Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що 07 червня 2013 року, між сторонами було укладено шлюб. Від спільного проживання у сторін народилася дитина, яка проживає разом з позивачем. В той же час, відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку по забезпеченню дитини, а тому, позивач змушена звернутись до суду з позовом. Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження разом з позовом та додатками, у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, які згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак, конверт було повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 лютого 2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 07 червня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №862. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис №678. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Враховуючи матеріальне становище позивача, який є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей, з метою забезпечення дитині рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком відповідача як батька, суд вважає, що позов слід задовольнити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Внаслідок наведеного, оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 1211.20 грн., судового збору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути на її користь судові витрати. Вимоги заяви мотивовано тим, що вона змушена була звернутися за правничою допомогою до адвоката. За її зверненням позивачу було надано консультації, збір необхідної інформації, для звернення до суду, ознайомлення з документами, складанням позовної заяви, представлення інтересів позивача в суді. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правничої допомоги від 25 січня 2024 року. У відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 8 000,00 грн., які й просить стягнути на її користь. В той же час, згідно з розрахунком витрат на правову допомогу по договору правової допомоги №11/01/24 від 25 січня 2024 року, такий складається з ознайомленням з документами 2\~000 грн., формування та подання заяви про стягнення аліментів на утримання дитини до суду 3\~000 грн., та представництва інтересів позивача в суді першої інстанції (60 хв.) 3000 грн. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, відтак, стягнення витрат за представництво інтересів позивача в суді першої інстанції, - є безпідставними та не підлягають до задоволення. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (вказана позиція також підтримана позицією Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу було надано професійну правничу допомогу, однак заявлені витрати в розмірі 8 000 грн., є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а тому, стягненню на її користь підлягають витрати в розмірі 2 000 грн.

Outcome: approved