Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» (далі - ОСББ «ТВК-2000»), [PERSON] , в якому, з урахуванням доповнень до позовної заяви, просить: - зобов`язати Голову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» [PERSON] у присутності всіх членів ОСББ «ТВК-2000» (не менше 75% від їх загальної кількості) принести публічні вибачення позивачу; - спростувати ОСББ «ТВК-2000» недостовірну інформацію: «По прежнему остается загадкой из каких источников будет оплачиваться весь этот банкет и на сколько нам всем поднимут тариф за м2, чтоб наши общие деньги плавно перетекли на подряды [PERSON] ». «При этом [PERSON] для привлечения работников с вокзала уже запланировал наши подвалы под бесплатные хостелы». - зобов`язати голову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТВК-2000» [PERSON] , розмістити оголошення за адресою: [ADDRESS] , з наступним текстом: «Інформація відносно [PERSON] , [INFO] , яка була поширена ОСББ «ТВК-2000» в оголошенні за 30 червня 2021 року є недостовірною та такою, що порочить його честь і гідність, правління ОСББ «ТВК-2000» (код ЄДРПОУ 25836024) приносить щирі вибачення перед [PERSON] , [INFO] , за розповсюдження неправдивої інформації», та встановити тривалість такого оголошення строком 1 (один) місяць; - стягнути з ОСББ «ТВК-2000» на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 75 000 гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 21 серпня 2009 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є членом ОСББ «ТВК-2000». Будинок, де він мешкає, на даний час обслуговується ОСББ «ТВК-2000», який поширив недостовірну інформацію, шляхом розміщення (фіксації на поверхнях стін) об`яв у місцях для оголошень в будинку, в кабіні ліфту та інших загальнодоступних місцях (біля під`їздів, парадних та квартир) за адресою: [ADDRESS] , що пророчать його честь, гідність та ділову репутацію. Розповсюджена відповідачем інформація призводить до необґрунтованого зниження репутації позивача серед членів ОСББ вцілому, серед сусідів та насмішок від незнайомих людей за межами території ОСББ. У свою чергу, голова правління ОСББ «ТВК-2000» [PERSON], діючи як посадова особа, у порушення норм моралі та загальноприйнятих норм етики, поширила негативну інформацію, яка порушує його особисті немайнові права: принижує честь, гідність та ділову репутацію, а саме: здійснила розповсюдження оголошень з неправдивою, ганебною інформацією. Зазначені оголошення є неправдою, наклепом з боку правління ОСББ «ТВК-2000» як юридичної особи, так і з боку голови правління ОСББ «ТВК-2000» [PERSON] як фізичної особи. Враховуючи ту обставину, що позивач є фізичною особою та мешканцем ОСББ «ТВК-2000», поширена недостовірна інформація супроводжувалась необґрунтованими та безпідставними звинуваченнями з використанням публічних образ, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у відновленні честі, гідності та ділової репутації, тому вважає, що з відповідача 1 - ОСББ «ТВК-2000» слід стягнути 100 000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди, з відповідача 2 - [PERSON] - 75 000 грн. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом з метою захисту та поновлення своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 05 січня 2022 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Копію цієї ухвали позивачу було двічі надіслано на поштову адресу, зазначену ним в позовній заяві, проте поштове відправлення повернулося на адресу Солом`янського районного суду міста Києва з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання». Крім того, копію ухвали про залишення позовної заяви без руху було надіслано на електронну пошту представника позивача, однак недоліки усунуті не були. Разом з тим, у зв`язку з тим, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, а недоліки, встановлені судом, можуть бути усунуті під час судового розгляду, суд дійшов висновку про прийняття справи до розгляду. 04 травня 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18 серпня 2023 року представником відповідача 1 - ОСББ «ТВК-2000» подано до суду відзив, в якому він заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що ОСББ «ТВК-2000» у своїй діяльності керується Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», іншим законодавством України та Статутом ОСББ «ТВК-2000». Згідно з вимогами Статуту 18 лютого 2020 року відбулися загальні збори співвласників, за результатами яких було обраного Головою Правління [PERSON] та членів Правління в кількості п`яти осіб, в тому числі, членом Правління було обрано позивача. Члени правління не є найманими працівниками ОСББ «ТВК-2000» і здійснюють виконання покладених на них обов`язків безоплатно на громадських засадах. На першому засіданні обраного Правління, яке відбулося 12 березня 2020 року, було прийнято рішення про розподіл обов`язків між членами Правління, відповідно до якого на позивача було покладено обов`язки з контролю за забезпеченням належного стану систем ХВП, ГВП та ЦО, технічних приміщень. Однак в процесі роботи виявилося, що позивач у своїй діяльності керувався не загальними інтересами співвласників багатоквартирного будинку, а власними бізнесовими інтересами, вважаючи, що обрання його членом Правління та виконання покладених на нього обов`язків з контролю за забезпеченням належного стану систем ХВП, ГВП та ЦО, технічних приміщень, надає йому привілеї та безперешкодне право на витрачання коштів і використання спільного майна у власних інтересах та інтересах пов`язаних з ним підприємницьких структур, ігноруючи при цьому встановлений порядок прийняття рішень. При цьому позивач фактично відсторонився від спільної участі у вирішенні поточних питань, пов`язаних із забезпеченням надійного функціонування ОСББ «ТВК-2000» в складний період діяльності в умовах карантину та військового стану. Така поведінка позивача вважалась членами Правління неприйнятною. ОСББ «ТВК-2000» прийняло участь у конкурсі проектів з реалізації енергоефективних заходів за програмою співфінансування, згідно з якою 70% витрат фінансувалися Київською міською державною адміністрацією. Згідно з умовами конкурсу ОСББ «ТВК-2000» повинно було профінансувати роботи по енергозбереженню в будинку за рахунок власних коштів в розмірі 30% від загальної вартості проекту, в тому числі заміну вікон на сходових клітинах будинку. На виконання цього зобов`язання керуючим справами було надано на розгляд Правління дві пропозиції на виконання робіт по заміні віконних конструкцій в місцях загального користування будинку. Позивач як член Правління особисто ознайомився з отриманими пропозиціями і надав власну пропозиції доручити виконання робіт ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрінвестбуд». При розгляді Правлінням усіх пропозицій внесена позивачем пропозиція була одностайно відхилена. Приймаючи рішення про відхилення пропозиції позивача Правління керувалось тим, що відповідно до наданої керуючим справами виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було достовірно встановлено, що одним із засновників і кінцевим бенефіціаром ТОВ «Будівельно-Інвестиційна Компанія «Укрінвестбуд» є дочка позивача - [PERSON] , яка володіє 100% статутного капіталу зазначеного товариства і проживає в будинку ОСББ «ТВК-2000» за місцем проживання позивача. Тобто мова йшла про прямий конфлікт інтересів, тому Правління ухвалило рішення доручити виконання робіт Товариству з обмеженою відповідальністю «Соляріс-Аква», цінова пропозиція якого була нижче. Окрім того, ТОВ «Соляріс-Аква» вже раніше виконувало аналогічні роботи у будинку і роботи були виконано якісно, вчасно і без створення незручностей співвласникам. Саме принципова позиція Правління по недопущенню використання позивачем спільних коштів і майна ОСББ «ТВК-2000» у власних інтересах та інтересах пов`язаних з ним підприємницьких структур призвела до конфлікту між позивачем та Головою правління ОСББ й керуючим справами будинку. Крім того, позивачем не надано суду належні, допустимі та достовірні докази в підтвердження позовних вимог, а наявні недоліки в позовній заяві згідно з ухвалою суду від 05 січня 2022 року про залишення позовної заяви без руху не усунені. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалами суду від 19 лютого 2024 року, занесеними до протоколу судового засідання, було відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про виклик свідків та частково задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів, зобов`язано ОСББ «ТВК-2000» надати належним чином завірену копію Статуту. 31 травня 2024 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху було подано до суду позовну заяву в новій редакції та докази на підтвердження обставин, викладених в ній, однак ухвалою суду від 03 червня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, було відмовлено у долученні до матеріалів справи, поданих стороною позивача позовної заяви в новій редакції та доказів, у зв`язку з подачею їх з пропуском строку встановленого законом, на стадії дослідження доказів. 04 червня 2024 року представником позивача подано до суду доповнення до позовної заяви, в яких конкретизовано позовні вимоги та приведено їх у відповідність зі змістом позовної заяви. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідач 2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги позивача до неї та ОСББ вважає необґрунтованими та безпідставними, підтримує позицію, викладену у відзиві відповідача 1, просила в задоволенні позову відмовити. У встановлений судом строк, не скористалась своїм правом на подання відзиву. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача 2. Вислухавши представника позивача, представника відповідача 1, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з частиною другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Судом установлено, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . ОСББ «ТВК-2000» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] (пункт 1 розділу І Статуту ОСББ «ТВК-2000»). Таким чином, будинок, в якому проживає позивач обслуговується відповідачем 1. З протоколу № 1 засідання Правління ОСББ «ТВК-2000» від 12 березня 2020 року вбачається, що членами Правління є: [PERSON] (Голова правління), [PERSON] (заступник голови Правління), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (члени правління). Відповідно до вказаного протоколу на засіданні Правління було прийнято рішення про розподіл обов`язків між членами Правління, відповідно до якого на позивача було покладено обов`язки з контролю за забезпеченням належного стану систем ХВП, ГВП та ЦО, технічних приміщень будинку. Звертаючись до суду з указаним позовом позивач зазначив, що ОСББ «ТВК-2000» та його головою - [PERSON] , шляхом фіксації на поверхнях стін у місцях для оголошень в будинку, в кабіні ліфту та інших загальнодоступних місцях (біля під`їздів, парадних та квартир) за адресою: [ADDRESS] , оголошень, було розповсюджено інформацію такого змісту: «По прежнему остается загадкой из каких источников будет оплачиваться весь этот банкет и на сколько нам всем поднимут тариф за м2, чтоб наши общие деньги плавно перетекли на подряды [PERSON] »; «При этом [PERSON] для привлечения работников с вокзала уже запланировал наши подвалы под бесплатные хостелы» Позивач, вважає, що поширена відповідачами вищевказана інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації. Крім того, до матеріалів справи долучено фотокопію звернення «Уважаемые жильцы! К Вам обращается действующее правление ОСББ «ТВК-2000»». Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно із статтею 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. У законодавстві при цьому робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (стаття 30 Закону України «Про інформацію»). Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При образі винний принижує честь і гідність особи шляхом висловлювання нецензурних чи брутальних слів, вчиненням непристойних або насильницьких дій (жесту та ін.), або дає непристойну оцінку особистим якостям чи поведінці особи у формі, яка різко суперечить прийнятому спілкуванню між людьми. Основна різниця між образою і наклепом полягає в характері посягання на честь і гідність особи. При образі винний дає оцінку особистих якостей особи, його поведінки, причому це може відбуватися й віч-на-віч, тоді як при наклепі йдеться про поширення серед інших осіб вигаданих «фактів», які ганьблять особу. При образі обов`язковою ознакою є непристойність форми, тоді як при наклепі така ознака частіш за все відсутня. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). (частина третя статті 277 Цивільного кодексу України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. (абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року року № 1). Захист честі, гідності і ділової репутації - право громадянина та юридичної особи вимагати через суд спростування недостовірної інформації (відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво), яка принижує їхню честь, гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди їхнім інтересам. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, зокрема, мережі Інтернет викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, форумах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Позов про спростування відомостей, що порочать честь і гідність, може бути пред`явлений особою, про яку поширено такі відомості, а також її близькими родичами, якщо відомості прямо чи посередньо їх порочать. Заінтересована особа має право на судовий захист у зазначеному порядку й у разі поширення таких відомостей щодо члена її сім`ї або іншого родича, який помер. Зобов`язаними суб`єктами названих правовідносин є особи, які (незалежно від наявності їхньої вини) поширили відомості, що не відповідають дійсності, або виклали їх неправдиво, і це порочить честь і гідність чи ділову репутацію або завдає шкоди інтересам громадян чи організацій. Таким чином, відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача. Особа, стосовно якої поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди її інтересам, честі, гідності або діловій репутації, має право крім спростування таких відомостей вимагати також відшкодування майнової і моральної (немайнової) шкоди, завданої їх поширенням. За положенням статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 30 Закону України «Про інформацію») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» , ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Так, відповідно до практики ЄСПЛ слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 Цивільного кодексу України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року м. Київ, Справа № 308/2695/15-ц, Провадження № 61-5012св18) Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, дослідивши докази наявні в матеріалах справи,

Outcome: approved