Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2023 року через свого представника адвоката Шумейко Я.В. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.02.2024 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Сахновщинського районного суду Харківської області. На обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 01 жовтня 2020 року між ним та відповідачем Холодногірським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зареєстровано шлюб, актовий запис №453. Останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільно не проживають з березня 2022 року, дітей не мають, тому збереження сім`ї стало неможливим, внаслідок чого він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Сахновщинського\~районного суду\~Харківської областівід 19 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано до суду клопотання в якому просять проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно 01 жовтня 2020 року між нею та позивачем було укладено шлюб, після реєстрації якого вони спільно почали проживати в квартирі позивача у м. Харків. 24 лютого 2022 року, з початком бойових дій на території України, позивач без будь-яких пояснень зібрав свої речі, документи та пішов. З того часу будь-якого зв`язку з позивачем немає. Вона намагалася зв`язатися з ним по телефону, але всі відомі номери телефонів не відповідали. Відповідач продовжувала проживати в квартирі чоловіка до осені 2023 року, та за цей час чоловік жодного разу додому не приходив та не телефонував їй. Вона телефонувала його родичам з метою встановлення його місцезнаходження, але вони повідомили їй, що не знають де він може бути. Зазначає, що на даний час місце знаходження позивача їй не відоме, та їй не зрозумілі підстави з яких позивач прагне розірвати шлюб, а враховуючи, що позивач жодного разу в судове засідання не з`явився та позовну заяву від його імені подано представником, тому в неї є сумніви щодо добровільності його позиції на розірвання шлюбу, тому проти задоволення позовної заяви заперечувала. Також повідомила, що з приводу зникнення свого чоловіка до правоохоронних органів не зверталася, оскільки його родичі з даного приводу не хвилювалися, тому вона думала що вони не повідомляли їй правдиву інформацію, щодо його місцезнаходження. Представник позивача адвокат Пономарьов Є.О. в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, зазначивши, що відповідач не бажає розривати шлюб з позивачем, тому в задоволенні позову слід відмовити. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 01\~жовтня 2020\~року Холодногірським\~районним у\~місті Харкові\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків),\~актовий запис\~№ 453,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01 жовтня 2020 року. Статтею 51\~Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до статті 112\~СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Як вбачається з позовної заяви та з заяви представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, поданої до суду 22.03.2024 року, позивач категорично заперечує проти надання строку на примирення, а відповідачем чи її представником не заявлено клопотання щодо надання строку для примирення,. Більш того, враховуючи значний проміжок часу який минув з моменту звернення позивача до суду з даним позовом, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20. Щодо пояснень відповідача про наявність сумнівів щодо добровільності позиції позивача на розірвання шлюбу, оскільки позивач жодного разу в судове засідання не з`явився та позовну заяву подано до суду від його імені представником, суд зазначає наступне. Статтею 175 ЦПК України визначено форму та зміст позовної заяви. Так, ч. 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Частиною 7 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. Як вбачається з позовної заяви, її підписано представником позивача адвокатом Шумейко Я.В. На підтвердження повноважень представника до позовної заяви додано договір про надання правничої (правової) допомоги від 20.11.2023 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.11.2023 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Шуменко Я.В. Таким чином, дану позовну заяву подано представником позивача з додержанням вимог визначених ЦПК України, а обов`язку звернення до суду з позовною заявою, лише особисто позивачем, діючий ЦПК України не містить. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою. В даному провадженні явка позивача обов`язковою судом не визнавалася. Більш того, клопотань щодо визнання явки відповідача обов`язковою ні відповідачем, ні її представником не заявлялися. За таких обставин доводи відповідача про наявність сумнівів щодо добровільності позиції позивача на розірвання шлюбу, оскільки позивач жодного разу в судове засідання не з`явився та позовну заяву подано до суду від його імені представником не заслуговують на увагу. Як встановлено судом між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини, тому позивач припинив шлюбно-сімейні відносини з відповідачем, спільно не проживають з березня 2022 року, дітей не мають. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності та права позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved