Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

11.08.2023 року позивач звернувся з позовом до суду. Свої вимоги мотивували тим, що відповідачка, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS], є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.03.2021, справа № 369/16314/20, обоє дітей відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до Витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 28.07.2021 № 00031852135 та №00031852320, що видані Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відомості про батька дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] записані зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 12.08.2021 №198 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON] » малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 12.08.2021 № 199 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому [PERSON] » малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженням Бучанської районної державної адміністрації від 01.09.2021 №132 «Про влаштування [PERSON] , [PERSON] на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON]» вказані діти влаштовані на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку із військовим станом в Україні малолітні [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми законними представниками перебувають в евакуації й проживають в Німеччині. Зі слів батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні своїх дітей, не спілкується з дітьми. За час проживання дітей у прийомній родині вона їх жодного разу не відвідувала. Аліментів на утримання дітей не сплачує, матеріальної та грошової допомоги на їх утримання не надавала. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.02.2022 №67391227, що видана Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у відповідач [PERSON] станом на 01.02.2022 становить 63672,02 грн. Відповідно до характеристики від 25.07.2023 № 52, що надана старостинським округом № 1 Дмитрівської сільської ради, громадянка [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання, веде аморальний та асоціальний спосіб життя, ніде не працює, проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] у приміщенні слюсарні житлового масиву с. Бузова. За місцем її проживання умов для утримання та виховання малолітніх дітей не створено. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади від 19.07.2023 №2023/005466477 громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За місцем її реєстрації умов для утримання та проживання дітей не створено, будинок потребує капітального ремонту. Громадянка [PERSON] з 01.06.2021 працювала двірником у комунальному підприємстві «Світанок 2000», негативно характеризується за місцем своєї роботи й звільнена з займаної посади за власним бажанням від 13.02.2023. На даний час вона безробітна. До старостинського округу № 1 Дмитрівської сільської ради, до служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради та до виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради як органу опіки та піклування відповідач [PERSON] з заявою щодо повернення малолітніх [PERSON] та [PERSON] на виховання та утримання у її сім`ю не зверталася. За час відібрання дітей відповідач [PERSON] життям, здоров`ям та розвитком дітей не цікавилася, участі в їх утриманні не приймає. Вона інертна й байдужа до долі своїх дітей. Відповідач визнає, що вона вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей: [PERSON] й [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та просить суд розглянути цю справу без її участі. Про що вона написала власноручно заяву до Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2023. Питання щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей розглядалося на засіданні комісії Дмитрівської сільської ради з питань захисту прав дитини від 25.07.2023, протокол № 6/2. На засідання комісії відповідач не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена належним чином. На підставі рішення суду про позбавлення батьківських прав матері малолітні [PERSON] та [PERSON] набувають правових підстав на усиновлення та мають право бути влаштовані у сім`ю усиновлювачів. Згідно з висновком виконкому Дмитрівської сільської ради від 28.07.2023 №1409 про доцільність позбавлення батька батьківських прав та відповідність його інтересам дітей, позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Орган опіки та піклування в особі Дмитрівської сільської ради надає висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав та відповідність його інтересам дітей. Пунктами 6 та 7 Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, проголошено, що дитина для повноцінного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові й розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та піклуванням своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Законодавством передбачено, що батьки несуть персональну відповідальність за життя та здоров`я своєї дитини. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання, ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до статті 151 СКУ батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Право на здійснення особистого виховання дитини покликане сприяти найефективнішому здійсненню батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Здійснюючи право на особисте виховання своєї дитини, батьки тим самим виконують обов`язки щодо виховання дитини, забезпечують реалізацію права на одержання нею належного сімейного виховання. Вищезазначене свідчить, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками, не забезпечує виховання, повноцінне харчування, медичний огляд та лікування своїх двох малолітніх дітей. Оскільки, [PERSON] та [PERSON] є малолітніми та не можуть самостійно захищати свої права, держава бере під свою охорону кожну дитину, яка позбавлена батьківського піклування. Просили суд позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Накласти заборону на відчуження житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право користування яким мають малолітні [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.08.2023 року (суддя Дубас Т.В.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 81 від 01.02.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/12705/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.02.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою суду від 06.02.2024 року (суддя Янченко А.В.) прийнято справу до свого провадження, призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 03.