Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», в якій просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 12811 грн., які були набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірні грошові кошти було стягнуто під час примусового виконання у ВП № [NUMBER] виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 5008 від 20 січня 2021 року, який в подальшому судовим рішенням Томашпільского районного суду Вінницької області від 23 грудня 2022 року визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так з позивача було відраховано суму у розмірі 12811 грн. 12 коп. Отже позивач вважає, що зазначені спірні кошти стягнуті без достатньої правової підстави. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 травня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою Подільського районного суду від 13 травня 2024 року прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін, встановлено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Щодо суті позову позицію не висловив, однак просив проводити судовий розгляд у його відсутності. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 20 січня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 5008, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 12811 грн. З метою примусового виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області від 08 лютого 2024 року, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал» стягнуто 12811 грн. на користь ТОВ «ФК «Профіт капітал». 23 грудня 2022 року рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області у справі № 146/977/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Профіт капітал» визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 січня 2021 року, зареєстрований у реєстрі під № 5008, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 23 грудня 2022 року визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивача стягнуті грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Суд бере до уваги, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «Профіт капітал» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпадала грошові кошти у розмірі 12811 грн. підлягають поверненню позивачеві у відповідності до ст. 1212 ЦК України. А тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача відповідач суду не надав. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial