Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 15.03.2024 року представник [PERSON] [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач 19.08.2023 року отримав від позивача у борг 7 500 доларів США на строк до 03.09.2023 року. На підтвердження своїх зобов`язань відповідач надав позивачу власноруч складену розписку від 19.08.2023 року, яка була складена у присутності двох свідків. Станом на день подання позову до суду відповідач у жовтні 2023 року повернув лише частину боргу у сумі 1\~000 доларів США та у листопаді того ж року перерахував позивачу кошти у гривнях, що становить 500 доларів США. Отже сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача залишилася 6 000 доларів США, яку і просить стягнути позивач, а також просить стягнути з відповідача судовий збір. ІІ. Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі на підставі доказів, що є у матеріалах справи, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Судом здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення за даними сайту «Укрпошта» повертається як не вручене, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. ІІІ.\~Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 18.03.2024 року постановлено цивільну справу за вказаним позовом передати до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області для розгляду за підсудністю. 11.04.2024 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про\~стягнення грошових\~коштів надійшла до Тисменицького районного суду. Ухвалою судді від 17.04.2024 року постановлено прийняти вказану цивільну справу до розгляду, який здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 29.04.2024 року клопотання представника\~позивача -\~адвоката Захарова\~Олександра Олександровича про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки сторони в судове засідання на 10.06.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 5 ст.268 ЦПК України зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 19.08.2023 року [PERSON] , [INFO] отримав у борг в [PERSON] , [INFO] грошові кошти в сумі 7 500 доларів США та зобов`язався повернути їх у строк до 03.09.2023 року. Дана розписка написана у присутності двох свідків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.49). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Статтею 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ч. 1ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст.1047 ЦК України\~допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні.\~Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти\~фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що розписка містить зобов`язання повернути грошові кошти в іноземній валюті, відповідачем договірних зобов`язань в повному обсязі не виконано, так як останній повернув 1500 доларів США позивачу, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики (розпискою) від 19.08.2023 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 6000 доларів США. Відтак, позов слід задовольнити. VІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 296 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.626, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: approved