Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

До суду 13 березня 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 24700,00 грн. та судових витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим що 04 листопада 2021 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 4134352 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 5000,00 грн. строком на 30 днів, проценти за користування кредитом - 2,5% в день, комісія за надання кредиту - 950,00 грн. Договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач на виконання умов договору перерахував на картковий рахунок відповідача 04 листопада 2021 року 5000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання по договору щодо повернення грошових коштів не виконав. 23 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №81-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», зокрема і до відповідача. Внаслідок невиконання зобов`язань відповідача, виникла заборгованість в сумі 24700,00грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованості за процентами - 18750,00 грн.; заборгованості за комісією - 950,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати (а.с.1-3). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 13.03.2024 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.42). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.43). Розгляд справи відкладався на 27.05.2024 року та на 12.06.2024 року за клопотанням представника відповідача адвоката Куліш Т.Л. 11 червня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, підписаний представником відповідача адвокатом Куліш Т.Л., в якому він зазначив, що позовні вимоги відповідачем не визнаються, просив поновити строк на подання відзиву та відмовиту у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів укладення електронного договору між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», шляхом використання електронного підпису, в тому числі шляхом застосування одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, довідка про ідентифікацію, за якою особу ідентифіковано як [PERSON] шляхом направлення на телефонний номер 0968914255 одноразового ідентифікатора, не підтверджують ідентифікацію, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що зазначений телефонний номер, за якими особу ідентифіковано, належить саме [PERSON] . Підтвердження того, що відповідач заходив на сайт товариства та вводив електронне підтвердження - пароль, який повинен був бути відправлений на його номер телефону, відсутні. У справі наявна копія платіжного доручення № 60312509 від 04.11.2021 року, відповідно до якого платник ТОВ «Мілоан» через банк платника ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахувало відповідачу 5000,00 грн. на кредитний рахунок № [NUMBER] . Однак, до матеріалів справи не було надано жодного доказу, який підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 5000,00 грн. Також, платіжне доручення, яке надано позивачем не містить жодних підписів, печаток, а також не надає можливості ідентифікувати, що номер картки (розрахунку) належить саме позичальнику, отже воно не є належним доказом проведення безготівкового розрахунку. Також відповідачем неправомірно нараховані проценти за користування кредитом поза строком дії договору. Положення п.1.5.1. кредитного договору про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст. 228 ЦК України (а.с. 68-85). Ухвалою суду від 12 червня 2024 року відповідачу [PERSON] продовжений строк для надання відзиву на позовну заяву. Представник позивача ТОВ «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів (а.с.65-66). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Куліш Т.Л., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, при цьому представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.86). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2021 року між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 4134352 ( далі - Договір, а.с.15-21). Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту складає 5000,00 грн.; кредит надається на строк 30 днів; дата повернення кредиту - 04 грудня 2021 року; проценти за користування кредитом - 2,5% за кожен день строку користування; комісія за надання кредиту - 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово (п. п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 9700 грн. 00 коп.(п.1.5.). Відповідно до п. 5.1 Договору Позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав паспорт споживчого кредиту; отримав проект Договору з додатками; ознайомився з Правилами, що розміщені на веб-сайті тощо. Згідно з п. 6 Договору такий укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема, через сайт Товариства та /або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір надається позичальникові шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 договору про споживчий кредит). Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору про споживчий кредит). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору про споживчий кредит). Пункт 10 Договору містить, в тому числі, прізвище, ім`я та по батькові позичальника [PERSON] , його РНОКПП [NUMBER] , адресу місця проживання: [ADDRESS] , реквізити паспорта [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , електронну пошту [INFO] (а.с. 19). Відповідно до додатку № 1 до Договору заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 04.12.2021 року в розмірі 9700,00 грн. з яких: 5000,00 грн. - сума кредиту, 3750,00 грн. - проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту - 950,00 грн. (а.с.20). Відповідач був ідентифікований 04.11.2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі одноразовим ідентифікатором - J61913 (а.с.23). Згідно копії платіжного доручення № 60312509 від 04.11.2021 року на виконання умов договору ТОВ «Мілоан» через банк ТОВ «ФК «Елаєнс» перерахувало 04.11.2021 року [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] суму 5000,00 грн. (а.с.22). Відповідно до картки обліку Договору (а.с. 24) відповідач не здійснив жодної оплати на рахунок кредитора. Оскільки зобов`язання за договором [PERSON] належним чином не виконав, ТОВ «Міолан» йому нарахована заборгованість за Договором в сумі 24700,00грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованості за процентами - 18750,00 грн.; заборгованості за комісією - 950.00 грн.(а.с.24, 25). Між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 23 лютого 2022 року укладено договір відступлення прав вимоги N 81-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Міолан» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4134352 від 04.11.2021 року, що підтверджується укладеним договором, Витягом з Реєстру боржників, Актом приймання-передачі Реєстру боржників, а також платіжним дорученням від 23.02.2022 року про перерахування плати за відступлення права вимоги (а.с.26-33). Згідно Реєстру боржників станом на 23 лютого 2022 року заборгованість [PERSON] становить 24700,00 грн., складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованості за процентами - 18750,00 грн.; заборгованості за комісією - 950,00 грн. (а.с.31). ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 06.12.2023 року письмово повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за Договором на зареєстровану адресу відповідача (а.с. 34-35). Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є юридичною особою, основний вид діяльності - інші види кредитування (а.с. 38). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5, 6, 12 ч. 1 статті 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір; Згідно ч. 4, 6, 8, 12 статті 11 Закону № 675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього Закону № 675-VIII передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: ?електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; ?електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; ?аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За загальним правилом (ч. 1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження договірних відносин між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] позивачем суду надані (в копіях): правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан»; анкету-заяву [PERSON] на кредит № 4134352 від 04.11.2021 року; паспорт споживчого кредиту до договору № 4134352; графік платежів за договором, договір про споживчий кредит у формі електронного правочину № 4134352 від 04.11.2021 року; платіжне доручення № 60312509 від 04.11.2021 року (а.с.5-22). Суд вважає надані докази належними та допустимими, оскільки розділом 6 Договору сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі. Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 04.11.2021 року [PERSON] на сайті miloan.ua створив та заповнив анкету-заяву на кредит № 4134352, в якій зазначив свої особисті дані: прізвище, ім`я, по батькові, ідентифікаційний номер, рік народження, номер мобільного телефона та електронної адреси, паспортні дані, домашню адресу, освіту. Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Анкета-заява на кредит також містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви, зокрема про такі дії: заповнення заяви, автоматичну перевірку, перевірку у базі кредитних історій, скоринг, верифікацію за телефоном, підтвердження зміни умов, обробку, підписання договору (а.с.14). Отже, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Мілоан» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним у заяві номер телефону одноразовий ідентифікатор [NUMBER] , який відповідач використав для підтвердження підписання договору. Тобто, позичальник (відповідач [PERSON] ) шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції товариства), тобто відповідний договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений. Позивач надав довідку про ідентифікацію для підтвердження акцепту кредитного договору позичальником аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефона позичальника. Водночас, відповідач та його представник не спростували факт належності відповідачу номера мобільного телефону, зазначеного у довідці, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор для підпису кредитного договору. Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання договору про споживчий кредит № 4134352 від 04.11.2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача про відсутність у матеріалах справи доказів перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів в розмірі 5000,00 грн. на рахунок позичальника. Так, перерахування на картковий рахунок [NUMBER] відповідача грошових коштів за кредитним договором № 4134352 від 04.11.2021 року підтверджується копією платіжного доручення № 60312509 від 04.11.2021 року, в якому платником вказано ТОВ «Мілоан», банком платника - ТОВ «ФК «Елаєнс», отримувачем [PERSON] . Стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі умови Договору надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, проте відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 04.11.2021 року по 02.02.2022 року ТОВ «Мілоан» нарахувало відповідачу заборгованість на загальну суму 24700,00 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5000,00 грн.; заборгованості за процентами - 18750,00 грн.; заборгованості за комісією - 950,00 грн. (а.с.31). Саме таку суму заборгованості ТОВ «Мілоан» за договором про відступлення права вимоги N 81-МЛ від 23 лютого 2022 року передало позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в результаті чого останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4134352. Враховуючи, що відповідач оплату за договором про споживчий кредит не здійснював, заборгованість за тілом кредиту становить 5 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами, суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Умовами Договору (п. 1.1, 1.5.2) передбачено, що проценти це грошові кошти, які є платою за користування кредитом, що становлять 3750,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування. Сторонами Договору визначено строк кредитування - 30 днів, термін повернення кредиту - 04.12.2021 рік. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, ТОВ «Мілоан» здійснено нарахування процентів відповідачу за період з 04.11.2021 року по 02.02.2022 року, при цьому нарахування процентів за період 05.12.2021 року по 02.02.2022 року (поза межами строку дії Договору) відбувалося згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 Договору. Із відомості про щоденні нарахування та погашення по Договору вбачається, що за 30 днів з початку строку кредитування з 04.11.2021 року по 04.12.2021 року (в межах строку кредитування) проценти за користування кредитом нараховувалися згідно з пунктом 1.5.2 кредитного договору в сумі 125,00 грн. за день, тобто по 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування, всього на суму 3750,00 гривень, що відповідає умовам укладеного договору. За період 05.12.2021 року по 02.02.2022 року (поза межами строку кредитування) проценти нараховувалися згідно з пунктом 1.6. 2.3.1.2 Договору в сумі 250,00 грн. за день, тобто по 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день, всього на суму 15000,00 грн. Пунктом 1.6 Договору передбачено стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом у розмірі 5%від фактичного залишку кредиту за кожен день. Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі - Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. Разом з тим, даних щодо пролонгації Договору матеріали справи не містять. В силу пункту 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 цього Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця сума договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 цього Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Доказів того, що відповідачу нараховувались проценти відповідно до п. 4.2 Договору суду не надано. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першоїстатті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Враховуючи, що доказів того, що строк кредитування відповідача був пролонгований позивачем відповідно до п. 2.3.1.2 Договору суду не надано, також не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 Договору), суд вважає, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» висунуло [PERSON] вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 05.12.2021 року по 02.02.2022 року, нарахованих відповідно до пунктів 1.6, 2.3.1.2 Договору, а не процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених п. 4.2 Договору згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, отже відсутні підстави до стягнення процентів з відповідача в повному обсязі. Разом з тим, оскільки відповідач свої зобов`язання за даним договором не виконав, то розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами за Договором складає 3750,00 гривень (5000,00 грн. : 100% х 2,50% х 30 днів = 3750,00 грн.) за період з 04 листопада 2021 року по 04 грудня 2021 року. Зазначений розмір процентів підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією суд виходить з такого. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У частині 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як видно з розрахунку заборгованості, борг за комісією складає 950,00 грн. Пунктом 1.5.1. Договору передбачена комісія за надання кредиту в розмірі 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово. Договір відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавства та вільному волевиявленню сторін. Під час укладення кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень договору про споживчий кредит, умовами якого передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 19 % одноразово, не заперечував, дійсність договору не оспорював. Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (далі - Закон № 1734-VIII), що діяв на момент укладення між ТОВ «Мілоан» та відповідачем Договору. Умови договору про споживчий кредит визначені у статті 12 Закону України № 1734-VIII, частиною другою якого передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Оскільки Договір у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, а тому з огляду на норми статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що передбачена умовами договору одноразова комісія у сумі 950,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 20 лютого 2024 року (а.с.4). Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1190,00 грн. (9700,00 грн. х 100% : 24700,00 грн. = 39,3% 3028,00 грн. х 39,3% = 1190,00 грн.).

Outcome: partial