Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, у якому зазначив, що 27.04.2001 року зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають двох дітей, зокрема, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2023 року шлюб розірвано. За змістом позову, починаючи з 08.01.2024 року дочка постійно проживає у хрещеної тітки [PERSON] в с. Топорище Житомирської області. Позивач зазначає, що на даний час проходить службу у Збройних силах України, однак кожні вихідні приїжджає до дитини, приділяє увагу її розвитку, цікавиться навчанням та досягненнями, а також утримує матеріально. Відповідач, починаючи з 08.01.2024 року, дочку не відвідувала, взагалі не цікавиться її життям, станом здоров`я. Натомість, як вказує [PERSON] , він має бажання, можливості виховувати дочку, проявляти всю турботу, піклування до неї, зможе забезпечити дитину всім необхідним, тому переконаний, що дочка повинна проживати з ним, враховуючи в тому числі, її прив`язаність до нього. З огляду на викладене, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з батьком. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області Бобер Д.О. від 21.03.2024 року справу передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 11.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що сторони проживали в смт. Хорошів і дитина там зараз навчається і проживає. Вважає, що буде краще впливати на дитину, брати участь у її вихованні, матеріально забезпечувати. Має з цього приводу певну недовіру до колишньої дружини. Дитина до нього прив`язана, має бажання проживати з батьком. Дочка закінчила 5 клас, а тому буде переїжджати до батьків позивача в м. Житомир, де [PERSON] мешкає останні півроку та планує проживати у майбутньому. Для доньки є окрема кімната. Судових витрат, крім судового збору, немає, який залишає за собою. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти проживання доньки з батьком. Додала, що дитині буде краще з позивачем. Достатніх коштів наразі не має, планує виїхати за кордон. Вважає, що і дитина не хоче проживати з матір`ю. Дочка сторін [PERSON] в судовому засіданні висловила бажання проживати з татом. Пояснила, що проживає наразі з хрещеною в с. Топорище Житомирської області. Навчалась в с. Топорище, закінчила 5 клас. Мати з нею не проживає, натомість батько періодично приїжджає, купує одяг, цукерки. Батьки ставляться добре, але хотіла б більше часу проводити з татом. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Хорошівської селищної ради, Військової частини [NUMBER] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника Служби у справах дітей Хорошівської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без його участі, з приводу вирішення спору покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони по справі (а.с. 11). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). З наявних у матеріалах справи акту №24 обстеження житлово-побутових умов проживання від 19.02.2024 та довідки-характеристики Хорошівської селищної ради від 02.02.2024 №6 слідує, що донька сторін проживає на даний час в с. Топорище у хрещеної (а.с. 12, 14). Служба у справах дітей Хорошівської селищної ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за фактичною адресою проживання останнього. Вказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 27.02.2024 року №24. З даного висновку, серед іншого, вбачається, що відповідач проживає наразі в гуртожитку в м. Житомирі та указане помешкання не облаштоване для проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Так, за висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди передусім повинні враховувати інтереси самої дитини, оцінюючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Враховуючи викладене, а також сталість соціальних зв`язків дитини з позивачем, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, з урахуванням фактичної згоди малолітньої [PERSON] на проживання з батьком, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору.

Outcome: approved