Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано 24.12.2020 року. Діти проживають з матір`ю. Після розірвання шлюбу відповідач почав ухилятися від добровільного надання грошових коштів, як на утримання дітей так і на її утримання. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12.08.2020 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на дітей та її особисте утримання. Відповідач, після розірвання шлюбу, жодного разу не цікавився про духовний розвиток дітей, не піклується та не виявляє інтересу до дітей, не створює умов для їх виховання, не спілкується. Таким чином, відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язків виховувати та утримувати дітей не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. У зв`язку з чим, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; судові витрати залишити за нею. Відповідач відзиву на позов не надав. Заяви та клопотання сторін. Позивач та її представник надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник органу опіки та піклування Селидівської міської ради надала заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності представника, задовольнити заяву у повному обсязі, врахувавши висновок органу опіки та піклування Селидівської міської ради. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.02.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.04.2024 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по справі. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності сторін у справі, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 24.12.2020 року. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 серпня 2020 року стягнуто з [PERSON] кошти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 24.06.2020 року і до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.09.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.07.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами Служби у справах дітей, за результатами обстеження встановлено: умови проживання дітей в родині задовільні, [PERSON] не ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно довідки ОСББ «Славутич -2 м.Селидове» [PERSON] зареєстрована разом зі своїми дітьми [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно побутової характеристики [PERSON] зарекомендовала себе з позитивного боку. Самотужки виховує двох малолітніх дітей. Батько не приймає участі у вихованні дітей. Скарг з боку сусідів на адресу правління ОСББ на поведінку [PERSON] не надходило. Згідно характеристики, наданої ДНЗ № [NUMBER] «Фіалка» м.Курахове, [PERSON] відвідує вказаний дитячий заклад з 12.04.2021 року. Дитина проживає з матір`ю, так як батько не бере участі у вихованні доньки. Дівчинка характеризується з позитивного боку, фізичний розвиток гарний, відповідає віковим нормам. Згідно характеристики Кременчуцького ліцею № 11 «Гарант» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 04.01.2024 року [PERSON] , [INFO] , навчається у 1-А класі ліцею, систематично відвідує уроки очно та дистанційно, пропусків уроків без поважних причин немає, спокійна, відповідальна, навчальні завдання виконує. До ліцею дитину приводить та забирає мама [PERSON] , яка відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класоводом, цікавиться навчанням та успіхами доньки. Дитина забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку, навчається за проектом «Інтелект України», який передбачає щомісячне придбання посібників за кошти батьків. Кошти на придбання посібників перераховує мама. Зі слів мами, батько [PERSON] знаходиться у Донецькій області, за весь період навчання дитини батько до ліцею не приходив, зв`язок з класоводом не підтримує. Згідно довідок-розрахунків Селидівського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 03.01.2024 року заборгованість по аліментам станом на 19.11.2022 року складає 65 418, 14 грн.; станом на 01.01.2024 року складає 194311,11 грн. Згідно висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх доньок № 02-23/3-1784, з метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітніх дітей, відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд встановив, що відповідач ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, не здійснює матеріальне забезпечення дітей. Зазначеними діями відповідач порушує приписи сімейного законодавства, а відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, сукупність досліджених судом доказів свідчить про винну поведінку відповідача, навмисне ухилення від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та розвитку дітей, піклування про їх здоров`я, фізичний, духовний розвиток, матеріальної підтримки. Будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню, утриманню дітей відсутні, а тому для настання позитивного результату у долі дітей та з метою захисту їх прав та інтересів відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав. При ухваленні рішення суд зауважує, що позбавлення відповідача батьківських прав не тільки виконує каральну функцію, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їх життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст..3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст..18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..6 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно зі ст..8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно вимог ст..ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). На підставі викладеного та

Outcome: approved