Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Добромильської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування, у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він з 2010 року по 2021 року перебув у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , від спільного проживання мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після остаточного припинення спільного проживання, як чоловік та дружина, діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати батьком, внаслідок військової агресії рф, змушені були залишити територію Луганської області та переїхати в Львівську область, де позивач разом з дітьми зареєстрований, як внтурішньопереміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у період спільного проживання з позивачем, а так само після припинення сімейних відносин, участі у вихованні дітей не приймала, не утримувала їх, не цікавилась їх життям, здоров`ям, навчанням. Вже тривалий час проживає окремо від дітей, не спілкується і не бажає спілкуватися зі ними. Зокрема, судовим наказом від 16 02 2022 року у справі № 428/12921/21-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 грудня 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття. Проте відповідач не виконує вказаного наказу, оскільки жодного разу аліменти у визначеному судом розмірі не сплачувала, внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів станом на 29.08.2023 року становить 40108,55 грн. Крім того, з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивач разом з дітьми переселився в більш безпечний район у Львівську область, де винаймають житло, діти проживають разом з ним, повністю знаходяться на його утриманні, позивач одноособово виховує дітей, діти навчаються, однак матір дітей жодним чином не приймає участь у їх вихованні, не проявляє ніякого інтересу до дітей. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює, як ухилення матері від обов`язків щодо виховання дітей, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність в нею серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 50). Позивач та представник третьої особи у судовому засіданні надали пояснення по суті позову, заявлені вимоги підтримали, наполягали на їх повному задоволенні, не заперечували проти винесення заочного рішення. Крім того, [PERSON] зазначив, що з відповідачем однією сім`єю вони не проживають з 2021 року, їх стосунки не склалися, дружина почала випивати та грати в азартні ігри, виносила спільно зароблені кошти з дому, що й призвело до припинення спільного проживання. Участі в житті дітей [PERSON] ніколи не приймала і приймати в подальшому не бажає. Забезпеченням належного рівня життя, розвитком та навчанням дитини позивач займається особисто. Відповідач, відзив на позовну заяву не подала, в судове засідання повторно не з`явилася. У відповідності до приписів частин 6, 10 статті 187 ЦПК України суд звернувся до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. За наявними даними ДМС України, останнє відоме місце проживання [PERSON] , зареєстроване адресою: [ADDRESS] . Суд, беручи до уваги, що Сєвєродонецький район, Луганська область. входить до Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 22.12.2022 року № 309. Через що, отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування фізичної особи, тому подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідачка була повідомлена належним чином про розгляд справи, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Як зазначає позивач у позові, з 2010 року [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, у м. Сєвєродонецьку Луганської області [INFO] у сторін народився син [PERSON] , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області (а.с. 11). 23 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] стали батьками другого сина - [PERSON] , на підтвердження чого позивачем надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 12). Судовим наказом від 14 лютого 2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 грудня 2021 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 30). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки № 369. виданої Тернавським старостинським округом № 6 Добромильської міської ради від 07.07.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на даний час проживають разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). За місцем проживання позивача було проведено акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх дітей, у відповідності до якого батьком створені всі умови для виховання дітей, у будинку чисто, батько готує їжу дітям, діти доглянуті, привітні, охоче вступають у розмову, однак уникають розмов про матір (а.с. 20). [PERSON] за даними виконавчого комітету Добромильської міської ради, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Позивач зарекомендував себе як грамотний, компетентний та відповідальний, і як турботливий батько. Шкідливих звичок не має, спиртних напоїв не вживає. Бере активну участь у шкільному житті дітей, регулярно відвідує батьківські збори, сумлінно ставиться до своїх батьківських обов`язків (а.с. 19-23). Матір [PERSON] з дітьми не спілкується. У вихованні дітей участі не приймає. З класним керівником на зв`язок ніколи не виходила, на батьківські збори не з`являвся. Зазначене підтверджено характеристикою [PERSON] учня 6 класу ЗЗСО 1-2ст. (а.с. 23). До того ж, відповідач систематично ухиляється від обов`язку з утримання дитини, не сплачує аліменти на утримання дітей, про що свідчить довідка про неотримання аліментів за вих. № 68666147 від 26.01.2024 року (а.с. 69), постановами державного виконавця до боржника застосовані обмеження, передбачені Законом Укераїни «Про виконавче провадження», в тому числі накладено арешт на майно (а.с. 26-35). Аналіз всіх поданих письмових доказів свідчить про те, що відповідач неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Правовідносини, що виникли між сторонами, з приводу позбавлення батьківських прав, врегульовані наступними нормами закону, а саме. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. [PERSON] являється батьком малолітніх дітей, має право на звернення до суду з таким позовом. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання дітей, визначених ст. 150 СК України, не виконує встановленого рішенням суду обов`язку щодо утримання дітей, не сплачує аліментів. В ході судового розгляду в якості свідка була допитана [PERSON] , яка надала показання про те, що позивач являється її сусідом, внутрішньо переміщеною особою. Останній сумлінно ставиться до виховання своїх дітей, діти завжди охайні, привітні, навчаються в школі. Матір дітей вони жодного разу не бачили, остання жодним чином не спілкується з дітьми, не допомагає їм. Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові. Рішеннями виконавчого комітету Добромильської міської ради Львівської області від 22 грудня 2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 37). Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дітей, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітній дітей - [PERSON] та [PERSON] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне. Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 211,30 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved