Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

25 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості», на обґрунтування якої позивач зазначив, що відповідач звернувся до ТОВ «ФК «ЦФР» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала кредитний договір № 2825718931 від 10.11.2021 року.\~Відповідно до\~пункту 1.1.\~Кредитного договору\~Кредитодавець зобов`язується\~надати кредит\~у розмірі\~та на\~умовах,\~встановлених цим\~договором,\~а Позичальник\~зобов`язується повернути\~кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом на\~умовах,\~встановлених договором.\~Згідно з\~пунктом 1.3.\~цього ж\~договору Позичальник\~зобов`язується сплачувати\~проценти за\~користування кредитом\~та здійснювати\~повернення кредиту\~на умовах\~передбачених в\~Паспорті кредиту\~№ 5718931,\~який є\~невід`ємною частиною\~договору.\~У відповідності\~до пункту\~2.1.\~наведеного договору\~всі інші\~його умови\~викладені в\~Паспорті кредиту\~та в\~Умовах отримання\~фінансових кредитів\~ТОВ «ОК\~«ЦФР»,\~які розміщені\~на сайті\~товариства.\~Пунктом 2.2.\~Кредитного договору\~визначено,\~що цей\~договір,\~паспорт кредиту\~№ 5718931\~та Умови\~отримання фінансових\~кредитів ТОВ\~«ФК «ЦФР»\~-\~складають єдиний\~кредитний договір.\~Відповідно до\~умов Паспорту\~кредиту №\~5718931\~та Кредитного\~договору №\~2825718931\~від 10.11.2021\~року Позичальнику\~надано грошові\~кошти на\~наступних умовах:\~сума кредиту\~-\~74326,20\~гривень;\~строк користування\~-\~48\~місяців;\~річні проценти\~-\~11,99%\~від суми\~боргу за\~договором;\~щомісячні проценти\~-\~2,19%\~від суми\~кредиту.\~Кредит надається\~безготівковим шляхом,\~протягом 3\~банківських днів\~від дня\~укладення договору\~(пункту\~4\~Паспорта кредиту).\~Позичальник повідомлений\~кредитодавцем у\~відповідності до\~вимог чинного\~законодавства,\~у чіткій\~та зрозумілій\~формі з\~інформацією,\~вказаною в\~статті.\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~статтями 6,\~9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~статтею 12\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» та\~іншою інформацією,\~необхідною для\~свідомого та\~добровільного вибору\~фінансової послуги.\~Позичальник підтвердив,\~що ознайомлений\~з інформацією\~про умови\~кредитування та\~орієнтовну загальну\~вартість кредиту,\~надані виходячи\~із обраних\~Позичальником умов\~кредитування.\~Відповідно до\~пункту 5.1.\~Умов отримання\~кредитів та\~інших послуг\~від ТОВ\~«ФК «ЦФР»\~Позичальник зобов`язується\~щомісячно,\~у граничний\~термін,\~повертати чергову\~частину кредиту\~та сплачувати\~щомісячні і\~річні проценти.\~У разі\~прострочення повернення\~кредиту та/або\~сплати процентів\~за Кредитним\~договором,\~Позичальник сплачує\~пеню у\~розмірі подвійної\~облікової ставки\~НБУ,\~що діяла\~у період,\~за який\~сплачується пеня\~(пункту\~7\~Паспорта кредиту).\~Кредит відповідачем\~отримано шляхом\~безготівкового перерахування\~коштів у\~спосіб,\~зазначений в\~Кредитному договорі,\~отже Кредитодавець,\~свої обов`язки\~за Кредитним\~договором виконав\~в повному\~обсязі.\~11.11.2021\~року права\~вимоги за\~Кредитним договором\~відступлено АТ\~«ТАСКОМБАНК» на\~підставі Договору\~про відступлення\~права вимоги\~№ 01/09/21\~від 01.09.2021\~року.\~Відповідно до\~умов цього\~Договору та\~Витягу з\~Реєстру прав\~вимоги від\~11.11.2021\~до Договору\~про відступлення\~права вимоги\~№ 01/09/21,\~позивач є\~новим кредитором\~відповідача за\~Кредитним договором\~№ 2825718931\~від 10.11.2021\~року з\~усіма наступними\~додатками та\~змінами.\~Відтак,\~позивач проситьстягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 11.06.2023 року становить в загальному розмірі 111500,87 гривень, поклавши судові витрати на відповідача (а. с. 1 3). Зазначена позовна заява зареєстрована за вхідним № 5736/23-вх із наданням автоматизованою системою документообігу суду єдиного унікального № 631/1361/23 (провадження № 2/631/600/23) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, в день надходження передана на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 1, 78). На виконання вимог частини 6 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь на який отримано за вхідним № ЕП-2045/23-вх від 07.11.2023 року (а. с. 80, 81, 82). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області, постановленою 08.11.2023 року, позовну заву АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості» прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін (а. с. 83 87). 12.01.2024 року за вхідним № 193/24-вх представник позивача за ордером адвокат Мякота Т. М. надіслала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] є незаконними, необґрунтованими, такими, що не можуть підлягати до задоволення. Так, позивач звернувся в суд із позовом до відповідача, який обґрунтовано тим, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] 10.11.2021 року укладено кредитний договір № 2825718931, відповідно до умов якого кредитодавець надав кошти відповідачу у розмірі 74326,20 гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені в договорі. Натомість, право вимоги за цим договором ТОВ «ФК «ЦФР» відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» за договором про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року. Відповідно до умов цього договору та Витягу з Реєстру прав вимоги від 11.11.2021 року до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21, позивач є новим кредитором відповідача за Кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Згідно із долученими до позовної заяви доказами у виді повідомлення про відступлення прав вимог, право вимоги за кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року, укладеним між [PERSON] , та ТОВ «ФК «ЦФР» будуть відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відступлення прав вимоги, про яке йде мова в цьому повідомленні, підтверджується друкованими відтворенням підпису представника та печаткою ТОВ «ФК «ЦФР», на даному повідомленні. На повідомленні відтворені підписи представника «ФК «ЦФР» та позичальника Рогози О. В. 10.11.2021 року. Зазначення в позовній заяві про підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року спростовується долученим до позовної заяви повідомленням про відступлення прав вимоги. Долучення до позовної заяви реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року за 11.11.2021 року, не підтверджує виникнення у позивача по справі права вимоги за кредитним договором, оскільки позивачем у повідомленні зазначений інший договір відступлення права вимоги, який позивачем по справі не долучений до позовної заяви, в зв`язку з чим визначити його чинність та відповідність чинному законодавству не можливо. Відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала не момент переходу цих прав, однак АТ «ТАСКОМБАНК» не надав доказів переходу прав кредитора по відношенню до [PERSON] як станом на 07.10.2016 року, так і станом на 01.09.2021 року, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивачем по справі не долучено до позовної заяви належним чином завіреної копії договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Відповідно до пункту 10.6 Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року кожний примірник цього Договору з додатками прошивається, пронумеровується та скріплюється підписами уповноважених представників сторін та печатками. Зазначеним вимогам долучена до позовної заяви копія договору від 01.09.2021 року не відповідає, оскільки не є прошитою, та скріпленою підписами та печатками сторін договору, а отже не може бути прийнята як доказ по справі. До позовної заяви позивачем не долучене повідомлення-вимога про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів [PERSON] , на яке посилається позивач в позовній заяві Долучене повідомлення-вимога № 12.05.2023 року № 11345/70.2.1 на ім`я [PERSON] не стосується предмету спору та не може бути доказом по справі. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] «Про стягнення заборгованості» у повному обсязі, стягнувши з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на оплату правової допомоги в сумі 8000,00 гривень (а. с. 100 - 101). 13.02.2024 року за вхідним № 928/24-вх представник позивача за ордером адвокат Лаврів В. П. подав відповідь на відзив, в якому обґрунтовує правомірність позовних вимог АТ «ТАСКОМБАНК» та зазначає, що позивач на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року надав розрахунок заборгованості, який йому не зрозумілий та не відображає всіх сум. Однак поза увагою відповідача залишився той факт, що відповідно до пункту1.1. укладеного кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з пункту1.3. цього ж договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5718931, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з пункту2.1. кредитного договору, за яким вирішується питання про стягнення з відповідача заборгованості, всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до пункту2.2. Кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 5718931 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту № 5718931 та Кредитного договору № 2825718931 від 10.11.2021 року Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 74326,20 гривень; строк користування 48 місяців; річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,19 % від суми кредиту. Крім вищезазначеного Позивачем було надано виписки по особових рахунках Відповідача, так як Відповідач знімав кошти та поповнював його протягом тривалого часу, і розмір боргу по тілу кредиту підтверджується виписками із рахунку, які долучені до матеріалів справи. Законом не передбачено будь-яких вимог до розрахунку заборгованості, що надається до позовної заяви про стягнення коштів. Натомість він містить заборгованість після переуступлення права вимоги від ТОВ «ЦФР», за залишками по кредиту, періоди, відсоткової ставки та суми нарахування відсотків як щорічних, так і місячних, за користування кредитним коштами, данні про абсолютну відсутність сплат за кредитним договором. Розрахунок не містить жодних арифметичних помилок. Кожна з позицій підтверджена відповідними виписками по рахункам: по тілу кредиту (виписки по рахунку тіла та по рахунку простроченого тіла), по щорічним відсотками (виписки по рахунку відсотків, по рахунку прострочених відсотків, по рахунку відсотків на прострочену частину кредиту, по рахунку прострочених відсотків на прострочену частину кредиту). По щомісячним відсоткам (по рахунку комісії (оскільки програмним забезпеченням «ОДБ Банку» не передбачено назви рахунку щомісячні відсотки, рахунок називається комісія) та по рахунку простроченої комісії). Крім того, відповідачем не надано жодного свого розрахунку, більш того не вказано, які помилки містить наданий позивачем. Оскільки відповідач заперечує щодо отримання кредиту в цілому, то такі дії можна розцінювати як спосіб уникнення відповідальності по кредитному договору, проте відповідач врахувавши дійсним факт відступлення права вимоги за кредитним договором допустився помилки щодо відсутності у позивача права на стягнення кредитного боргу (а. с. 118 120). Такі процесуальні дії як: забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо,- у цій цивільній справі судом не вчинялись. Отже, з огляду на предмет позову та згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 274 й пункту 1 частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту частини 1 статті 279 цього ж кодифікованого акту України розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Представник позивача АТ «ТАСКОМБАНК» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, проте його представник - адвокат Лаврів В. П., який діє на підставі довіреності № 30, виданої 01.02.2023 року Головою Правління банка Дубєєм Володимиром\~Володимировичем із\~строком дії\~до 01.01.2024\~року,\~атакож свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1739, виданого 15.09.2010 року на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 8, скористався правом, визначеним частиною 3 статті 211 цивільного процесуального кодифікованого закону України, й у абзаці 4 прохальній частині позову виклав своє клопотанням про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 31, 32, 131, 135). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістив, заяв з клопотанням про відкладення або про розгляд справи за його відсутності не надсилав, однак скористався правом, визначеним частиною 1 статті 58 вказаного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника за ордером - адвоката Мякоти Т. М. (а. с. 131, 136). Представник відповідача адвокат Мякота Т. М., яка діє за ордером (серії ВІ № 1187736), виданим 27.12.2023 року на підставі договору про надання правової допомоги № 126/23, укладеного 25.12.2023 року між адвокатом Мякотою Т. М. та [PERSON] , а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 1646), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення Ради № 4, в судове засідання теж не з`явилася, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не сповістила, натомість надала заяву, зареєстровану за вхідним № ЕП-1158/24-вх від 12.06.2024 року, з клопотанням про розгляд справи за їх з відповідачем відсутності (а. с. 94, 95, 131, 136). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно з частиною 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 наведеного кодифікованого процесуального закону України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представників сторін свідчать відповідні клопотання, наявні в матеріалах справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року Високими Договірними Сторонами в Римі та ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 року у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. За таких обставин, беручи до уваги те, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації учасниками справи, що не з`явились, їх процесуальних прав на безпосередню участь у розгляді справи в суді, ураховуючи те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Приходячи до такого, суд зауважує, що на виконання змісту пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Імперативними приписами\~пункту 2\~частини 2\~статті 223\~цивільного процесуального\~кодифікованого акта\~України обумовлено,\~що суд\~відкладає розгляд\~справи в\~судовому засіданні\~в межах\~встановленого цим\~кодексом строку,\~зокрема,\~з підстав\~першої неявки\~в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Натомість змістом частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Правилом частин 8 11 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України унормований порядок, за яким особи вважаються повідомленими належним чином про дату, час і місце розгляду справи. З огляду на наведене, відповідно до змісту пунктів 1 і 2 частини 8 статті 128 вказаного кодифікованого процесуального акту України днем вручення судової повістки про виклик є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи та день вручення судової повістки під розписку. Зважаючи на це, суд не знаходить підстав задля визнання неявки належно повідомлених представників сторін та відповідача поважною, а, отже, така неявка не є перешкодою у розгляді справи за суттю позовних вимог. Відтак, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади (на цей час Берестинський район та місто Берестин відповідно) та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Пунктом 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вищезазначеного Закону на законодавчому рівні унормовано, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до цього, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, воєнний стан на території України не припинений та не скасований, а тому справа перебувала на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно з частиною 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Нормою, викладеною у частині 2 статті 129 Основного Закону нашої Держави, визначено основні засади судочинства, однією з яких згідно з її пунктом 3 є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно з частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відтак, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. 10.11.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2825718931 шляхом його безпосереднього підписання сторонами (а. с. 6 8). За умовами вказаного договору Кредитодавець - ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник - [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування на умовах, встановлених договором (пункт 1 договору). Отже своїм підписом позичальник погодив, що сума кредиту становить 74326,20 гривень, а строк, на який його надано, визначено як 48 місяців, під 2,19% від суми кредиту та 11,99% від суми боргу за цим договором. Окрім того, розділ 1 кредитного договору № 2825718931 містить повний помісячний графік платежів за кредитом на весь його строк, тобто передбачає умови та порядок сплати процентів за користування кредитом та здійснення повернення суми отриманих кредитних грошей. Крім того, 10.11.2021 року сторони кредитного договору № 2825718931 погодили та шляхом безпосередньо підписали Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5718931 (а. с. 9 10). Також ТОВ «ФК «ЦФР» в день підписання кредитного договору № 2825718931, тобто 10.11.2021 року, надав [PERSON] під його особистий короткий підпис повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року (а. с. 26). АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» 01.09.2021 року уклали Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до якого визначились із термінами в договорі, його предметом, порядком оформлення відступлення прав вимоги, ціни договору та порядку оплати, гарантіями сторін, конфіденційністю, відповідальністю і вирішенню спорів, щодо форс-мажорних обставин, строку дії договору і порядку дострокового його розірвання, а також вказали заключними положення разом із реквізитами, адресами та підписами його сторін (а. с. 17 24). Зокрема, у пункті 2 наведеного останнім договору викладено, що: 2.1. У відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за встановлені цим Договором. 2.2. Сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору) із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстрі прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. Передача Кредитних справ та іншої документації за кредитом регламентується окремим договором зберігання, що укладається між сторонами. Розмір заборгованостей позичальників, права вимоги до яких відступається згідно Реєстру прав вимог, вказується у кожному окремому Реєстрі до цього договору. Реєстр прав вимог складається сторонами в паперовому та електронному вигляді (у форматі .xls). Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін і скріплюється печатками сторін. Реєстр прав вимог на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) передається Первісним кредитором Новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за кредитними договорами, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії. Кожний Реєстр прав вимог, який передається Первісним кредитором, повинен містити права вимоги, які відповідають наступним параметрам/критеріям: позичальниками є громадяни України - резиденти (фізичні особи); вік позичальника повинен бути не менше, ніж 21 рік та не більше ніж 71 років; місце фактичного проживання позичальника не повинно знаходитись у АР Крим, в зоні проведення ООС; типи фінансових кредитів: споживчі кредити; строк кредиту не повинен бути менше за 1 місяць або більше за 65 місяців; сума кредиту не повинна бути менше за 400 гривень або більше за 1 000 000 гривень. Права та обов`язки за кредитними договорами не можуть бути передані (відступлені) Первісним кредитором та прийняті Новим кредитором у разі невідповідності позичальників та кредитних договорів вище зазначеним вимогам Натомість жодного зразка як Додатку 1 до цього договору (як вказано у пункті 2.2., тобто Реєстру прав вимог) позивачем не додано. Наявний в матеріалах справи Реєстр прав вимог складається з одного аркушу, хоча посвідчуваний напис на нього відображає такий текст: «усього в цьому документі прошито, пронумеровано, скріплено підписами сторін 59 аркушів». Зауваження, що це виписка, зроблена з реєстру у процесуальний спосіб, тобто: - з урахуванням приписів ДСТУ 4163-2020 (Вимоги до оформлювання документів), прийнятого й затвердженого наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 року, який, як вказано у пункті 1.1 цього документа, поширюється на організаційно-розпорядчі документи - постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності органів державної влади України, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності; - та відповідно до вимог Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 року (із змінами та доповненнями), які з огляду на зміст пункту 1 розділу І «Загальні положення» встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності, та є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами,- на цьому аркуші не зазначено (а. с. 25). Пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України обумовлено, що добросовісність це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Аналогічна правова позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 17.07.2019 року у справі № 626/2621/18 (провадження № 61 10128св19) та від 18.09.2019 року у справі № 626/2490/18 (провадження № 61 12625св19), який зазначив на необхідність застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Отже, наведений письмовий доказ у виді Реєстру прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) хоча і містить підписи уповноважених представників сторін та скріплений їх печатками, як вимагає правило пункту 2.2 Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 року, натомість викликає сумнів у суду, оскільки містять суперечності та ознаки можливої підробки (на один аркуш накладено інший та відскановано), що у повній мірі не спростовано та, навпаки, не доведено, а тому не відповідає критерію належності, достовірності та допустимості, й береться судом до уваги під час ухвалення рішення у цій справі. Згідно з Розрахунком заборгованості по кредитного договору № 2825718931 від 10.11.2021 року, укладеному з позичальником [PERSON] у період часу з 30.11.2021 року по 11.06.2023 року становить 111500,87 гривень, яких: -71731,57 гривень заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); -12097,55 гривень - заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена); -27671,75 гривень - заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена) (а. с. 5). Також позивачем до матеріалів справи в якості письмових доказів у справі разом із позовною заявою додано: -Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 27 - 28); -Копію першої та 50 сторінок Статуту АТ «ТАСКОМБАНК» в новій редакції, затвердженої 10.02.2022 року та погодженої НБУ 13.06.2022 року (а. с. 29 30); -Повідомлення-вимогу від 12.05.2023 року на ім`я [PERSON] (а. с. 33); -Опис вкладення у цінний лист на ім`я [PERSON] із повідомленням-вимогою за вихідним № 11348/70.2.1 від 12.05.2023 року на одному аркуші (а. с. 34); -Список згрупованих відправлень Укрпошти Експрес, де під № 23 міститься дані відповідача як одержувача відправлення (а. с. 35 зворот 36); -Виписки по особовому рахунку за кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року (а. с. 37 76). Окрім цього, представник позивача за ордером разом із відповіддю на відзив додав копію Повідомлення-вимоги, зареєстрованої за вихідним № 11348/70.2.1 від 12.05.2023 року на ім`я [PERSON] (а. с. 121); Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами чинного Цивільного кодексу України (зі змінами та доповненнями). У частині 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України). За правилом, наведеним у частині 1 статті 205 цивільного кодифікованого закону України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 цього ж кодексу). Відповідно до частини 1 статті 202 вищезазначеного кодифікованого закону укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію\~правомірності правочину,\~яка означає,\~що вчинений\~правочин вважається\~правомірним,\~тобто таким,\~що породжує,\~змінює або\~припиняє цивільні\~права і\~обов`язки,\~доки ця\~презумпція не\~буде спростована,\~зокрема,\~на підставі\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином,\~у разі\~не спростування\~презумпції правомірності\~договору всі\~права,\~набуті сторонами\~правочину за\~цим договором,\~повинні здійснюватися,\~а створені\~обов`язки підлягають\~виконанню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, прийнятій 14.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18). Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 626 та 628 цього ж кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами частини 1 статті 638 вищенаведеного кодифікованого акта Украни встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Приписи частини 1 статті 1054 вищенаведеного кодифікованого закону України передбачають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено частинами 1 і 2 статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до положень частини 2 статті 11 зазначеного вище кодексу України укладені між сторонами по справі договори є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Окрім цього, частиною 1 статті 14 цього ж нормативно-правового акта регламентовано, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Крім того, статтею 509 Цивільного кодексу України унормовано, що укладений договір є підставою виникнення між сторонами зобов`язань, тобто правовідносин, в яких одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку/. З положень частини 1 статті 526 цивільного кодифікованого закону України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також, з огляду на частину 1 статті 629 наведеного акту - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України закріплено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (тобто «Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Приписи частини 1 статті 1049 цього ж кодексу встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 вказаного кодифікованого акту якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Норма права, що міститься у статті 1056-1 зазначеного кодексу закріплює, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Отже, на підставі змісту статей 526, 527 і 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2021 року відповідач [PERSON] особисто підписав: - Кредитний договір № 2825718931; - Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5718931; - Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором № 2825718931 від 10.11.2021 року на підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. Сторони у справі не заперечують факт підписання наведених документів, зокрема, відповідачем, що свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Такого висновку суд доходить,

Outcome: approved