Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідачів у якому просить визнати останніх такими, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; виріши питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є наймачем, а відповідачі вказані як члени наймача позивача у вищевказаної квартири та зареєстровані у спірному житлі. Протягом останніх пятнадцяти років відповідачі не проживають за вказаною адресою. Будь-яких домовленостей щодо зберігання за ними місця проживання між сторонами не було. Реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні майном. У відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, просить позов задовольнити. Відповідачами не подано відзиви, які би містили заперечення на позов. 14 травня 2024 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків. 27 травня 2024 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просить такий задовольнити повністю. Відповідачі та представник третьої ососби у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце цього засідання, що підтверджено матеріалами справи. Відповідачі не подали відзив на позовну заяву. Тому зі згоди сторони позивача, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач та відповідачі, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Між сторонами виникли житлові відносини щодо захисту права користування житловим приміщенням шляхом втрати такого права у членів сім`ї наймача, у зв`язку з тимчасовою їх відсутністю, які регулюються нормами статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Повертаючи до матеріалів справи суд установив, що відповідачі більше п`ятнадцяти років фактично не проживають за наведеною вище адресою, тобто понад встановлені строки. Дані обставини підтверджено актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.03.2024, який міститься у матеріалах справи. Такі обставини також підтверджено даними у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача. Такі показання суд бере до уваги, адже дані обставини свідкам відомо особисто та такі мають значення для справи, а відтак суд визнає такі показання допустимими доказами факту не проживання відповідачів за спірною адресою понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки відповідачі добровільно залишили зареєстроване місце проживання, не проживають у ній понад встановлений строк збереження права користування такою без поважних причин; жодних поважних причин відсутності відповідачів за вказаною адресою суд не встановив; відповідачі не несуть обов`язків тимчасово відсутнього члена сім`ї, які покладені законом, а тому суд прийшов до висновку про те, що відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Суд застосовує спеціальні норми права, передбачені у статтях 71, 72 ЖК УРСР, адже саме вони регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на які поряд із загальними нормами права вірно покликався позивач у позовній заяві. Інших обставини справи, які б мали вирішальне значення для правильного вирішення справи та на які сторони не покликались, суд не встановив. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача по 1211,20 грн.

Outcome: approved