Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

В лютому 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ТОВ «Сучасна архітектура міст», в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 38593,74 грн.; компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 9 447,75 грн. Свою позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у період часу з 26 квітня 2019р. по 02 лютого 2022р. перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді водія автотранспортних засобів. За час роботи позивача, відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 38593,74 грн. за період 01 жовтня 2021р. по 02 лютого 2022р., що підтверджується довідками з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. 02 лютого 2022р. позивача було звільнено з роботи з займаної посади, за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на приписи ст. ст. 47, 116 КЗпП України, позивач зазначав, що відповідачем у день звільнення позивача з роботи, не здійснив виплату останньому заробітної плати, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки в досудовому порядку, скарга позивача до Головного управління Держпраці у Київській області, фактично не була розглянута, з підстав того, що заходи державного контролю з питань додержання законодавства про працю щодо додержання вимог Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» будуть здійснюватися Держпраці та її територіальними органами після внесення змін до наказу від 27 жовтня 2020р. № 2161 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю Державною службою України з питань праці». Одночасно, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач просить стягнути компенсацію за несвоєчасну її виплату в розмірі 9447,75 грн. за період з березня 2022р. по січень 2023р., на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2024р. продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтрима в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений, в установленому законом порядку, поважність причин неявки свого представника до суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов, стороною відповідача не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що наказом відповідача за № 122 від 26 квітня 2019р. позивача було прийнято на роботу, на посаду водія автотранспортних засобів. Наказом відповідача за № 144 від 02 лютого 2022р. позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Як вбачається з довідок, від 15 серпня 2022р. за № СМ000000006 та за № СМ000000008, які надані позивачем, до позову, в якості письмових доказів, сума нарахованої заробітної плати за період з 01 жовтня 2021р. по 02 лютого 2022р. становить 55644,28 грн. Відповідно до індивідуальних відомостей про позивача, як фізичної особи за Формою ОК-5 та ОК-7, згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем не сплачено у повному обсязі заробітну плату 38593,74 грн. та мається заборгованість зі сплати страхових внесків перед Пенсійним фондом України розмірі 13479,04 грн. Згідно із ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, доказів виконання відповідачем обов`язку проведення усіх розрахунків зі звільненим працівником під час розгляду справи отримано не було. Вирішуючи вимогу про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з невиплатою заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012р., основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача, як працівника були порушені, та вони підлягають захисту, шляхом стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, та стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, яка була розрахована вірно позивачем. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999р. справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Outcome: approved