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Представниками позивача та третьої особи 06.06.2024 року через канцелярію суду подано заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити. Відповідач у судове засідання 06.06.2024 року не з`явилися, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позовна заява та, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Закону України №2402-III від 26.04.2001 року "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України N 2402-III від 26.04.2001 року "Про охорону дитинства" вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що відповідачка, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS], є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.03.2021, справа № 369/16314/20, обоє дітей відібрані від матері без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до Витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 28.07.2021 № 00031852135 та № 00031852320, що видані Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відомості про батька дітей малолітніх [PERSON] та [PERSON] записані зі слів матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 12.08.2021 №198 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітній [PERSON] » малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 12.08.2021 № 199 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, малолітньому [PERSON] » малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженням Бучанської районної державної адміністрації від 01.09.2021 №132 «Про влаштування [PERSON] , [PERSON] на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON]» вказані діти влаштовані на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку із військовим станом в Україні малолітні [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми законними представниками перебувають в евакуації й проживають в Німеччині. Зі слів батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні своїх дітей, не спілкується з дітьми. За час проживання дітей у прийомній родині вона їх жодного разу не відвідувала. Аліментів на утримання дітей не сплачує, матеріальної та грошової допомоги на їх утримання не надавала. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21.02.2022 №67391227, що видана Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області, заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у відповідач [PERSON] станом на 01.02.2022 становить 63672,02 грн. Відповідно до характеристики від 25.07.2023 № 52, що надана старостинським округом № 1 Дмитрівської сільської ради, громадянка [PERSON] негативно характеризується за місцем проживання, веде аморальний та асоціальний спосіб життя, ніде не працює, проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] у приміщенні слюсарні житлового масиву с. Бузова. За місцем її проживання умов для утримання та виховання малолітніх дітей не створено. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади від 19.07.2023 №2023/005466477 громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За місцем її реєстрації умов для утримання та проживання дітей не створено, будинок потребує капітального ремонту. Громадянка [PERSON] з 01.06.2021 працювала двірником у комунальному підприємстві «Світанок 2000», негативно характеризується за місцем своєї роботи й звільнена з займаної посади за власним бажанням від 13.02.2023. На даний час вона безробітна. До старостинського округу № 1 Дмитрівської сільської ради, до служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради та до виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради як органу опіки та піклування відповідач [PERSON] з заявою щодо повернення малолітніх [PERSON] та [PERSON] на виховання та утримання у її сім`ю не зверталася. За час відібрання дітей відповідач [PERSON] життям, здоров`ям та розвитком дітей не цікавилася, участі в їх утриманні не приймає. Вона інертна й байдужа до долі своїх дітей. Відповідач визнає, що вона вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей: [PERSON] й [PERSON] , не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та просить суд розглянути цю справу без її участі. Про що вона написала власноручно заяву до Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2023. Питання щодо позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно її малолітніх дітей розглядалося на засіданні комісії Дмитрівської сільської ради з питань захисту прав дитини від 25.07.2023, протокол № 6/2. На засідання комісії відповідач не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена належним чином. На підставі рішення суду про позбавлення батьківських прав матері малолітні [PERSON] та [PERSON] набувають правових підстав на усиновлення та мають право бути влаштовані у сім`ю усиновлювачів. Згідно з висновком виконкому Дмитрівської сільської ради від 28.07.2023 №1409 про доцільність позбавлення батька батьківських прав та відповідність його інтересам дітей, позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Орган опіки та піклування в особі Дмитрівської сільської ради надає висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо доцільності позбавлення батька батьківських прав та відповідність його інтересам дітей. Виходячи з вищезазначених фактів, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про свідоме нехтування [PERSON] виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманням дитини. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків матері, не піклуються про духовний розвиток дітей, не забезпечує його матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення нею своїх вчинків відповідач не вчинила, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право користування яким мають малолітні [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 5 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. У відповідності до ч. 3 ст. 25 ЗУ «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до статті 32 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту довідки Старостинського округу № 1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області гр. [PERSON] про те, що згідно даних адресної картки, в [ADDRESS] зареєстрована 3 особи: 1. [PERSON] , [INFO] , співвласник будинку, 2. [PERSON] , [INFO] , донька, 3. [PERSON] , [INFO] , син. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських справ, суд вважає, що вимоги позивача в частині накладення заборони на відчуження житла, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право користування яким мають малолітні [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 та 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави відповідно судовий збір у розмірі по 1073,60 гривні з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved