Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, у якому просить суд: - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] право власності на спадкове майно, а саме: на 1/2 частину земельної ділянки,площею 0,0408 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою. Короткий зміст позовних вимог [INFO] померла мати повивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] виданим 13.10.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),актовий запис № 119, яка залишила на ім`я позивача [PERSON] . заповіт, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області, 15 листопада 2012 року, зареєстрованого у реєстрі № 1446. Той факт,що спадкодавець була матір`ю позивача підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] виданим 17.09.1973 року виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 94. На день смерті спадкодавцеві належало: 1/2 частина земельної ділянки,площею 0,0408 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку,виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою. Інша 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0408 кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] ,належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку,виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою належить позивачеві [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку,виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою. 17 травня 2023 року він звернувся до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області с заявою про видачу йому свідоцтва на спадщину за заповітом,але йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, що визначають частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, належну [PERSON] . Інших спадкоємців на спадщину немає. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 03.03.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 254. Позивач прийняв спадщину так як після смерті матері позивач фактично вступив у спадщину, оскільки продовжує користуватися спадковим майном та доглядає земельну ділянку та користується нею є її співвласником, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини. Таким чином, вищевказана 1/2 частина земельної ділянка відноситься до спадкової маси, згідно із вимогами ст. 1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 грудня 2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 травня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 04 червня 2024 року та витребувано у державного нотаріуса завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] ,померлої [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином в зв`язку з чим суд вважає за можливе розгляд справи за відсутність представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть № [NUMBER] виданим 13.10.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 119, яка залишила на ім`я позивача [PERSON] . заповіт, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Білгород-Дністровського нотаріального округу Одеської області, 15 листопада 2012 року,зареєстрованого у реєстрі № 1446. Той факт, що спадкодавець була матір`ю позивача підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] виданим 17.09.1973 року виконавчим комітетом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 94. На день смерті спадкодавцеві належало: 1/2 частина земельної ділянки,площею 0,0408 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку,виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою. Інша 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0408 кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою належить позивачеві [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку,виданим 05 листопада 2005 року Білгород-Дністровською міською радою. 17 травня 2023 року він звернувся до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу йому свідоцтва на спадщину за заповітом, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю документів, що визначають частку у спільній сумісній власності на земельну ділянку, належну [PERSON] . Інших спадкоємців на спадщину немає. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 03.03. 2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №254 Позивач прийняв спадщину так як після смерті матері позивач фактично вступив у спадщину, оскільки продовжує користуватися спадковим майном та доглядає земельну ділянку та користується нею є її співвласником ,що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття ним спадщини. Таким чином, вищевказана 1/2 частина земельної ділянка відноситься до спадкової маси, згідно із вимогами ст. 1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно дост.1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, після померлої [INFO] [PERSON] позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України. Із змісту ст.\~1268\~ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. У пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0408 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0064 що надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та розташована за адресою: [ADDRESS] ) перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця [PERSON] та її сина [PERSON] . /позивача/ та за життя спадкодавця не визначено частку у спільній власності кожного із таких співвласників, суд вважає, що частка кожного власника у праві спільної сумісної власності є рівною та становить ( одна друга), оскільки інше не встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних справ та інтересів може бути визнання права. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що вимоги позивача базуються на законі, оскільки він є спадкоємцем за законом та частково прийняв спадщину шляхом звернення в установлений строк до нотаріуса. Інших спадкоємців за законом та за заповітом, які б побажали її прийняти немає. За таких\~обставинах,\~єдиним способом\~реалізації позивачем\~своїх спадкових\~прав після\~смерті матері є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем цілком обґрунтовано заявлені вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved