Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

29 лютого 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позиція позивача Позивач посилається на те, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 26 травня 2004 року з ним стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом форми Н-1 № 35 від 28 травня 2004 року. За трудовим каліцтвом позивачу було встановлено 60 відсотків втрати працездатності та третю групу інвалідності, згодом ступінь втрати працездатності було зменшено до 40 відсотків. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці. Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120 000 грн. \~ \~ Заперечення відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що належним відповідачем у справі є Фонд соціального страхування. \~ \~ Фактичні обставини, встановлені судом З матеріалів справи судом установлено, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах. \~ 26 травня 2004 року під час роботи на шахті «Самарська» - філіалі ДХК «Павлоградвугілля», правонаступником якого є відповідач, з [PERSON] стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, про що складено акт форми Н-1 від 28 травня 2004 року №35. (а.с.12) До позовної заяви додано копію довідки МСЕК серії ДНА-02 № 04864 від 28 вересня 2005 року , згідно якої [PERSON] встановлено повторно 60 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, акт № 35 від 26 травня 2004 року. (а.с.9) В подальшому довідкою МСЕК серії 10ААА № 001240 від 01 листопада 2010 року [PERSON] встановлено повторно безстроково 40 відсотків втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. (а.с.10) Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня первинного встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. До позовної заяви не додано копії довідки про первинне встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця). Наявність довідки про результати повторного огляду свідчить про наявність первісної довідки, оскільки за загальним правилом переогляд проводиться щорічно. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21. З доданих до позовної заяви письмових доказів видно, що нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, стався з позивачем 26 травня 2004 року, ступінь втрати професійної працездатності внаслідок цього нещасного випадку встановлена позивачу повторно висновком МСЕК від 28 вересня 2005 року. Оскільки переогляд на МСЕК за загальним правилом проводиться щорічно, ступінь втрати працездатності встановлена позивачу первинно орієнтовно у вересні 2004 року. Норми права, які застосував суд Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право\~працівника на\~відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду. \~ \~ \~ Згідно\~з положеннями\~статті 5\~Цивільного кодексу\~України,\~акти цивільного\~законодавства регулюють\~відносини,\~які виникли\~з дня\~набрання ними\~чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17. Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва висновком МСЕК орієнтовно у вересні 2004 року. Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЕК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року. Станом на вересень 2004 року, коли позивачу було встановлено стійку втрату працездатності вперше за виробничою травмою від 26 травня 2004 року (акт форми Н-1 № 35), передбачалося відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків. \~ \~ \~Згідно пункту\~«е» частини\~1\~статті 21\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~ страхування\~від нещасного\~випадку на\~виробництві \~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~ \~ \~втрату працездатності»\~ (в\~редакції,\~діючій станом\~на вересень\~2004\~року),\~ у\~разі \~ настання\~ \~страхового \~ випадку\~ \~Фонд \~ соціального\~страхування \~від \~нещасних \~випадків \~зобов`язаний\~у встановленому\~законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі № 210/5259/16-ц). 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України. Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій. Тому саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області є належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди працівнику внаслідок нещасного випадку на виробництві, який спричинив стійку втрати працездатності, встановлену висновком МСЕК у вересні 2004 року. Отже позовні вимоги [PERSON] заявлені до неналежного відповідача і не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору при розгляді справи в усіх судових інстанціях, тому судові витрати на сплату судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed