Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що фактично з відповідачем вони стали проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина з 05.05.2013 року, спочатку без реєстрації шлюбу, а офіційно шлюб між ними був зареєстрований 17 лютого 2014 року виконкомом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис №3. Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 05 травня 2013 року між ними відбулося сватання, і вони відразу стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку її матері в [ADDRESS] . Проживаючи разом однією сім`єю, як чоловік і жінка з 05 травня 2013 року між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, у них був спільний бюджет та спільні витрати, вони разом харчувалися, піклувалися один про одного, разом планували подальше майбутнє спільне проживання. 20 жовтня 2013 року відбулося весілля на яке були запрошені гості з обох сторін в ході якого саме 20.10.2013 у приміщенні будинку культури в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області працівником сільської ради була проведена церемонія укладання шлюбу між нею та відповідачем. В ході проведення церемонії, яка була організована для них та гостей, вони з відповідачем ставили підписи про укладення шлюбу і їм навіть видали свідоцтво про шлюб, без складання відповідного актового запису, оскільки на той час їй не було ще 18 років. В період сумісного проживання однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу, на кошти, які були їм подаровані 20.10.2013 на весіллі, а також частково за кошти, які були добавлені батьками, 06.12.2013 ними був придбаний будинок [ADDRESS] загальною площею 66,2 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,1007га за цією ж адресою. Право власності на будинок та земельну ділянку було оформлено на відповідача. Після набуття нею повноліття вони з відповідачем 17.02.2014 у виконкомі сільської ради офіційно зареєстрували шлюб. 24.06.2022 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона з донькою продовжують проживати у вказаному будинку, а відповідач перейшов проживати до будинку своїх батьків в [ADDRESS] . В зв`язку з цим просить встановити факт проживання її та відповідача [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`єю в період з 05.05.2013 року по 17.02.2014 року. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1007га за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 7124385100:01:002:0329, реєстраційний номер 147316771243. Визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладених в позовній заяві та наполягали на задоволенні позовних вимог. В подальшому в судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, попередньо подавши заяву в якій просили позов задоволити, а справу розглядати у їх відсутність, Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, попередньо подавши заяву в якій позов визнають та просять справу розглянути у їх відсутність. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 05 травня 2013 року між сторонами по справі відбулося сватання, і вони відразу стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в будинку матері позивача в [ADDRESS] . Проживаючи разом однією сім`єю, як чоловік і жінка з 05 травня 2013 року між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, у них був спільний бюджет та спільні витрати, вони разом харчувалися, піклувалися один про одного, разом планували подальше майбутнє, спільне проживання. 20 жовтня 2013 року відбулося весілля на яке були запрошені гості з обох сторін в ході якого саме 20.10.2013 у приміщенні будинку культури в с. Ладижинка Уманського району Черкаської області працівником сільської ради була проведена церемонія укладання шлюбу між нею та відповідачем. В період сумісного проживання однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу, на кошти, які були їм подаровані 20.10.2013 на весіллі, а також частково за кошти, які були добавлені батьками, 06.12.2013 ними був придбаний будинок [ADDRESS] загальною площею 66,2 кв.м., а також земельна ділянка площею 0,1007га за цією ж адресою. 17 лютого 2014 року виконкомом Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис №3 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб №608 від 17.08.2001 року Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.06.2022 шлюб між сторонами було розірвано. Згідно копії паспорта [PERSON] , вона зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно пояснень [PERSON] 05.05.2013 року відбулося сватання її доньки [PERSON] з [PERSON] , після чого вони відразу стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в її будинку по [ADDRESS] .20.10.2013 відбулося весілля, після якого сторони продовжили проживати в неї. Грошей, які вони отримали в дарунок на весіллі не вистачило для придбання будинку, у зв`язку з чим їм була надана допомога, як із сторони батьків [PERSON] так і батьком [PERSON] , після чого вони на початку грудня 2013 року придбали будинок [ADDRESS] , який був зареєстрований на [PERSON] . Офіційно [PERSON] та [PERSON] оформили шлюбні відносини після досягнення [PERSON] повноліття, а саме в лютому 2014. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Суд дійшов висновку, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу [PERSON] разом з [PERSON] в період з 05 травня 2013 року по 17 лютого 2014 року підтверджується сукупністю доказів та обставин зокрема, свідоцтвом про народження дитини [PERSON] ; довідкою про реєстрацію місця проживання особи за однією адресою разом з відповідачем; спільними фото-відео матеріалами та визнанням позову відповідачем. За таких умов, суд приходить до висновку про те, що в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 05 травня 2013 року по 17 лютого 2014 року позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України зазначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч.2 ст.74 Сімейного Кодексу України зазначено, що на майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до постанови Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Враховуючи викладене, особами, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за суспільні грошові кошти». З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1007га за адресою [ADDRESS] , кадастровий № 7124385100:01:002:0329, реєстраційний номер 147316771243 об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] теж підлягають задоволенню, у зв`язку з чим слід визнати за сторонами право власності по частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , в порядку поділу майна набуте за час спільного проживання. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Так, при поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір за позов матеріального характеру в сумі 7697,80 грн., за позов немайнового характеру в сумі 1073,00 грн. та за заяву про забезпечення позову в сумі 536,80 грн. Суд вважає, що позивачем за позов матеріального характеру сплачено зайву суму судового збору ( 6624,20 грн. ), яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Судовий збір на загальну суму 2683,40 грн. в зв`язку з задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved