі 16654,43 грн., стягнуті в межах виконавчого провадження № 61865667. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом із позовом представник відповідача надав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягав (а.с. 4). Представник відповідача Попудренко А.В. (діє на підставі витяг з ЄДР а.с. 28) 02.04.2024 надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки грошові коши були стягнути на підставі чинного виконавчого напису, також заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу (а.с. 24 27). Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 22-24, 33-34). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2023 у справі № 201/9222/23 позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», треті особи: Приватний нотаріус Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем 04 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 7203 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь [PERSON] витрати із сплати судового збору у сумі 1 073 (тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. (а.с. 5-7). У межах виконавчого провадження № 61865667 з виконання вказаного виконавчого документа з [PERSON] стягнуто 16654,43\~грн. (а.с. 11). Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За даними АСВП виконавче провадження № 61865667 завершене. За змістом ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми 1212 ЦК України, викладених у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в» відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Враховуючи, що судом під час розгляду справи, на підставі наданих суду доказів, встановлено, що підставою отримання ТОВ «Алекскредит» в рамках виконавчого провадження № 61865667 сума у розмірі 16654,43 грн. стягнуто з позивача у примусовому порядку заборгованості, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса № 7230 від 04.04.2020р., який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави, на якій було набуто грошові кошти, на теперішній час не існує. Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «Алекскредит» безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню та стягненню з ТОВ Алекскредит» на користь позивачки підлягає сума 16654,43 грн. Інші вимоги задоволенню не підлягають, оскільки до адміністративного суду, згідно частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" можуть бути оскаржені: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, накладення штрафу, стягнення витрат на проведення виконавчих дій лише у тому разі, коли вони винесені у межах виконавчого провадження з приводу виконання рішень інших органів (посадових осіб), але не судових рішень; рішення, дії, бездіяльність державного виконавця щодо безпосереднього виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, накладення штрафу, стягнення витрат на проведення виконавчих дій як виконавчих документів, прийнятих у виконавчому провадженні щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. За загальним правилом сторони виконавчого провадження, їхні представники та прокурор можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист. Разом з цим інші учасники виконавчого провадження можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби до адміністративного суду. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 808/8368/15. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20\~грн. (а.с. 15). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial