Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Жовнер О.М., звернулася до суду про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців після смерті [PERSON] , заборгованості за розпискою у розмірі 58820,02 грн. \~ \~ \~ \~Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що [PERSON] надала в борг своєму співмешканцю [PERSON] позику у ромірі 2000,00 доларів США на купівлю автомобіля, підтвердженням чого є боргова розписка підписана боржником. Частково борг було повернено у сумі 450,00 доларів США. Проте, [INFO] [PERSON] помер. Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті останнього, зокрема машини позивачці необхідно було встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В зв`язку з чим вона звернулась до суду, проте дану заяву залишено без розгляду, оскільки згідно відповіді Прилуцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області, померлий [PERSON] з 05.10.1991 був одруженим з [PERSON] . В зв`язку з цим позивачка правомірно вважає порушенням свого права на спадщину та вимушена була звернутися до суду в позовному провадженні. Після відкриття провадження представником [PERSON] було надано відзив у якому зазаначалось, що все майно, що за життя належало [PERSON] , належить спадкоємцям за законом його дружині [PERSON] та сину [PERSON] , і підтверджено що ними вже прийнята спадщина в порядку спадкування. У зв`язку з тим, що борг за життя [PERSON] позивачці так і не повернув, його автомобіль знаходився у позивачки, остання з метою досудового врегулювання спору запропонувала відповідачам передати їй його у власність, замість сплати боргу, проте останні відмовились, тому згідно ч.2 ст.1047 ЦК України позивачка просить стягнути із спадкоємців непогашену заборгованість за розпискою. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 26.02.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28.03.2024. 25.03.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Бульби Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову про стягнення незадоволених вимог кредитора спадкодавця повністю, тому що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню. Посилаєтья також на те, що позов не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, позивач в позовній заяві описує певні обставини, але жодних належних доказів на їх підтвердження не додає до позову. Як і не надає належні докази які містять інформацію щодо предмета доказування. З неналежного доказу долученої копії розписки (боргової, на позичання грошей), датованої 15.05.2019 вбачається, що розписка вручну написана невідомою особою; невідомо хто ставив підписи біля прізвищ; розрахунки прописані в доларах США. Крім того, вказана розписка не підтверджує передання грошей позивачем [PERSON] , дійсний розмір вимог начебто кредитора позивачем не установлено та не доведено. 16.04.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Жовнер О.М. подано до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. У своєму відзиві представник відповідача не визнає підставою для задоволення позовних вимог саму боргову розписку, ставлячи під сумнів ким написана розписка, хто ставив підписи та розрахунки прописані в доларах США, проте жодним доказом не підтверджує своїх заперечень. 23.04.2024 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Бульби Р.В. надійшло заперечення (на відповідь на відзив) у якому останній знову посилається на ненадання належних докозів, щодо існування боргу [PERSON] перед позивачкою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Зміст розписки не містить даних про отримання саме [PERSON] в борг від позивача грошових коштів з метою їх повернення, не містить даних про укладення та умови договору позики, отже, тому не є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей з метою їх повернення. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 24.04.2024 закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 10.06.2024. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, проте остання подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили розглянути справу за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач та його представник на розгляд справи не з`явилися також, проте останній подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом установлено, що згідно розписки (боргова, на позичання грошей), написаної від імені позивачки [PERSON] , датованої 15.05.2019 вбачається, що вона позичає 2000 доларів США [PERSON] на покупку машини ВАЗ 21124. Гроші віддані нею у руки [PERSON] у відділі МРЕО м.Прилуки. [PERSON] зобов`язується віддати борг по мірі одержання зарплат (він працює у м.Прилуки «Інтерелектро»). По одержанні боргу [PERSON] віддає йому розписку. На даній розписці стоїть два підписи навпроти прізвищ [PERSON] , [PERSON] . Також на ній міститься інформація з написом «Віддав: 100 дол. США 17.07.19; 100 дол. США 18.09.19; 100 дол. США 20.11.19; 100 дол. США 18.01.20; 50 дол. США 19.03.20 (а.с.9). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину і у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] , що не оспорюється ними самими у відзиві на позовну заяву та запереченні, яке було поданої представником. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є реальним договором згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Боргова розписка це задокументоване, чітке підтвердження того, що людина (позичальник) отримала обумовлену суму в борг.\~ Якщо особа вирішила надати в борг грошові кошти, або ж отримати їх, дані дії та умови повернення позиченого варто викласти в договорі позики і додатково підтвердити написаною позичальником борговою розпискою. Тобто, правильно складена розписка всього лише підтверджує факт укладення договору позики (ст. 1047 Цивільного кодексу України). За\~договором позики\~одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається\~у письмовій формі, якщо його сума\~не менш як у десять разів\~перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Боргова розписка укладається у довільній письмовій формі, але має включати в себе наступне. У розписці мають бути чітко зазначені:\~ ПІБ; ідентифікаційний код позичальника; паспортні дані позичальника та позикодавця (за наявності); місце проживання (реєстрації) позичальника; дата, місце складення розписки; сума (цифрами та прописом) і валюта позики (може бути і євро, і долар США, тощо); слова «отримав» та «зобов`язуюсь повернути»; строк повернення коштів (може бути конкретна дата, може бути «на вимогу»); порядок повернення позики (одноразовим платежем чи періодичними; якщо частинами, то необхідно визначити таку періодичність); підпис позичальника обов`язково. Розписка нотаріальному посвідченню\~не\~підлягає незалежно від суми і валюти позики, тому є дійсною, якщо вона зроблена просто в письмовій формі; наявність свідків передачі позики не обов`язкова але дуже бажано щоб вони були, треба щоб весь текст розписки був написаний позичальником власноруч. Розписка про повернення боргу не має юридичної сили, якщо на ній немає підпису або вона підроблена і не читається через поганий почерк, хоча і не має значення, яким почерком вона написана. Також у випадках, коли розписка написана під тиском. \~У борговій розписці, яка підтверджує укладення договору позики повинні містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. З точки зору закону встановлювати умови повернення позики не треба, бо якщо таких умов в розписці немає, то позика повинна бути повернута на вимогу позикодавця, але з точки зору судової практики, якщо така умова незазначена у розписці, то у кредитора можуть виникнути проблеми з поверненням в судовому порядку заборгованості так як суд може прийти до висновку, що позичальник взагалі не повинен повернути кошти. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що написання боргової розписки від 15.05.2019 було здійснено самою позивачкою [PERSON] , а не [PERSON] , спадкоємцями прав і обов`язків після смерті якого є відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] . Останні у свою чергу ставлять під сумнів дану розписку і вважають її такою, що не є належним доказом по справі. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів отримання грошових коштів, оскільки між сторонами не було договору позики в розумінні ст. 1049 ЦК України, мотив складання долученої розписки був з метою «покупки машини ВАЗ 21124» (підтверджуються змістом самої розписки), із якої не вбачається, що [PERSON] є позичальником, який отримав 15.05.2019 грошові кошти з умовою їх повернення у визначений строк, долучена до матеріалів справи розписка вчинена позикодавцем, то суд вважає, що підстави визначені ст. 1049 ЦК України для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed