Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний договір №3766262 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 20000 грн. із зобов`язанням повернути його зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Згідно умов кредитного договору строк кредиту становив 30 днів, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених п. 1.4 розділу 4 кредитного договору, дата повернення кредиту 03 квітня 2021 року, процентна ставка становила 1,90 % в день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою за вказаним кредитним договором виконало, надало їй кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № [NUMBER] , однак відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим відповідно до п. 4.3 кредитного договору його було автопролонговано та строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідачка оплати за кредитним договором не здійснювала. 21 червня 2022 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, про що відповідачку було повідомлено шляхом направлення повідомлення на її електронну пошту зазначену нею при укладенні кредитного договору. Через не виконання відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 84702 грн. 18 коп., з яких: 20000 грн. - заборгованість по основному боргу (тілу кредиту), 45600 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також 16465 грн. 60 коп. - інфляційні втрати та 2636 грн. 58 коп. - 3% річних. Посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від добровільного погашення боргу, позивач просив стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором, інфляційні втрати та 3% річних. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 гривень. Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 23 листопада 2023 року відповідачка [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме вона була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме нею логіну та паролю в системі та, що нею було подано заявку на отримання кредиту і вона була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, а також не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме їй, тобто позивачем не доведено факту укладання кредитного договору № 3766262 від 04 березня 2021 року, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому вважає вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, зазначила, що позивачем не надано доказів, здійснення фактом оплати за відступлення права вимоги, зокрема до неї, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення нею дій направлених на пролонгацію, а саме сплату нарахованих відсотків (а.с. 64-74). 27 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що на підтвердження укладання Договору № 3975598 про надання споживчого кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було надано електронний доказ в паперовій формі (додаток до позовної заяви № 4), який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «M966546», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір. Крім того, [PERSON] , оформлюючи кредитний договір заходить на Вебсайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому клієнту надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається до позовної заяви), інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідачка має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідачка, тому жодних сумнівів в тому, що 04 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту не виникає. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачка особисто вказала в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (додається до позовної заяви) та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом (додається) (а.с.81-111) . Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року за клопотання представника позивача було витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] та підтвердження факту зарахування 04 березня 2021 року на платіжну картку № [NUMBER] банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк» коштів у сумі 20000 грн. від ТОВ «Авентус Україна». 18 січня 2024 року до суду надійшла відповідь на ухвалу від 14 грудня 2024 року. 22 січня 2024 року відповідачкою [PERSON] через систему «Електронний суд» було направлено додаткові пояснення у справі, в яких остання наголосила, що відповідь на ухвалу суду від 14 грудня 2023 року наданого АТ КБ «Приватбанк» не містить інформації від кого відбувалось зарахування коштів, а також що кошти перераховані ТОВ «Авентус Україна» та підстави такого перерахування на виконання умов кредитного договору від 04 березня 2021 року № 3766262. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 березня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна», з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3766262, за умовами якого товариство надало відповідачці кредит у сумі 20000 грн. строком на 30 днів під 693,5% річних за стандартною ставкою (1,90 % в день), з можливістю подальшої пролонгації відповідно до п. 4.2, 4.3 Договору (а.с. 11-16). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Підписання договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «М966546», який був відправлений 04 березня 2021 року позичальниці на номер мобільного телефону [NUMBER] , і який був введений/відправлений позичальницею 04 березня 2021 року об 11:22:40 год., що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог ч.ч. 6 та 8 ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 14). 04 березня 2021 року на виконання умов договору № 3766262 ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» перерахувало кошти відповідачці [PERSON] на рахунок [NUMBER] , яку відповідачка особисто вказала в заяві на отримання Кредиту (а.с. 17, 14). 21 червня 2022 року за договором факторингу № 21-06/2022 ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», що підтверджується вказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників (а.с. 24-30), про що відповідачці [PERSON] на її електрону адресу [INFO] було відправлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги (а.с 31). Згідно з п.1.2 Договору Факторингу права Вимоги щодо конкретного боржника переходять до Фактора (Позивача) з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно його заборгованості. Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 21-06/2022 від 21 червня 2022 року, акту прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників,перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 3766262 від 04 березня 2021року в загальному розмірі 656000 грн. З розрахунку заборгованості за договором (картки обліку договору) № 3766262 від 04 березня 2021 року вбачається, що станом на 20 червня 2022 року заборгованість [PERSON] перед товариством становить 65600 грн., з яких: 20000 грн. - заборгованість по основному боргу (тілу кредити), 45600 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 18-23). Крім того, згідно з розрахунком інфляційні втрати становлять -16465 грн. 60 коп. за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року, 3% річних за період з 15 січня 2022 року по 19 травня 2023 року ( 489 календарні дні) становлять - 2636 грн. 58 коп. (а.с. 3), які позивач просить стягнути з відповідачки. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відпровідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, не допускається. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-2129 цс16 від 19 жовтня 2016 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, належним виконанням зобов`язань з боку відповідачки є повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом у строки та у розмірі відповідно до укладеного кредитного договору. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладений у формі електронного документу, із застосуванням електронного підпису, для укладення якого споживач ( відповідачка) до його підписання ознайомившись з Паспортом споживчого кредиту на сайті ТОВ «Авентус Україна», оскільки без ознайомлення подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим, підтвердила отримання нею та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячі із обраних нею умов кредитування, а також підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуауії, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором та уклала договір № 3766262 на отримання кредиту, в якому вказала свої персональні дані, зокрема: прізвище, ім`я, по-батькові, РНОКПП, номер паспорту, зареєстроване місце проживання, номери моб. телефонів, адресу електронної пошти, підписавши його за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вказаного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою не було б укладено. Отже, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідачки у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Крім того, твердження відповідачки про те, що вона не укладала договір спростовуються тими фактами, що персональні дані, які ідентифікують її були внесені до договору про надання споживчого кредиту, який підписаний особистим ключем, а також, що відповідачкою вносились кошти в рахунок погашення заборгованості за договором № 3766262 від 04 березня 2021 року, що підтверджується самим розрахунком заборгованості (а.с. 18-23). Також листом АТ КБ «Приватбанк» від 08 січня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-240108/34599 з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку лімітовано картку № [NUMBER] , на яку 04 березня 2021 року здійснено переказ коштів на суму 20000 грн. спростовуються твердження [PERSON] щодо ненадання позивачем доказів зарахування коштів на її платіжну картку (а.с.137). Факт відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується укладеним між «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» договором факторингу № 21-06/2022 від 21 червня 2022 року, а також витягом з реєстру боржників, актом прийому-передачі Реєстру Боржників, а тому є безпіставними посилання відповідачки на відсутність підтвердження здійснення фактором оплати за відступлення права вимоги, клопотання про витребування якого відповідачкою не заявлялось. Щодо посилання [PERSON] на недоведення позивачем вчинення нею дій направлених на пролонгацію, а саме сплату нарахованих відсотків суд зазначає наступне. Пунктом 1.5 договору № 3766262 від 04 березня 2021 року сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позивача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Розділом 3 договору передбачено порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів. Відповідно до пункту 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до розділу 4 вказаного договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору; або - впорядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1-4.3.2) договору. Згідно з пп. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2, 4.2.4 Договору, тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту і споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 договору. 04 березня 2021 року відповідачці було надано кредит в сумі 20000грн. строком на 30 днів, відповідно до п. 1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. 03 квітня 2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не повідомила ТОВ «Авентус Україна`про небажання продовжувати строк кредитного договору. Відповідно до умов п.4.3.1. кредитного договору строк його дії було автоматично продовжено на 90 днів, починаючи з дня укладення договору. Умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а тому проценти за користування кредитом підлягали нарахуванню у продовжені договором строки, що було виконано кредитодавцем. Наведені пункти та підпункти договору № 3766262 від 04 березня 2021 року, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договором не визнавались відповідачкою недійсними, а тому з огляду на приписи с. 204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню. Крім того, розрахунком заборгованості за договором (картки обліку договору) № 3766262 від 04 березня 2021 року підтверджується оплата відповідачкою нарахованих за договором процентів, а саме: 01 квітня 2021 року в сумі 7714 грн., 15 квітня 2021 року - 5320 грн., 15 травня 2021 року - 11400 грн., 14 червня 2021 року - 11400 грн., 14 липня 2021 року - 11400 грн., 17 серпня 2021 року - 12920 грн., 16 вересня 2021 року - 11400 грн. (а.с.18-23). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що позивач свій процесуальний обов`язок виконав надав суду докази на підтвердження факту укладення з відповідачкою кредитного договору та розрахунок заборгованості, який умовам цього договору відповідає, надав докази переходу до нього права вимоги у вказаному зобов`язанні, а відповідачка жодним доказом наведеного не спростувала, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 2684 грн., сплата яких підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 430 від 18 травня 2023 року (а.с. 44) та 8000 грн. в рахунок витрат на правову допомогу, що підтверджується договором про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, ордером на надання правничої (правової)допомоги, звітом про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, рахунком на оплату по замовленню № 19/05 від 19 травня 2023 року, платіжною інструкцією від 19 травня 2023 року № 434 про сплату адвокатських послуг (а.с. 38-43). На підставі викладеного,

Outcome: approved