Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» (далі ДСП «Північна Пуща», Відповідач) у якому просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 38\~534, 49 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що з 21.06.2020 по 28.11.2023 він перебував у трудових відносинах з Відповідачем та, 28.11.2023, був звільнений з посади вальника лісу 6-го розряду Паришівського лісництва за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу за № 518-ОС-502575 від 28.11.2023. На час звільнення Позивача, Відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 38 534, 49 грн., що підтверджується копіями розрахункового листа та довідки підприємства про суму заборгованості станом на 01.03.2024. Також Позивач зазначає, що несплата заборгованості підтверджується копією витягу з виписки банку про надходження коштів з виплати заробітної плати на картковий рахунок Позивача, з якого вбачається, що з 03.04.2024 (з моменту видачі довідки про заборгованість) по 10.04.2024 зазначені кошти на його рахунок не надходили. Оскільки станом на момент подання позову до суду зазначені виплати Позивач не отримав, тому змушений звертатись за захистом своїх прав до суду. Рух справи: 25.04.2024 року позовна заява надійшла до суду. 01.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження 10.06.2024 без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позиції сторін: Позивач у позові заявив про розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не скерував. Надіслав до суду клопотання розглядати справу без участі представника, проте свою позицію щодо позову не висловив. Крім того, просив суд долучити до матеріалів справи довідку про заборгованість [PERSON] станом на 22.05.2024. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права: Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено\~та підтверджено\~матеріалами справи,\~що Позивач,\~21.06.2020\~прийнятий на\~роботу до\~Державного спеціалізованого\~підприємства «Північна\~Пуща» на\~посаду вальника\~лісу 6\~розряду Паришівського\~лісництва в\~зоні відчуженнята, на підставі наказу № 518-ос-502575 від 28.11.2023 був звільнений 28.11.2023 за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відомостями з копії трудової книжки серія [NUMBER] та копією наказу № 518-ос-502575 /а.с.5-8, 10/. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що всупереч зазначеним вище вимогам Закону та у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань утворилась заборгованість Відповідача з виплати заробітної плати перед Позивачем. Згідно з розрахунковим листком, виданим ДСП «Північна Пуща» [PERSON] , борг підприємства перед ним станом на кінець грудня 2023 становив 38\~534,49 грн. /а.с.11/. Відповідно до довідки № 100 від 03.04.2024, виданої ДСП «Північна Пуща», сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі [PERSON] станом на 01.03.2024 складає 38\~534,49 грн. /а.с.9/. На момент розгляду справи в суді доказів погашення заборгованості по заробітній платі [PERSON] Відповідачем не надано. Крім того, судом встановлено, що Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав, проте, про існування перед Позивачем заборгованості по заробітній платі не заперечує, надав до суду довідку про суму заборгованості за № 216 від 22.05.2024, відповідно до якої, сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі Відповідача перед Позивачем станом на 22.05.2024 становить 38\~534,49 грн. Таким чином, наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем по невиплаченій заробітній платі у сумі 38 534,49 грн. підтверджується зазначеною довідкою. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин, судом встановлені порушення прав та інтересів Позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ДСП «Північна Пуща» на його користь заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Сума заборгованості по заробітній платі Відповідачем не заперечується, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Судові витрати: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, Позивач звільнений від сплати судового збору у зазначеній справі. Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved