Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Від імені та в інтересах позивача [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовним вимогами до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Одеська універсальна біржа «Вітязь», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, звернувся представник позивача адвокат Афанасьєв Сергій Олександрович. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 18.12.1997 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого чоловіка [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого чоловіка [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено на Одеській універсальній біржі «Вітязь» та зареєстрований в Одеському МБТІ і РОН. Представник зазначає, що сторонами договору в повному обсязі було виконано умови договору, однак, в жовтні 2023 року, позивачу стало відомо, що договір купівлі-продажу не відповідає нормам діючого законодавства, а відтак є потреба у визнанні його дійсним. На підставі викладеного представник позивача просить: визнати дійсним Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого чоловіка [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрований за № 97-1017 від 18 грудня 1997 року. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання по суті (а.с.84). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, разом з цим на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Афанасьєва С.О. щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача, згідно якої представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.86-87). Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, на адресу суду повернулись поштові повідомлення з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.90-93). Третя особа: Одеська універсальна біржа «Вітязь» про час та місце слухання справи повідомлялась, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.88-89). Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, згідно яких зазначили, що позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.96-103). Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись у встановленому законом порядку, представник позивача звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачами на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 97-1017 від 18.12.1997р. укладеного на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах свого чоловіка [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - купили квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за фізичними особами: [PERSON] ,, [PERSON] ,, [PERSON] , на підставі договору № 97-1017 купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрованого Одеською універсальною біржею «Вітязь» 18.12.1997р.Реєстарційни запис зроблено 19.12.1997 року за реєстровим номером 160 у реєстровій книзі 250пр на сторінці 121; 1/7 частини квартири зареєстровано за [PERSON] на підстав свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 24.07.2002 року № 2-9061. Реєстраційний запис зроблено 19.08.2002 року за реєстрованим номером 100 у реєстровій книзі 453 пр на сторінці 102. Крім того, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 24 зв.). Відомості про реєстрацію договору підтверджені листом КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 25.10.2023 року № 31094/04-04 (а.с.22). З огляду на досліджені документи судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу покупці зареєстрували право власності в КП «ОМБТІ та РОН» та зареєструвалися за адресою придбаного нерухомого майна. Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дій пов`язаних з його виконанням, а саме: покупець сплатив грошові кошти та вселився до житлового приміщення, сплачує комунальні платежі та утримує майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Підставами позовних вимог, позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , однак вона не має можливості отримати після його смерті спадщину, оскільки договір не відповідає вимогам чинного законодавства, з підстав його нотаріального не посвідчення. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі (продавці) за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved