Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16.05.2022 розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між батьками дітей виникають конфлікти щодо виховання та місця проживання дітей. Такі конфлікти призводять до сварок, психологічного тиску відповідача на позивача, що часто відбувається в присутності дітей, у зв`язку чим у позивача виникла необхідність у визначенні місця проживання дітей з нею, для забезпечення їх нормального виховання, психоемоційного стану та розвитку. Наразі діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та відвідують ліцей №6 міста Житомира ім.В.Г. Короленка. Школа знаходиться поряд з місцем проживання позивача та дітей, заводить дітей до школи та забирає після навчання, відвідує батьківські збори тільки позивач. Позивач самостійно доглядає за дітьми та утримує їх. Відповідач з ними не проживає. В догляді за дітьми [PERSON] допомагають її батьки. В свою чергу, відповідач не зможе доглядати дітей, оскільки він працює фізичною особою - підприємцем та не має чітко визначеного графіку роботи, може бути у відрядженні по декілька днів. Окрім цього, він не має стабільного доходу, який зможе забезпечити потреби та інтереси дітей. Діти потребують постійного догляду. Окрім базових потреб дітей, син - [PERSON] потребує додаткового догляду. Дитина перебуває на обліку в лікаря - психіатра з діагнозом гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги. Наявність такого діагнозу потребує додаткової роботи з дитиною - заняття з психологом, логопедом та дефектологом; окремі заняття по шкільній програмі; проходження систематичного лікування та вживання ліків. Дитина навчається за інклюзивною програмою та потребує постійної уваги з боку матері. У зв`язку з вищезазначеним, позивач була вимушена звільнитись з основного місця роботи та приступити до надання непрофесійних послуг по догляду за особою з інвалідністю 1-ї групи. Наразі, позивач також здійснює нагляд за власною хворою матір`ю. Зазначена робота дозволяє позивачу витрачати більше часу на дітей, приймати активну участь у лікуванні та навчанні [PERSON] , займатись донькою. Відповідач не має можливості приділяти стільки часу дітям та не розуміється на розладах поведінки сина. Позивач вказує, що вона створила всі необхідні умови для нормального розвитку та виховання дітей, має стабільний дохід, що дозволяє забезпечувати дітей, має власне житло, допомогу з боку батьків, та все, що необхідне для догляду за дітьми. Тому вважає, що правильним та таким, що відповідатиме інтересам дітей, буде визначити їх місце проживання разом з матір`ю. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 08.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання. 18.04.2024 до суду надійшов відзив на позов, який протокольною ухвалою суду від 06.06.2024 залишений без розгляду. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вказав, що не заперечує проти проживання дітей з матір`ю, оскільки через характер своєї роботи не зможе здійснювати постійний догляд за ними, позов визнав, про що у судовому засіданні подав письмову заяву. Представник третьої особи Служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради у судове засідання, яким завершується розгляд справи, не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Частинами 3, 4 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 16.05.2022 розірвано (а.с. 9-11). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 8). Відповідно до акту №88 від 05.12.2023, який складений уповноваженими особами ПП «КВЖРЕП №15», [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується також довідкою ПП «КВЖРЕП №15» №70 від 07.12.2023 (а.с. 12, 13). Малолітня [PERSON] , 2016 року народження, є ученицею ліцею №6 м. Житомира ім. В.Г. Короленка. Відповідно до характеристики від 06.12.2023 №713, виданої за місцем навчання, дівчинка активна, весела, товариська, розвинена, комунікабельна, має багато друзів. До школи приходить вчасно та виконує всі домашні завдання. Дівчинка активно проводить позаурочний час: відвідує різні заняття та займається плаванням. Ходить, разом з мамою та братиком, до недільної школи. Мама завжди уважно ставиться до інтересів та захоплень дитини. Прислуховується до її думки та допомагає у навчанні. [PERSON] спокійна та врівноважена, відповідально ставиться до виховання та розвитку дітей, цікавиться шкільним життям [PERSON] . Дитина завжди забезпечена усім необхідним шкільним приладдям. Має охайний вигляд та чистий і доглянутий одяг. Мама піклується про здоров`я учениці, завжди виходить на зв`язок з класним керівником, має гарні відносини з батьками класу, постійно відвідує батьківські збори та бере участь в шкільних заходах. [PERSON] про маму висловлюється з любов`ю, ніжністю та повагою. Завжди з нетерпінням чекає зустрічі з нею (а.с. 16). Малолітній [PERSON] , 2016 року народження, є учнем ліцею №6 м. Житомира ім. В.Г. Короленка. Відповідно до характеристики від 05.12.2023 №711, виданої за місцем навчання, дитина знаходиться на інклюзивній формі навчання та навчається другий рік в закладі освіти. Фізичний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Має навчальні досягнення середнього рівня. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю. Може вчитися краще, але не виявляє особливого інтересу до навчання. Вимоги вчителів на уроці виконує. Дитина на уроках поводиться не завжди врівноважено та спокійно. Оволодіваючи елементами навчальної діяльності має потребу у повторенні вказівок, у постійній допомозі дорослого. З боку батьків велику роль у вихованні відіграє мама [PERSON] . Мама інтелігентна, спокійна та врівноважена. Активно займається вихованням дитини, цікавиться життям [PERSON] в школі. Допомагає йому в навчанні, приділяє увагу побутовим умовам, харчуванню та одягу. Дитина завжди виглядає охайно та забезпечена всім необхідним шкільним приладдям. Мама піклується про здоров`я учня, завжди виходить на зв`язок з класним керівником, має гарні відносини з батьками класу. Постійно відвідує батьківські збори та бере участь в шкільних заходах. [PERSON] про маму висловлюється з любов`ю, ніжністю та повагою (а.с. 15). Відповідно до психологічної характеристики [PERSON] від 30.11.2023, виданої ліцеєм №6 м. Житомира ім. В.Г. Короленка , [PERSON] [INFO] , з вересня 2022 року по березень 2023 року перебував на сімейній формі навчання. З квітня 2023 року почав відвідувати освітній заклад. У зв`язку із виявленими особливими освітніми потребами, мамі [PERSON] було рекомендовано залишити здобувача на повторне навчання у першому класі. Дана рекомендація мамою дитини була сприйнята виважено та розсудливо: вона неодноразово приходила на індивідуальні консультації до практичного психолога закладу з метою отримання рекомендацій щодо створення сприятливих умов, для покращення адаптації дитини до нового класу, однолітків, свідомо підходила до вибору нового вчителя для своєї дитини. Мама постійно цікавиться здобутками свого сина, враховує надані під час консультацій рекомендації. У 2023-2024 навчальному році [PERSON] навчається у інклюзивному 1-Г класі ліцею №6 міста Житомира імені В.Г. Короленка (а.с. 16). Відповідно до консультативних висновків спеціалістів, які видані КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради від 28.07.2023 та від 27.11.2023, [PERSON] [INFO] , має діагноз - гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги (а.с. 17). Позивач обрала для своїх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сімейного лікаря, з яким підписала декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с. 19, 20). [PERSON] має задовільний стан здоров`я (а.с. 21). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Як встановлено судом, малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, яка створила належні умови для виховання та розвитку дітей, приділяє дітям належну увагу, дбає про їх здоров`я, розвиток та навчання. Водночас, судом не встановлено, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні дітей з батьком. На підставі вищевикладеного, виходячи із найкращих інтересів дітей, приймаючи до уваги, що діти і наразі проживають з матір`ю, яка належно дбає про них, а порушення позитивних взаємовідносин дітей з матір`ю та звичних умов проживання дітей можуть мати негативний вплив на їх психологічний стан та подальший розвиток, при цьому, батько дітей позов визнав та не заперечує проти проживання дітей з матір`ю, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що батько дітей, який безумовно відіграє важливу роль у їх житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я та розвиток дітей незалежно від того, з ким вони будуть проживати. Визначення місця проживання дітей з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 536,80 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 536,80 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved