Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Козирєва А.В. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивований тим, що з 20.08.2019 року позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2022 року по цивільній справі № 541/2270/22. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ), який мешкає разом із позивачем [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, матеріальної допомоги не надає, у зв`язку з чим, [PERSON] змушена звертатись з даним позовом до суду. Відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров`я та матеріальне становище, працевлаштований та отримує щомісячну заробітну плату в якості військовослужбовця, має у власності рухоме майно, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, непрацездатних батьків на утриманні не має. Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради № 233/0/535-24 від 08.04.2024 року неповнолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря - невролога та на диспансерному обліку у лікаря - нефролога Обласної дитячої клінічної лікарні. У зв`язку із хворобою дитини позивач [PERSON] має постійно витрачати значні для неї грошові кошти, що пов`язані із лікуванням сина, проведенням необхідних клінічних досліджень, купівлею дорогих ліків та проведенням занять з мовного розвитку дитини із логопедом, психологом та фахівцем із сенсорної інтеграції. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та витрати, що пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.05.2024 року. провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 28.05.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги відповідач визнає частково. Відповідач кожного місяця надсилав позивачці грошові кошти на утримання дитини, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними квитанціями. Приймати участь у вихованні сина на теперішній час він можливості не має, оскільки є військовослужбовцем та постійно перебуває на службі. 23.03.2023 відповідач зареєстрував шлюб з [PERSON] . [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . На даний момент дитині 4 місяці, мати дитини [PERSON] до досягнення дитиною трьох років не має можливості працювати та разом із сином перебуває на повному утриманні відповідача. Окрім того, відповідач є військовослужбовцем. Значна частина заробітку витрачається ним на додаткове оснащення предметами індивідуального захисту та спорядження, що є життєво необхідним при постійній загрозі життю та здоров`ю при відсічі збройної агресії російської федерації. Просив суд врахувати, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів наявність у платника аліментів на утриманні іншої дитини та непрацездатної дружини. Відповідач надавав матеріальну допомогу спільному з позивачкою сину достатню для його забезпечення, від 4500 до 7000 грн. Сума розміру аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку є дуже завищеною враховуючи вищезазначені обставини. Щодо стверджень позивачки про захворювання дитини, вони не є тяжкими, що мало б наслідки встановлення для дитини інвалідності або особливих умов виховання та не входять до переліку тяжких захворювань відповідно Постанови КМУ від 27 грудня| 2018 р. № 1161 «Про затвердження переліку тяжких захворювань, розладів, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг». Окрім того, не має підтверджень, що витрати на лікування можуть мати постійний характер. Відповідач вважає, що стягнення аліментів на утримання спільного сина сторін у розмірі 1/7 заробітку відповідача щомісяця з огляду на розмір його доходу буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, буде достатнім для щомісячного фінансового забезпечення, не поставить дитину у несприятливі матеріальні умови. На думку сторони відповідача, розмір витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн є надто завищеним, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/7 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги про стягнення судових витрат задовольнити частково в розмірі 2000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Козирєв А.В., в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник- адвокат Тарасов А.В. надав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, з урахуванням відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 13). Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06.10.2022 року по цивільній справі № 541/2270/22 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 11-12). Згідно копій довідки № 06-29/3172 про реєстрацію місця проживання особи від 10.08.2021 року та довідки № 06-29/3173 про реєстрацію місця проживання особи від 10.08.2021 року, місця проживання позивача [PERSON] та сина [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 14). Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради на запит № 233/0/535-24 від 08.04.2024, первинна медична допомога дитині [PERSON] , [INFO] , надається в комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча поліклініка № 2 Харківської міської ради» з дня виписки дитини з пологового будинку по грудень 2020 року. За інформацією, наданою матір`ю дитини, з січня 2021 року по травень 2023 року родина [PERSON] мешкала за межами міста Харкова. 12.06.2023 декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу була укладена матір`ю дитини [PERSON] з лікарем-педіатром комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради [PERSON] 11.12.2023 декларація була переукладена матір`ю дитини [PERSON] з лікарем-педіатром комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради Гураль Н.І. Хлопчик перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога дитячого комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром [PERSON] , на прийом до лікарів поліклініки дитину супроводжує мати, яка здійснює догляд за сином. Рекомендації лікарів з приводу обстеження та лікування [PERSON] мати виконує в повному обсязі. Також мати надає дозвіл на проведення профілактичних щеплень дитині (а. с. 16). Відповідач є військовослужбовцем, що підтверджується копією посвідчення офіцера серії [NUMBER] (а. с. 150). З копій квитанцій наданих стороною відповідача встановлено, що з картки відповідача на картку № [NUMBER] перераховувалися кошти 20.08.2023, 24.09.2023, 23.10.2023, 08.11.2023, 08.12.2023, 20.01.2024, 13.02.2021, 07.03.2024, 07.04,2024 (а.с. 144-148), разом з тим доказів, що картка № [NUMBER] належить позивачу [PERSON] суду не надано. 23.03.2023 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2023, виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 151). [INFO] у відповідача у новому шлюбі народився син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.02.2024, виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с. 152). На даний момент дитині 4 місяці, мати дитини [PERSON] до досягнення дитиною трьох років не має можливості працювати та разом із сином перебуває на повному утриманні відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частинами 2 та 3\~ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 16.05.2024. Враховуючи , що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні і даний факт відповідачем не спростований, суд дійшов висновку, що дитина потребує стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку батька, який має обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка перебуває на диспансерному обліку у лікаря невролога дитячого комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 2» Харківської міської ради та на диспансерному обліку у лікаря-нефролога Обласної дитячої клінічної лікарні; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним чоловіком, військовослужбовцем, отримує заробітну плату, яка значно перевищує прожитковий мінімум (що підтверджується відповіддю на запит Головного управління ДПС у Полтавській області № 10854/5/16-31-12-03-09 від 27.05.2024 а.с.157-159), уклав новий шлюб і має на утриманні дружину і сина від іншого шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина. З огляду на вказане, суд вважає необхідним задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо посилання позивача в позовній заяві на те, що у зв`язку із хворобою дитини позивач [PERSON] має постійно витрачати значні для неї грошові кошти, що пов`язані із лікуванням сина, проведенням необхідних клінічних досліджень, купівлею дорогих ліків та проведенням занять з мовного розвитку дитини із логопедом, психологом та фахівцем із сенсорної інтеграції суд вважає за потрібне зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У ч. 1 вказаної статті, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв`язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, посилання позивача на витрати пов`язані із лікуванням сина у зв`язку із хворобою дитини не бралися судом до уваги при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. З огляду на те, що дані витрати можна віднести до додаткових витрат на дитину і у разі спору щодо розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, такий розмір визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення - це може бути підставою для окремого позову. Як встановлено судом, у визначеному ст.189 СК України порядку між батьками не укладено договір про сплату аліментів. Стягувач аліментів відповідно до норм сімейного законодавства має право на подання позову про стягнення аліментів незалежно від добровільної сплати коштів платником аліментів. До того ж, стягнення аліментів за рішенням суду забезпечує захист від можливих зловживань та маніпуляцій з оплатою, а також забезпечує стабільність в утриманні та захищеність дитини щодо належного матеріального забезпечення зі сторони того з батьків, який не проживає з дитиною. Разом з тим, частиною першою\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ч.1.\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позов підлягає частковому задоволенню, а тому відповідно до вимог ст. 141, ч. 6 ст. 142 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 692 грн. 11 коп. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу. Такі витрати стягуються у порядку визначеному ст.ст. 137, 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29 березня 2024 року, укладений позивачем з адвокатом Козирєвим А.В.; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 березня 2024 року, квитанцію № 9437 від 29 березня 2024 року про оплату адвокату Козирєву А.В. позивачем [PERSON] винагороди у вигляді гонорару відповідно до додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 березня 2024 року, ордер на надання правничої допомоги, орієнтовний розрахунок суми судових витрат (а.с. 96-97, 98, 99, 101, 102). Згідно зазначених позивачем у позовній заяві судових витрат, витрати на професійну правничу (правову) допомогу складають 20 000 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву просить вимоги про стягнення судових витрат задовольнити частково в розмірі 2000 грн, оскільки вважає, що розмір витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн є надто завищеним, наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також предмету позову, позовна заява по даній справі є типовою, не містить розрахунків, та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку, тому заявлена сума у 20 000,00 грн. є завищеною. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи із засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial