Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП», через свого представника\~ адвоката Сідак-Жарову Наталію Олександрівну, звернувся у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021. Відповідно до договору доручення ПБ-1395/07 від 13.07.2020, укладеному між ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та ТОВ\~«Платежі Онлайн» для здійснення платежів, у т.ч. перерахування коштів на картки клієнтів при укладенні кредитних договорів використовується платіжний сервіс «Platon». За умовами укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та [PERSON] договору про надання фінансового кредиту, ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» перерахував відповідачу, через платіжний сервіс «Platon» на банківську картку, зазначену відповідачем при подачі заявки на отримання фінансового кредиту, грошові кошти в сумі 4000\~грн. 00\~коп. Пунктом 1.2. Договору встановлено строк надання кредиту\~ 10\~днів, кредит повинен був повернутий до 22.12.2021. Згідно з п.\~1.3 укладеного Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5\~% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 3,5\~% (процентів) на добу. Тип процентної ставки\~ фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Відповідно до умов п.\~3.3.3. договору, клієнт має право продовжити строк надання кредиту оплативши, не пізніше останнього терміну повернення кредиту, зазначеного у графіку розрахунків , у повному обсязі нараховані відсотки по кредиту. Як зазначено, 23.12.2021 [PERSON] подав заявку на продовження строку дії договору. У зв`язку з чим, того ж дня, між відповідачем та ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» укладено додаткову угоду №\~2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 11\~днів (включаючи 1\~день прострочення) до 02.01.2022. вважає, що подаючи заявку на продовження строку дії договору, відповідач фактично визнав наявність існуючих кредитних зобов`язань за договором. У подальшому, відповідачем відповідно до п.\~3.3.3. договору після 02.01.2022 було подано ще одну заявку на продовження строку дії договору з укладанням відповідної додаткової угоди від 05.01.2022, за умовами якої сторони погодили продовжити строк дії договору на 13\~днів (включаючи 3\~дні прострочення) до 15.01.2022. Позивач також вказує, що за весь час користування кредитними коштами, починаючи з 13.12.2021 по сьогодні, відповідач здійснив три платежі, платіж 21.12.2021 на суму 560\~грн. 00\~коп., платіж 23.12.2021 на суму 980\~грн. 00\~коп. та платіж 05.01.2022 на суму 1820\~грн. 00\~коп., які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами і продовжено строк дії договору відповідно до додаткової угоди №\~2 від 05.01.2022 до договору до 15.01.2022. Відповідно до п.2.3. договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування відсотків за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування та сплата відсотків проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення. Відповідач взяті\~на себе\~зобов`язання\~по договору\~не виконав,\~у зв`язку\~з чим\~у останнього,\~відповідно до\~умов договору,\~станом на\~23.04.2024,\~виникла заборгованість\~у сумі\~11740\~грн.\~00\~коп.,\~яка складається\~з:\~4000\~грн.\~00\~коп.\~\~сума кредиту\~за договором;\~600\~грн.\~00\~коп.\~\~комісія за\~використання системи\~для дистанційного\~отримання фінансового\~кредиту;\~7140\~грн.\~00\~коп.\~\~проценти за\~користування кредитом, що порушує законні права та інтереси позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку. 15.03.2024 за вих. №\~15/03-3в ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» зверталось до [PERSON] з письмовою вимогою (претензією), якою просило сплатити заборгованість, що утворилася за договором про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021. Однак, отримана вимога (претензія) була проігнорована відповідачем, а заборгованість за договором так і не була погашена. Крім того, ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» постійно здійснює смс-розсилку своїм клієнтам про статус кредитів та розмір заборгованості. Так, на телефонний номер відповідача [NUMBER] ТОВ\~«Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» постійно відправляє смс-повідомлення, якими повідомляє Клієнта про наявність заборгованості за кредитним договором та необхідність здійснити погашення боргу. Враховуючи зазначене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 у розмірі 11740\~грн. 00\~коп. Крім того, судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою суду від 30.04.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання представник позивача не з`явився. Разом з тим, 28.05.2024 представником позивача\~ адвокатом Сідак-Жаровою Н.О. подано до суду письмову заяву від 28.052024 про розгляд справи без участі представника товариства. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п.\~3 ч.\~8 ст.\~128, ст.\~131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст.\~8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст.\~280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» має у мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.aviracredit.com.ua/. У пункті 2 1. договору оферти зазначено, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. [PERSON] \~на сайті\~ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Авіра груп»\~https://\~www.aviracredit.com.ua/\~здійснив заповнення\~анкети (форми)\~на отримання\~кредитних коштів,\~виразивши таким\~чином свій\~намір укласти\~договір з\~ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Авіра груп».\~До того\~ж,\~у момент, коли [PERSON] заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Так, на підставі заповненої [PERSON] заявки між ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту №61984 від 13.12.2021. Вказаний договір укладений відповідно до ст.\~10 Закону України «Про електронну комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно з п. 1.7 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №61984 від 13.12.2021, невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства www.aviracredit.com.ua. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом\~12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті\~11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею\~12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205, 207 ЦК України). За умовами вказаного договору, зокрема п.\~2.3 сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 8.4 договору оферти, клієнт підтверджує, що до укладення кредитного договору він дав згоду, усвідомлюючи його правові наслідки, на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором як власноручного підпису. Крім того, п.\~6.1 Індивідуальної частини договору визначено, що цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Отже, у цьому випадку мало місце укладання електронного правочину, який підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор [PERSON] \~ електронний підпис AV4726, що і є його безпосереднім підписом. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у сумі 4000\~грн. 00\~коп. на умовах строковості, зворотності, платності. Умовами договору передбачено, що кредит надається строком на 10\~днів, тобто до 22.12.2021, але у будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами (п.\~1.2 договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 1277,5\~% річних від суми кредиту у розрахунку 3,5% на добу. Тип процентної ставки\~ фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором (п.\~1.3 договору). Кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (п.\~1.4 договору). За використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію у розмірі 15% від суми фінансового кредиту (п.\~1.5 договору). Обчислення строку користування кредитом та нарахування відсотків за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування та сплата відсотків проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення. (п.\~2.3 договору). Крім того, пунктом 3.1.1 договору визначено, що товариство має право вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього. Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» перерахувало 13.12.2021 грошові кошти у розмірі 4000\~грн. 00\~коп. на банківський рахунок, вказаний клієнтом [PERSON] у вказаному вище договорі, а саме на платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції 33941-18049-30893. Перерахування таких коштів здійснено ТОВ\~«Платежі Онлайн», через платіжний сервіс «Platon», що відповідає умовам договору доручення №\~ПБ-1395/07 від 13.07.2020 та підтверджується інформаційною довідкою від 19.04.2024 №\~580/04. Відповідно до п. п.3.3.3. договору, клієнт має право продовжити строк надання кредиту оплативши, не пізніше останнього терміну повернення кредиту, зазначеного у графіку розрахунків, у повному обсязі нараховані відсотки по кредиту. Так, 23.12.2021 [PERSON] подав заявку на продовження строку дії договору. У зв`язку з чим, того ж дня, між [PERSON] та ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» укладено додаткову угоду №\~2 про продовження строку дії договору про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021. Згідно з п.\~1 укладеної додаткової угоди, сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 11\~днів (включаючи 1\~день прострочення) до 02.01.2022. Таким чином, подаючи заявку на продовження строку дії договору, відповідач фактично визнав наявність існуючих кредитних зобов`язань за договором. У подальшому, [PERSON] , відповідно до п.\~3.3.3. договору, після 02.01.2022 подано ще одну заявку на продовження строку дії договору з укладанням відповідної додаткової угоди від 05.01.2022. Згідно з п.\~1 додаткової угоди від 05.01.2022, сторони погодили продовжити строк дії договору на 13\~днів (включаючи 3\~дні прострочення) до 15.01.2022. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №\~2-1383/2010 (провадження №\~14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» доведено факт укладення 13.12.2021 між ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» та [PERSON] договору фінансового кредиту №\~61984, а також отримання 13.12.2021 відповідачем [PERSON] коштів у позику в сумі 4000\~грн. 00\~коп. на підставі вказаного вище договору. Таким чином, ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за договором фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021, здійснивши переказ коштів відповідачу [PERSON] , однак свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами останній не виконав. За весь час користування кредитними коштами, починаючи з 13.12.2021, [PERSON] здійснив три платежі, платіж 21.12.2021 на суму 560\~грн. 00\~коп., платіж 23.12.2021 на суму 980\~грн. 00\~коп. та платіж 05.01.2022 на суму 1820\~грн. 00\~коп., які за умовами договору були спрямовані на погашення відсотків за користування кредитними коштами. Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування [PERSON] був ознайомлений і прийняв умови договору фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021. Навіть, після отримання кредитних коштів, він не відмовився від договору і не повернув отримані у кредит грошові кошти. В зв`язку із вказаними обставинами, [PERSON] має заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 в загальній сумі 11740\~грн. 00\~коп., яка складається з: 4000\~грн. 00\~коп.\~ сума кредиту за договором; 600\~грн. 00\~коп.\~ комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту; 7140\~грн. 00\~коп.\~ проценти за користування кредитом (період нарахування процентів з 05.01.2022 по 25.02.2022, період прострочення грошового зобов`язання з 20.07.2021 по 11.02.2022), що стверджується відповідним розрахунком. У зв`язку з викладеними вище обставинами, 15.03.2024 за вих.\~№\~15/03-3в ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» звернувся до [PERSON] із досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань, на яку останній не відреагував. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп». Свої заперечення проти викладених позивачем обставин та докази у спростування доводів позивача, відповідачем до суду не надано. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.\~203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті\~633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка\~за кредитом\~може бути\~фіксованою або\~змінюваною.\~Тип процентної\~ставки визначається\~кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.\~1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи договір фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.\~1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст.\~611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як уже зазначалось вище, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за договором про надання фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 становить\~ 11740\~грн. 00\~коп., який складається з: 4000\~грн. 00\~коп.\~ сума кредиту за договором; 600\~грн. 00\~коп.\~ комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту; 7140\~грн. 00\~коп.\~ проценти за користування кредитом (період нарахування процентів з 05.01.2022 по 25.02.2022, період прострочення грошового зобов`язання з 20.07.2021 по 11.02.2022). Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, відповідачем не спростовано ні розмір заборгованості, ні порядок нарахування певних платежів. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 4000\~грн. 00\~коп. надавалися і отримані відповідачем [PERSON] зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Слід зазначити, що при добросовісному виконанні відповідачем зобов`язання,\~- не настали б для останнього негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань. Установивши, що договір фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та був ознайомлений з сукупною вартістю кредиту. Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи у строк зобов`язання, відповідач не мав би наслідком постійне збільшення процентів за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, і на час розгляду цієї справи [PERSON] не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення ним заборгованості за договором фінансового кредиту №\~61984 від 13.12.2021 у повному обсязі. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422\~грн. 40\~коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №\~702 від 23.04.2024. Тож, враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ\~Фінансова компанія «Авіра груп» задоволено у повному обсязі, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума 2422\~грн. 40\~коп. (судовий збір). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.\~4, 5 ст.\~137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №\~379/1418/18 (провадження №\~61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги №\~150124-ЮР від 15.01.2024, укладений між адвокатом Сідак-Жаровою Наталією Олександрівною та ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп», за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правову допомогу, а ТОВ\~«Фінансова компанія «Авіра груп» зобов`язалося оплатити адвокату гонорар; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії\~ДН №\~5338 від 30.01.2019 на ім`я [PERSON] ; ордер про надання правової (правничої) допомоги серії\~АН №\~1403336 від 23.04.2024; детальний опис робіт від 28.05.2024; протокол узгодження договірної ціни (до договору №\~150124-ЮР від 15.01.2024). Вказані докази є належними та допустимими. Згідно з п. 2.1 договору, за надання правничої допомоги, за цим договором, клієнт сплачує адвокату гонорар, який погоджується сторонами у додатках до цього договору. Відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги 150124-ЮР від 15.01.2024, сторонами погоджено гонорар за правничу допомогу в залежності від виду. Також, у додатку визначено строки оплати. Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору, адвокатом Сідак-Жаровою\~Н.О. було надано рахунок для оплати на суму 5000\~грн. 00\~коп., який ТОВ\~«Фінансова Компанія «Авіра груп» повинна сплатити відповідно до умов, зазначених в додатку до договору протягом 10\~днів з моменту винесення рішення. До того ж, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved