Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачка зазначила, що за час перебування у шлюбі, який в подальшому було розірвано, у позивачки та відповідача народилася дитина. Спір між сторонами про місце проживання дитини відсутній - спільна дитина проживає з позивачкою й перебуває на її утриманні та вихованні. У відповідача відсутні інші фінансові зобов`язання, а законодавством закріплено рівний обов`язок обох батьків утримувати своїх дітей. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Від представника позивачки надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за відсутності його та позивачки. Позивачка позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив про розгляд справи без участі та присутності відповідача. Відповідач позовні вимоги визнає повністю, позов просить задовольнити. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 09 жовтня 2015 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб (актовий запис №1128). 19 березня 2024 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі №644/897/24 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (актовий запис №837). Відповідно до свідоцтва про народження дитини батьком дитини записаний відповідач, а матір?ю - позивачка. Після розірвання шлюбу й до теперішнього часу дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання та про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Даних про інвалідність, хронічні захворювання, відсутність доходів або наявність утриманців у відповідача суду не надано. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. Згідно зі ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. З роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з положень чинного законодавства України, розмір аліментів, визначений в ч. 5 ст. 183 СК України, п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, в тому числі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на одну дитину, вважається безспірним і таким, що презюмується як необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжaвний бюджeт України на 2024 рік» прожитковий мінімум з 1 січня 2024 року для дітей від 6 до 18 років становить 3196 гривні. Позивачка просить суд стягнути на її користь на утримання доньки - [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач має задовільний стан здоров`я, отримує регулярний дохід та не має утриманців, однак суд зазначає, що стороною позивача не доведено достатності заробітку (доходу) відповідача для присудження стягнення аліментів у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з викладеного, враховуючи можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у відповідному розмірі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки - [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: partial