Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Коваленко В.В. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] переплачені кошти за газ у сумі 1\~638,48 грн, та із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, інфляційні втрати у сумі 3\~232,60 грн та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 6\~000 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2021 позивач набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . При виборі квартири однією із позитивних характеристик саме цієї квартири була відсутність заборгованості за комунальні послуги та оплата за газ, яку попередній власник квартири за пропозицією постачальника газу ТОВ «Львівгаз збут» про незмінну вартість газу за річне споживання, здійснив на особовий рахунок постачальника газу №0900562352. Після оформлення права власності на згадану квартиру до позивача перейшов також особовий рахунок у постачальника газу № [NUMBER] , який був присвоєний на квартиру [ADDRESS] . Тобто набувши право власності на квартиру, позивач набула право і на особовий рахунок постачальника газу № [NUMBER] , на який було внесено попередню оплату за газ. [PERSON] щомісяця повідомляла оператору ГРМ покази побутового лічильника газу та станом на 01.05.2022 на особовому рахунку № [NUMBER] була наявна переплата за газ на суму 1\~638,48 грн. 26.06.2022 позивач звернулась із заявою до ТОВ «Львівгаз збут» про повернення перепаченої суми у розмірі 1\~638,48 грн, однак на свою заяву отримала відмову про повернення коштів. Вважає, що вказані кошти не є власністю відповідача, а виникли в результаті оплати за газ попереднім власником квартири, тому вони повинні бути повернуті власнику квартири [PERSON] . Просить позов задоволити. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.07.2023 ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15.03.2023 про повернення позовної заяви скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією та роз`яснено право подання відзиву на позовну заяву. 06.10.2023 представник відповідача ТзОВ «Львівгаз збут» - Стернюк В.А. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі. В обгрунтування заперечень вказує, що позивач була споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , з 01.05.2022 побутових споживачів ТОВ «Львівгаз збут» було переведено до «постачальника останньої надії» ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Відносини між газопостачальником та споживачами газу врегульовано Правилами постачання природнього газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та Типовим договором постачання природнього газу побутовим споживачам. У відповідності до вказаних Правил, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу та згідно абз. 2 п. 11 розділу ІІ Правил, у разі епреплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. У період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року попередньому власнику квартири за адресою: [ADDRESS] та відповідно особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] було призначено субсидію на спожитий природний газ. У зв`язку із тим, що [PERSON] щомісячно не повідомляв показники використаного газу по особовому рахунку № [NUMBER] , нарахування сум на сплату та сум субсидії не відповідало фактичним спожитим обсягам природного газу, тому, після актуалізації показників лічильника було виявлено переплату субсидії у розмірі 1\~638,48 грн. Згідно умов, передбачених Постановою КМУ № 848 у редакції, яка діяла до 01 травня 2019 року, житлові субсидії на оплату комунальних послуг до грудня 2018 року/січня 2019 року включно надавались громадянам не у грошовій формі за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки надавачів послуг. Пунктом 18 Постанови передбачено, що сума житлової субсидії, яка надається не у грошовій формі та не використана домогосподарством внаслідок економного споживання послуги, зараховується виконавцем комунальної послуги на наступні розрахункові періоди протягом сезону, в якому призначено житлову субсидію, як оплата таких послуг. При цьому, виконавець комунальної послуги був зобов`язаний щомісяця зазначати у платіжних документах одержувачів житлової субсидії суму переплати, а після закінчення опалювального сезону невикористана сума житлової субсидії, яка надавалась не у грошовій формі, має повертатись виконавцем комунальних послуг до державного бюджету. Таким чином, кошти у сумі 1 638,48 грн, що є предметом спору, є переплатою що утворилась за рахунок надходження житлових субсидій не у грошовій формі і підлягають поверненню державі, а споживач, який отримав переплату в ході перерахунків за субсидіями не має права претендувати на повернення таких коштів. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що зазначена житлова субсидія була призначена попередньому власнику квартири та особового рахунку ще до набуття права власності на це майно позивачем, а тому покликання позивача на ст. 1212 ЦК є безпідставним, оскільки відповідачем не було вчинено жодних порушень її прав чи інтересів та позивач не є потерпілим. З моменту набуття права власності на квартиру та до подання позовної заяви до суду позивачем жодних оплат за спожитий газ не здійснювалось, відтак заявлені позовні вимоги є безпідставними, у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити у повному обсязі. 13.10.2023 представником позивача адвокатом Коваленко В.В. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що твердження відповідача щодо того, що заявлена позивачем сума коштів не пділягає поверненню, оскільки є переплатою за спожитий газ та утворилась за рахунок надходження житлових субсидій не у грошовій формі на особовий рахунок № [NUMBER] , не можуть бути взяті до уваги, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та не містить доказів того, що невикористана сума житлової субсидії після закінчення опалювального сезону в 2018 році була повернута до бюджету. Представлена відповідачем роздруківка скріншоту із файлу Залізничного відділу соціального управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у 2018 році не може братись до уваги при винесенні судового рішення у справі як належний доказ, оскільки не містить жодних відомостей з якої саме програми, ким та коли був зроблений такий файл, відтак невідоме джерело походження документа. Звертає увагу на те, що протягом періоду з жовтня 2016 року по квітень 2018 року споживачу за рахунком № [NUMBER] дійсно надавалась субсидія, однак у травні 2018 року споживачем було внесено сплату на суму 207,30 грн, та за результатами розрахунку борг за газ станом на травень 2018 року становив 240,14 грн, тобто нарахована субсидія була використана у повному обсязі, а із зазначенням як переплата за газ станом на травень 2021 року у витягу з особового рахунку з кабінету «104.ua» вказана сума у розмірі 2\~474,33 грн, поруч з цим не містить відомостей про субсидії чи переплати за субсидіями. Відповідач за період з травня 2018 року по травень 2022 року не проводив перерахунок та не повертав невикористані кошти субсидії до бюджету, тому відсутні підстави для ствердження, що переплата за газ виникла саме із суми субсидії, а не за рахунок оплати за використаний газ. Разом із відповіддю на відзив на позовну заяву позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої остаточно просив стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 3\~232,60 грн. 26.10.2023 представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких наголосив на тому, що сума коштів, яка заявлена позивачем у позовній заяві, є переплатою, що утворилась за рахунок поступлення житлових субсидій не у грошовій формі, яка призначалась попередньому власнику квартири, тобто ще до набуття позивачем у справі права власності на згадану квартиру, відтак це кошти, які були профінансовані бюджетом, а тому підлягають поверненню державі, позивач з часу набуття права власності на квартиру жодних коштів за спожитий газ в якості оплати за послуги не вносив, а тому заявлені позовні вимоги безпідставні. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник позивача адвокат Коваленко В.В. 01.11.2023 подав до суду додаткові пояснення та просить при вирішенні справи врахувати, що згідно із наданою Залізничним відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради інформації, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за період з 01.08.2016 до 30.04.2018 не користувалась, при цьому безсумнівних доказів на підтвердження того, що попередньому власнику [PERSON] призначалась субсидія відповідачем не представлено, а долучена до відзиву роздруківка файлу Залізничного відділу соціального управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у 2018 році не може бути взята до уваги, оскільки не відповідає жодним вимогам належності та допустимості доказів. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Згідно ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за позивачем у справі - [PERSON] 12.05.2021, на підставі договору купівлі-продажу квартири № 1065 від 12.05.2021, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дубчак О.В., зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки ЛКП «Левандівка» № 538 від 22.07.2022 з місця проживання про склад сім`ї та прописку зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] немає, власником квартири є [PERSON] . Сторонами у справі підтверджено, що власнику квартири [ADDRESS] , як споживачу послуг ТзОВ «Львівгаз збут», було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно заяви представника [PERSON] від 28.06.2022, адресованої ТзОВ «Львівгаз збут», останній звертався в інтересах [PERSON] з вимогою здійснення Товариством перерахування переплати попередньої оплати за газ за адресою: [ADDRESS] у сумі 1\~638,48 грн на рахунок [PERSON] . Звертаючись до суду із позовом про захист прав споживачів, сторона позивача, покликаючись на положення ст. 1212-1215 ЦК України, у зв`язку із неповерненням відповідачем коштів переплати за газ по особовому рахунку № [NUMBER] у сумі 1\~638,48 грн позивачу, наполягає на тому, що такі кошти не є власністю відповідача та переплата виникла лише в результаті оплати за газ колишнім власником квартири, відтак просить стягнути такі грошові кошти на користь [PERSON] як нового власника квартири та особового рахунку. Відносини між споживачами та оператором газорозподільних систем регулюються Типовим договором, затвердженим Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500. Пунктом 1.1 Типового договору визначено, що він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Згідно з п.1.2 Типового договору умови цього договору розроблені відповідно до\~Закону України «Про ринок природного газу»\~та правил постачання природного газу та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідно до п.1.3 Типового договору він є договором приєднання, укладається з урахуванням статей\~633,\~634,\~641,\~642 Цивільного кодексу України\~на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього договору. Фактом укладення цього Договору є включення Постачальником Споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в установленому законодавством порядку. За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За п.5 ч.3\~ст.20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України\~передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до\~ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз\~ст.1212 ЦК України\~вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальне правило ч.1\~ст.1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~ст.1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2\~ст.11 ЦК України. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1\~ст.1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1\~ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~статтю 1212 ЦК України\~можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15). Так, перш за все застосування положень\~статті 1212 ЦК України\~передбачає встановлення наявності у позивача права власності на безпідставно набуте відповідачем майно. Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я споживача [PERSON] до 2021 року, надалі на ім`я [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи підставність заявлених вимог стверджує, що кошти у розмірі 1\~638,48 грн на особовому рахунку № [NUMBER] , який на даний час належить позивачу, є переплатою за газ попереднім власником, не є власністю відповідача, відтак підлягають поверненню позивачу як власнику квартири та особового рахунку. Поруч з цим, ознайомившись із представленими сторонами у справі, зокрема позивачем Витягом з особового рахунку № [NUMBER] з особистого кабінету сайту «104.ua» та відповідачем рахунком № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та довідкою про фінансовий стан рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , суд бере до уваги слушне зауваження сторони відповідача щодо необґрунтованості позивачем допущення порушення прав відповідачем, оскільки позивачем будь-які оплати за спожитий газ не вносились. Так, незважаючи на те, що позивач вказує на здійснення переплати грошових коштів за газ попереднім власником [PERSON] , як вбачається із розрахунку № 09005623522 остання оплата за послуги ТзОВ «Львівгаз збут» за адресою: [ADDRESS] вносилась 06.2018 року на суму 125,24 грн, після чого станом на 11.2018 року залишалась актуальною заборгованість у розмірі 701,17 грн. Крім того, у період з 2016 рік по 2018 рік [PERSON] була призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а саме газопостачання та з часу здійснення останньої проплати [PERSON] у червні 2018 року жодних інших оплат ним не здійснювалось. У відповідності до інформації наданої Залізничним відділом соціального захисту від 26.08.2022 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] субсидією на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.08.2016 по 30.04.2018 не користувалась. Згідно відповіді на звернення [PERSON] від 29.06.2022 щодо повернення коштів ТОВ «Львівгаз збут» повідомлено заявника про те, що для повернення переплати № 09005623522 на картковий рахунок необхідно подати у ТОВ «Львівгаз збут» лист від банківської установи про проведені заявником оплати або копії оплачених квитанцій, що підтверджують проведення заявником оплати. Поруч з\~цим,\~згідно відомостей\~рахунків за\~№ 09005623522\~ за\~період з\~05.2021,\~тобто з\~часу набуття\~позивачем права\~власності на\~квартиру [ADDRESS] \~жодні оплати\~за газ\~позивачем на\~користь ТзОВ\~«Львівгаз збут»\~не здійснювались.\~ \~ \~ \~ \~ Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.\~129\~Конституції України є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 264 ЦПК\~під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Статтею 12 ЦПК України визначено змагальність сторін у цивільному процесі, зокрема передбачено, що змагальність сторін полягає у тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу суд роз`яснює у\~випаку необхідності\~учасникам судового\~процесу їхні\~процесуальні права\~та обов`язки,\~наслідки вчинення\~або невчинення\~процесуальних дій; сприяє\~учасникам судового\~процесу в\~реалізації ними\~прав,\~передбачених цим\~Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст.\~12 та ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Львівгаз збут» допущено порушення її прав шляхом безпідставного збереження належного саме позивачу майна, а саме грошових коштів в якості оплати житлово-комунальних послуг, оскільки останньою з часу набуття права власності на квартиру у 2021 році жодних оплат за послуги газопостачання на користь ТОВ «Львівгаз збут» не здійснювалось, як і не представлено допустимих та безсумнівних доказів того, що заявлена сума утворилась внаслідок переплати за житлово-комунальні послуги попереднім власником квартири, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову [PERSON] . Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат, із врахуванням уточненої позовної заяви, у розмірі 3\~232,60 грн, оскільки така вимога є похідною від заявленої позовної вимоги про стягнення коштів, у задоволенні якої судом відмовлено, відтак теж не підлягають до задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed