Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , який проживає: [ADDRESS] , на строк 6 місяців та заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що вона проживає в [ADDRESS] . Квартира належить їй на праві приватної власності. Разом з заявником проживають її неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заінтересована особа [PERSON] є її колишнім чоловіком та проживає окремо. Тривалий час [PERSON] вчиняє стосовно заявниці психологічне та фізичне насильство, чим створює заявнику та дітям неможливі умови проживання. Домашнє насильство триває кілька років та після розірвання шлюбу ситуація погіршилась. [PERSON] приїжджає до заявника додому, влаштовує свари, конфлікти із застосуванням ненормативної лексики, ображає принизливими словами, погрожує фізичною розправою стосовно неї та дітей, погрожує пошкодженням її майна, тероризує заявника телефонними дзвінками, переслідує по вулиці, приїжджає до заявника на роботу, де влаштовує сварки. Внаслідок такої поведінки заявник постійно знаходиться в стресовому стані, почувається вдома, на роботі та на вулиці в небезпеці. З приводу неправомірних дій [PERSON] заявник неодноразово зверталась в поліцію, працівниками поліції неодноразово виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] та складались протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 02.11.2022 та 10.05.2024 Ленінським районним судом м. Запоріжжя було винесені постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП. Заявник відчуває страх за себе та вважає, що вона є особою, яка зазнає домашнього насильства та потребує захисту. 29 травня 2024 року відкрите провадження у справі та призначене судове засідання на 31 травня 2024 року. Присутні в судовому засіданні 31 травня 2024 року заявниця та представник заявниці, адвокат Лічман І.І. заяву підтримали із мотивів, викладених у ній, просили її задовольнити. Присутній в судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] проти застосування обмежувального припису не заперечував, разом з тим зазначив, що не розуміє, як має виконуватись обмежувальний припис в громадських місцях та на вулиці. Заслухавши пояснення заявниці, представника заявниці, заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] , сторони проживають окремо. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з двома неповнолітніми дітьми. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 07.05.2021, р/н [NUMBER] , квартира [ADDRESS] на прав власності належить [PERSON] . Зі змісту заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що [PERSON] чинить психологічний тиск на заявницю, приходить за місцем її проживання, погрожує, внаслідок чого вона відчуває страх за себе, з приводу конфліктів [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до УПП в Запорізькій області ДПП. 02 листопада 2022 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя [PERSON] був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч. 1\~ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 12.10.2022 року домашнього насильства психологічного характеру відносно [PERSON] , що супроводжувалося здійсненням телефонних дзвінків на мобільний телефон заявниці, в ході яких погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою (постанова суду набрала законної сили 15 листопада 2022 року). Відповідно до копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серія АА №434348 від 13 квітня 2024 року, винесеного інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 3 УПП в Запорізькій області стосовно [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, застосовано до кривдника строком на 10 діб такі заходи заборонного припису стосовно постраждалої особи [PERSON] : зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Згідно постанови Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 травня 2024 року, [PERSON] підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за ч. 2\~ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 13.04.2024 о 16:00 годині за адресою [ADDRESS] домашнього насильства психологічного характеру стосовно колишньої дружини [PERSON] , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою (постанова суду набрала законної сили 21.05.2024 року). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII\~(далі Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною першою\~статті 1 Закону передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Положеннями ст. 21 Закону\~передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24\~та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Враховуючи положення\~Закону, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним\~законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частинами 2, 3, 4 ст.26 Закону визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19 зроблено такий висновок: «Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства». За наведених вище обставин, судом встановлено, що [PERSON] систематично вчиняв щодо своєї колишньої дружини [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, що підтверджується копіями постанов та копією термінового заборонного припису стосовно кривдника, які долучені до матеріалів цивільної справи. Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи вищенаведене, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення заінтересованою особою домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] шляхом заборони перебувати в місці проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання та місця роботи [PERSON] ; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 (шість) місяців. Стосовно вимоги про застосування до [PERSON] такого заходу тимчасового обмеження прав, як заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до практики ЄСПЛ, будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Згідно ч. 1\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із ч. 4\~ст. 13 Конституції України\~держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак ч. 1\~ст. 63 Конституції України\~передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у\~статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою\~статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] стосовно колишньої дружини [PERSON] вчиняє домашнє насильство психологічного характеру, що полягає у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та погрозами. З аналізу долучених до матеріалів справи копій постанов, якими [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини, слідує, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності на підставі складених стосовно нього адміністративних матеріалів за ч. 1 ст.\~173-2\~та ч. 2 ст.\~173-2 КУпАП за фактом висловлення погроз потерпілій особі за місцем її проживання та у телефонному спілкуванні. Відомостей про переслідування [PERSON] на вулиці чи інших місцях частого її відвідування, матеріали справи не містять. Відтак, оцінюючи межі втручання у права і свободи кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи, забезпечуючи справедливий баланс між правами та інтересами обох сторін, суд приходить до висновку, що вимога про заборону наближатися на відстань ближче 100 метрів інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] не підлягає до задоволення. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПКУкраїни\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial