Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № R01.00602.005045616 від 19.03.2019 в розмірі 62527,98 грн, з яких: - 29693,03 грн. - заборгованість за основним боргом; - 32834,95 грн - заборгованість за відсотками; стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R01.00602.005045616. Позивач в позові посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав позивачу кредит згідно умов договору, разом з тим відповідач не виконує свої зобов`язання, кредит не повертає, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором R01.00602.005045616 від 19.03.2019, у зв`язку з чим просить суд стягнути заборгованість в сумі 62527,98 грн на свою користь. Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 04.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача в судове засіданні не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - адвокат Гуменюк О.В. подав до суду письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Позивачем не надано жодного доказу виконання кредитором вимог договору щодо надання кредитних коштів. Відповідно до п.1.2 кредитного договору зазначено, що банк надає кредит для погашення заборгованості за кредитним договором № Р20.19740.003534228 від 06.01.2018, проте, жодних доказів виконання зобов`язання щодо видачі кредитних коштів банк не надає. Відповідач зауважує, що нею не укладався кредитний договір № Р20.19740.003534228 від 06.01.2018. Згідно п.6.1 кредитного договору всі нарахування за кредитом мали бути здійсненні щомісячно, однак, позивач не надає детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого можна було дослідити законність нарахування суми заборгованості за кредитом, первинних документів обліку кредитної заборгованості не надано, чим не підтверджує нарахування її розміру. Згідно п.1.2 кредитного договору він укладений на строк 66 місяців, до 19.09.2024 року. Отже, позивач просить достроково стягнути заборгованість за кредитним договором. До позову додано паспорт споживчого кредиту, що вказує на те, що даний кредит є споживчим, проте, жодного доказу надіслання вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивач не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаними договорами на підставі договорів про відступлення права вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що 19.03.2019 [PERSON] було написано заяву на ім`я голови правління АТ "Ідея Банк" Власенка М.В., про надання реструктуризації за кредитним договором № Р20.19740.003534228 від 06.01.2018 у зв`язку з сімейними обставинами із зобов`язанням виконати всі умови банку. 19.03.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір (далі за текстом договір) № R01.00602.005045616, згідно якого Кредитодавець зобов`язується надати кредит на поточні потреби в сумі 33517,78 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит, повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно умов цього договору. Згідно з п 1.2 договору, позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання договору шляхом переказу коштів в сумі 33517,78 грн з позичкового рахунку позичальника на рахунок № [NUMBER] в АТ "Ідея Банк", МФО 336310. Призначення платежу: "Погашення кредитної заборгованості договір № R20.19740.003534228 від 06.01.2018 р. " Банк надає кредит строком на 66 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника для зарахування за призначенням. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,53 % річних від залишкової суми кредиту. 19.03.2019 відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту та додаток до паспорта споживчого кредиту Графік щомісячних платежів за кредитним договором, у якому зазначений розмір кредитного ліміту 33517,78 грн, строк кредитування 66 місяців, реальна річна процентна ставка, відсотків річних становить 28,7387848 %, загальні витрати за кредитом 29216,38 грн. Згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором останній платіж за кредитним договором 19.09.2024. З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 31.01.2024 заборгованість за кредитним договором № R01.00602.005045616 від 19.03.2019 становить 62527,98 грн, з яких заборгованість за основним боргом 29693,03 грн, заборгованості за відсотками 32834,95 грн. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 62527,98 грн, що підтверджується змістом самого договору та витягом з Реєстру боржників №1 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023. Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України, до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № R01.00602.005045616 від 19.03.2019. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такогог. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 10.06.2017 набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" (далі - Закон № 1734-VIII), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів" (далі - № 1023-XII). З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів". В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зазначено, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону № 1734-VIII передбачено, що якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як встановлено судом, кредит за Кредитним договором № R01.00602.005045616 є споживчим, що підтверджено п.1.1 кредитного договору та самим Паспортом споживчого кредиту від 19.03.2019. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та відсотками, кінцевий строк виконання за яким настав 19.02.2024, а також заборгованість за кредитним договором та відсотками, кінцевий строк виконання за яким ще не настав, тобто до закінчення терміну дії договору у період з 19.02.2024 по 19.09.2024. Згідно з п. 3.1.3 Кредитного договору сторони узгодили, що позичальник повинен та зобов`язаний повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості достроково на вимогу банку у випадках, передбачених п.4.2.3 цього договору. Згідно з п. 4.2.3 Кредитного договору сторони узгодили, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати вказані грошові зобов`язання. Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту на підставі ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" або на підставі частини 10 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", то у споживача (позичальника) відсутній обов`язок повернути достроково споживчий кредит. Такі ж висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц та у Постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16. Таким чином, наведені приписи підтверджують обов`язковість досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. При цьому, як зазначено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц, кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати, як вимогу у розумінні статті 16 Закону України "Про споживче кредитування". Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення. В матеріалах справи відсутня вимога позивача щодо дострокового погашення кредитної заборгованості та докази направлення її відповідачу. У зв`язку з чим позовні вимоги в частині дострокового повернення кредитних коштів за період з 19.01.2024 по 19.09.2024 не підлягають задоволенню у зв`язку із недотриманням досудового порядку врегулювання спору. Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 755/11307/17 та у Постанові Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 753/21158/17. Разом з тим, станом на 19.02.2024 (останній платіж за графіком до звернення до суду з даним позовом) у відповідача існувала прострочена кредитна заборгованість за кредитним договором № R01.00602.005045616. Як вбачається з наданого позивачем Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, у період з станом 19.04.2019 по 19.02.2024 заборгованість кредитним договором повинна становити 56079,68 грн. Із графіку платежів слідує, що сума платежу за розрахунковий період (ануїтетний платіж) складається із погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом. Матеріали справи свідчать про те, що первісний кредитор (АТ «Ідея Банк») свої зобов`язання перед позичальником за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак остання не здійснювала погашення заборгованості в повному обсязі та не надала суду доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, стягненню підлягає лише прострочена сума кредиту в розмірі 27391,38 грн та прострочені проценти за користування кредитом в розмірі 28688,30 грн., що разом становлять 56079,68 грн. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Інших доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, отримання коштів, відповідачем суду не надано. За вказаних обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними доказами, які досліджені судом. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028 грн. Оскільки вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 2715,73 грн.

Outcome: partial