Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальності «Газорозподільні мережі України» Криворізька філія товариства з обмеженою відповідальності «Газорозподільні мережі України» звернулось до суду з вказаним позовом, який уточнило 29.03.2024, обґрунтувавши позовні вимоги наступними обставинами. Позивачу на підставі постанови НКРЕКП №1839 від 26.12.2022 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. З 01.08.2023 Криворізька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» виконує функції Оператора ГРМ, визначені Законом України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 в межах міста Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець та Криворізького району Дніпропетровської області). Відповідач є побутовим споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . 08.06.2021 за адресою мешкання відповідача газопостачання було відключене, шляхом опломбування вводу. 24.11.2023 за адресою мешкання відповідача представниками КФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» було складено акт про порушення №KR-3, відповідно до якого було виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газопостачання. За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії КФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» було прийнято рішення про його задоволення та виконання нарахування за необлікований об`єм природного газу за період з 01.08.2023 по 24.11.2023 на суму 8933,56 грн. Боржнику в установленому порядку було направлено рахунок на оплату необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, однак оплата боргу у добровільному порядку не здійснена. За порушення зобов`язання\~ з оплати вартості спожитого природного газу позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України, які складають 42,47 грн та 35,73 грн відповідно. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача указану суму заборгованості та понесені судові витрати у вигляді судового збору. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялася належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з постановою НКРЕКП №1839 від 26.12.2022 позивачу видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. З 01.08.2023 позивач виконує функції Оператора ГРМ, визначені Законом України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 в межах міста Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець та Криворізького району Дніпропетровської області). В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже позивач є газорозподільним підприємством оператором газорозподільної системи в розумінні п.п. 3 п. 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем. Згідно з п. 4 гл. 3 Розділу VI Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. В п. 7 гл. 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу. Як вбачається з акта №3326 від 08.06.2021, за адресою: [ADDRESS] припинено газопостачання, вхідний кран опломбовано. Відповідно до акта про порушення №KR-3 від 24.11.2023, за адресою мешкання відповідача представниками КФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» було виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: несанкціоноване відновлення газопостачання, порушена пломба на вхідному крані, газом користуються. Акт підписаний представниками позивача та відповідачем. З урахуванням наведеного відповідач за адресою: [ADDRESS] є споживачем природного газу. З витягу з протоколу №06 від 07.12.2023 вбачається, що за результатами розгляду акта про порушення, на засіданні комісії було прийнято рішення про його задоволення та виконання нарахування за необлікований об`єм природного газу за період з 01.08.2023 по 24.11.2023 на суму 8933,56 грн, також було складено акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості та рахунок на оплату, які було направлено на адресу відповідача. У підпункті 2 п. 1 Глави 2 Розділу ХІ Кодексу зазначено, що до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належить, несанкціоноване відновлення газопостачання. Відповідно до п. 2 Глави 3 Розділу ХІ Кодексу, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення. Згідно з пунктом 11 Глави 5, Розділу ХІ Кодексу, за результатами розгляду актів про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково. При задоволенні акту про порушення складається акт-розрахунок недооблікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Оскільки за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії, прийнято рішення про його задоволення, розрахунок недооблікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості виконано відповідно до вимог Кодексу, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь КФ ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу, яка складає 8933,56 грн. За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України. Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Згідно з розрахунком позивача сума інфляційних збитків за період з січня 2024 по лютий\~ 2024 роки становить 35,73 грн, а 3% річних 42,47 грн. Вказаний розрахунок не спростований відповідачем та іншого розрахунку матеріали справи не містять, тому суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок інфляційних збитків та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період. Враховуючи викладене вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних суд вважає доведеними належними та допустимими доказами, тому вони також підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved