Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Адвокатом подано заяву про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, в якій остання просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3220, 80 грн судового збору та 13223, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 09.05.2024 заяву призначено до розгляду. У призначене на 04.06.2024 судове засідання сторони не з`явились. 04.06.2024 від [PERSON] надійшла заява, в якій останній просив відмовити у задоволенні заяви, зазначив, що ні відповідачу, ні його представнику у визначений законом строк стороною позивача не було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення, таким чином представником позивача порушено порядок подачі такої заяви. 04.06.2024 адвокат Романюк О.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі [PERSON] . Дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.04.2024 визнано телевізор LED LG55UP77006LB, прально-сушильну машину LG F2 J6 HG0W, холодильник WHIRPOOL W9 921С W, пилосос ROWENTA [NUMBER] , тостер PHILIPS HD 2581/00, кухню Катаріна 2,4 білий/дуб сонома, стільниця (10 уп.), стіл-трансформер Батерфляй білий 92x60,5(121)х50(75), Уп.1 Шафи-купе Кайзер 2400*2200*600 білий діам. Уп.2 Шафи-купе Кайзер 2400*2200*600 білий діам., Уп.3 двері Кайзер 2400*2200*600 білий діам., Уп. 4 система до шафи-купе Кайзер, табурет «Класик» на металевому каркасі d20 мм, сидіння МДФ, ПВХ колір секвоя в кількості 4 шт., передпокій «Комфорт»1700*370*1950 (6 упаковок) - об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за [PERSON] право власності на: - прально-сушильну машину LG F2 J6 HG0W вартістю 14879 грн., - холодильник WHIRPOOL W9 921С W вартістю 15344,00 грн., - табурет «Класик» на металевому каркасі d20 мм, сидіння МДФ, ПВХ колір секвоя в кількості 4 шт. вартістю 1058,40 грн. - передпокій «Комфорт»1700*370*1950 (6 упаковок) вартістю 3421,00 Всього на суму 34702,40 грн. Визнано за [PERSON] право власності на: - телевізор LED LG55UP77006LB вартістю 16999 грн., - тостер PHILIPS HD 2581/00 вартістю 949,00 грн. - кухню Катаріна 2,4 білий/дуб сонома, стільниця (10 уп.) вартістю 4014,00 грн - стіл-трансформер Батерфляй білий 92x60,5(121)х50(75) вартістю 2131,20 грн - шафу-купе Кайзер 2400*2200*600 білий діам., Уп.2 Шафи-купе Кайзер 2400*2200*600 білий діам.,Уп.3 двері Кайзер 2400*2200*600 білий діам., Уп. 4 система до шафи-купе Кайзер вартістю 7640,07 грн. - пилосос ROWENTA RO 4825 ЕА вартістю 3199 грн, Всього на суму 34932,27 грн. Стягнуто з [PERSON] в рахунок компенсації вартості частки у спільному майні на користь [PERSON] 229,87 грн. Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Стаття 270 ЦПК України передбачає, що\~суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалитидодаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Однією із основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1, 3 ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Заявою від 23.04.2024 адвокат Романюк О.В. зазначила, зокрема, що в залежності від результатів розгляду справи докази понесених витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення (а.с. 167). У заяві зазначено, що рішення у даній справі, а саме його вступну та резолютивну частини, за інформацією з ЄДРСР надіслано для оприлюднення 26.04.2024, зареєстровано 27.04.2024, забезпечено надання загального доступу 29.04.2024, а тому п`ятиденний строк для подачі доказів понесених судових витрат позивачем пропущено з поважних причин, через обставини, які від неї не залежали, просила поновити такий строк. Судом встановлено, що позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру - визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також одну позовну вимогу майнового характеру - стягнення з відповідача на свою користь в порядку компенсації вартості частки у спільному майні 52279, 14 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» за позовну заяву майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073, 60 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420 грн). За позовну заяву немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073, 60 грн. Таким чином, за подачу позовної заяви позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2147, 20 грн (за одну позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 1073, 60 грн та 1% від позовної вимоги майнового характеру, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - тобто 1073, 60 грн). При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3220, 80 грн, що підтверджується квитанцією 32528798800006964085 (а.с. 8), тобто на 1073, 60 грн більше. Відтак, різниця між фактично сплаченим позивачем судовим збором та розміром судового збору, який потрібно було сплатити, тобто 1073, 60 грн, підлягає поверненню позивачу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10.01.2024 року у справі № 285/5547/21 зроблений правовий висновок, що у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Посилання адвоката Романюк О.В. на обставини, якими обґрунтована поважність пропуску позивачем подачі доказів про надання правової допомоги після закінчення судових дебатів та подання заяви про ухвалення додаткового рішення, не підтверджені жодними доказами. Таким чином, правових підстав для задоволення заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу немає, оскільки останні подані з пропуском строку встановленого законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Пріоритет у доказуванні надається не тому хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Враховуючи викладене, заява підлягає до часткового задоволення, в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2147, 20 грн. Разом з тим, надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1073, 60 підлягає поверненню позивачу. В решті вимог заяви суд відмовляє, оскільки позивачем не долучено до заяви посилань на докази, що підтверджують поважність пропуску строку для подачі заяви в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved