Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Керівник Красноградської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Харківської області звернувся до суду з заявою про визнання спадщини, яка складається з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та належала померлій [PERSON] на праві приватної власності відумерлою. Заява обґрунтована тим, що заявником встановлено, що відповідно до актового запису про смерть № 08 від 23.05.2017 та витягу ДРАЦС громадян 00034887257 про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Місцем смерті [PERSON] є с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області. Громадянка [PERSON] за життя мала у приватній власності житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта ПГО № 01-0177-1 в погосподарській книзі № 2 на 2016-2020 роки Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, загальною площею 56 кв. м. разом із надвірними будівлями. Згідно з облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживала самотньо. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про права на спадщину та заповіти/спадкові договори), відсутня інформація щодо наявності заповітів, відкритих спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] . Також, відсутність у померлої [PERSON] спадкоємців встановлено рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 08.06.2022 по справі № 624/151/22, яке набрало законної сили і має преюдиціальне значення. З метою пошуку заінтересованих осіб або спадкоємців [PERSON] Кегичівським відділом Красноградською окружною прокуратурою розміщено повідомлення у виданні «Вісті Красноградщини» про те, що у судовому порядку вирішується питання про визнання спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Отже враховуючи той факт, що у померлої [PERSON] відсутні спадкоємці за законом та за заповітом, спадщина в порядку ст.ст. 1268, 1270 ЦК України неприйнята, будинок, що належить їй на праві приватної власності, який розташований за адресою: [ADDRESS] має бути визнано відумерлою в судовому порядку. У додаткових поясненнях позивач зазначив, що відповідно до погосподарської книги № 1 Лозівської сільської ради народних депутатів на 1986-1990 роки [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] проживала разом [PERSON] , який згідно актового запису про смерть № 10 від 03.05.1997 помер [INFO] . Крім того, у вказані книзі в розділі ІІІ «Побудови, що є особистою власністю господарства» зазначено житловий будинок 1970 року будівництва загальною площею 50 кв. м. Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно дані про власника житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] відсутні. Також, відсутні фактичні дані про власника майна в Кегичівському БТІ. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім`я та по батькові глави сім`ї, на ім`я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Враховуючи вищезазначене, [PERSON] набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не зареєструвала своє право власності в органах БТІ та у державного реєстратора. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 19.02.2024 заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження. Прокурор Татоян А.А. в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити та визнати спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] відумерлою. Від Кегичівської селищної ради Харківської області надійшла заява про те, що селищна рада повністю підтримує та просить задовольнити заяву, справу розглянути без участі їх представника за наявними в справі матеріалами. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , місце її проживання на день смерті за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією актового запису про смерть №08 від 23.05.2017 складеного виконавчим комітетом Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. Згідно виписки з погосподарської книги №2 Лозівської сільської ради [PERSON] була зареєстрована в домоволодінні на території ради одна. Після смерті [PERSON] , залишилась спадщина, яка складається із житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до погосподарської книги № 1 Лозівської сільської ради народних депутатів на 1986-1990 роки [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON] проживала разом [PERSON] . У розділі ІІІ «Побудови, що є особистою власністю господарства» зазначено житловий будинок 1970 року будівництва загальною площею 50 кв. м. Як вбачається з копії погосподарської книги № 1 Лозівської сільської ради народних депутатів на 1986-1990 роки зазначений житловий будинок був побудований в 1970 році. Виникнення права власності на будинки, що побудовані до 1992 року регулювалось положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 Мінкомгоспом УРСР, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські (будинкові) книги місцевих рад. Крім того, погосподарські (будинкові) книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських (будинкових) книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105у 1985-1988 роках, державний облік житлового фонду, незалежно від його належності, здійснювався за єдиною для Союзу PCP системою на основі реєстрації і технічної інвентаризації. Міськими, сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських (будинкових) книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, оскільки житловий будинок був побудований як встановлено судом [PERSON] в 1970 році, то належав їй на праві приватної власності. Згідно актового запису про укладення шлюбу № 4 від 04.04.1987 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу обрала прізвище чоловіка [PERSON] . Згідно актового запису про смерть № 10 від 03.05.1997, складеного виконавчим комітетом Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з повідомленням Старости Кегичівської селищної ради Лозівського старостинського округу від 06.02.2024 за вих. №18-35/18 селищною радою вживались заходи для пошуку спадкоємців [PERSON] , але позитивних результатів це не дало. Кегичівським відділом Красноградської окружної прокуратури Харківської області з метою пошуку спадкоємців або заінтересованих осіб було розміщено оголошення в газеті «Вісті Красноградщини» про вирішення в судовому порядку питання про визнання спадщини [PERSON] відумерлою, що підтверджується копією газети. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75760035 від 09.02.2024 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 75759957 від 09.02.2024 інформація у спадковому реєстрі щодо [PERSON] відсутня. Відповідно до листів Краснограської окружної прокуратури від 13.02.2024 за вих.№59/2-599 вих-24 та Кегичівської селищної ради Харківської області від 15.02.2024 за вих.№04-09/465 прокуратурою вживались заходи щодо встановлення підстав для представництва прокуратурою державних інтересів. Кегичівська селищна рада заходи спрямовані на визнання спадщини [PERSON] відумерлою не вживала та вживати не буде, з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на землю та даних зі спадкового реєстру. Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно дані про власника житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] відсутні. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а у відповідності до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За приписами ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Отже, суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» зазначає, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Згідно ст. 334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Статтею 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину ніхто не прийняв, спадкова справа після її смерті не заводилась, а тому суд визнає спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , відумерлою. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. В силу положень п. 15-1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнений від сплати судового збору в даній справі, а тому і розподілу між сторонами не підлягає.

Outcome: approved