Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, заперечень відповідача: Позивач [PERSON] звернувсь до суду з позовом до Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Старший державний виконавець Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецька Олена Анатоліївна про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне: 6 жовтня 2023 року, Старший державний виконавець Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ластовецька О.А., склала відносно позивача адміністративний протокол №1/37241/236/23, про те, що позивач нібито не сплачує заборгованість по аліментам, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. Не відбираючи у позивача пояснень всі матеріали з адміністративним протоколом були направлені до Радомишльського районного суду. Державний виконавець не встановив всіх обставин справи, діючи виключно на власному переконанні, склала незаконний протокол , тим самим здійснивши грубі порушення законних прав як громадянина. Заборгованість виникла не з вини позивача, на що він неодноразово звертав увагу виконавця. На протязі 2023 року, в Радомишльському районному суді проводились засідання щодо адміністративних матеріалів, 08.11.2023 року Постановою Радомишльського районного суду провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 183-1 ч.1 КУпАП закрито за відсутністю в діях події та складу адміністративного правопорушення. Закриття справи по адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримания пояснень та інше). Позивач зазначив, що має добру ділову репутацію в м.Радомишлі та районі, ніколи не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, тому така поведінка державного виконавця, яка виразилась у складанні фіктивного адміністративного протоколу, принижує його честь та гідність, були порушені його немайнові права. Внаслідок незаконних дій державного виконавця, позивача незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, і цим самим йому були заподіяні моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання, побоювання громадського осуду. Позивач вимушений був докласти зусиль, щоб довести свою невинуватість. У зв`язку з цим, виникла необхідність нести витрати на правничу допомогу. Розмір моральної шкоди позивачем визначено в сумі 83000,00 грн. Враховуючи вищевикладене позивач звернувсь до суду з даним позовом та просить стягнути з Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, заподіяну моральну шкоду в розмірі 83000,00 грн. та понесені судові витрати. Відповідачем - Коростишівським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано відзив, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до відзиву, представник відповідача зазначив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 70533911, з примусового виконання виконавчого листа №283/655/20 від 29.11.2022, виданого Малинським районним судом Житомирської області, про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий документ поданий на виконання до відділу за заявою стягувача 12.12.2022. Державним виконавцем 13.12.2022 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Для забезпечення реального виконання рішення суду по виконавчому провадженню проведено ряд виконавчих дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), що спрямовані на примусове виконання рішення суду на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону. Державним виконавцем періодично формуються електронні запити до відповідних реєстраційних установ, з метою встановлення майнового стану боржника. Відповідно до отриманої інформації встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, на обліку як одержувач державних соціальних допомог та на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває. Відповідно до інформаційної довідки з Головного сервісного центру МВС боржнику на праві власності належать транспортні засоби, які за місцем проживання боржника не виявлені. З отриманої інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником на праві власності зареєстровано нерухоме майно, на яке наявне обтяження відповідно до постанови Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області. 02.10.2023 р. боржником надано письмові пояснення про те, що від сплати аліментів не відмовляється. Заборгованість по аліментам, яка виникла не з його вини за період з 23.03.2020 по 13.12.2022 зобов`язується частково сплатити. На депозитний рахунок відділу надходили від боржника кошти, стягнуті на користь [PERSON] , які невідкладно перераховувалися на користь стягувача. Відповідно до ч.12 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» у раз наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби. Тому, 06.10.2023 відносно [PERSON] складено протокол про вчинення боржником адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, який був направлений до Радомишльського районного суду для розгляду. [PERSON] на момент подачі відзиву залишається боржником по виконавчому провадженню та має заборгованість по аліментах станом на 01.03.20214 83794,80 грн. Позивачем обрано не ефективний спосіб захисту , що є підставою для відмови в задоволенні позову. Третя особа - Старший державний виконавець Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецька О.А. своїм правом для подачі пояснень щодо позову не скористалась. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 29.02.2024 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні, 08.05.2024, позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з мотивів та доводів, що викладені в позові та просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що аліменти сплачує, однак заборгованість виникла не з його вини, оскільки тривалий час здійснювавсь розгляд цивільної справи про стягнення аліментів. Діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 83000,00 грн, та яку просить стягнути з відповідача. В подальшому в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду, позивач подав заяву, відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач Коростишівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника не направив. До суду, подали заяву, відповідно до якої просили здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа - старший державний виконавець Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецька О.А. не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв та клопотань до суду не подавала, а тому суд здійснює розгляд справи за її відсутності. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено,\~що на виконанні у Коростишівському відділі ДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управлння Міністерства юстиції ( м. Київ) перебуває виконавче провадження № 70533911, з примусового виконання виконавчого листа №283/655/20 від 29.11.2022, виданого Малинським районним судом Житомирської області, про стягнення з [PERSON] , аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Під час виконання виконавчого провадження про стягнення аліментів державним виконавцем було складено протокол № 1/37241/236/23 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату заборгованості по аліментах на утримання дитини. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 08.11.2023, що набрала законної сили 20.11.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Згідно ст. 1174 К України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч. 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що: «[…] здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження №61-922св21). З огляду на викладене, складання адміністративного протоколу і подальше адміністративне провадження, яке було закрито судом за відсутності складу адміністивного правопорушення свідчить, про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження та є підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому необхідно зазначити, що таке відшкодування моральної шкоди в даному випадку провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу. Таким чином, зважаючи на те, що шкода завдана позивачу діями, які не входять до переліку визначеного ч.1\~ст. 1176 ЦК України\~та\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», порядок та підстави її відшкодування повинні визначатися, за встановлених обставин у справі, виходячи з положень\~ст. 1174 ЦК України. Конституційним Судом України у Рішенні від 03 жовтня 2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Пунктом 101\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,\~стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей\~1173,\~1174 ЦК\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №346/5428/17 зазначено, що «кошти Державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснене безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України». Згідно Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 р. № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). За змістом пунктів 1,35,38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції\~постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45, цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст.3 Закону України«Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»\~- виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Верховний Суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц, №520/3307/16-ц, №554/741/16-ц виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Судувід 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження№ 14-61цс18)\~зазначено, що: «визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи». Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Отже, за змістом вказаних норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем в якості відповідача залучено лише Коростишівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та не залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, як орган, на який законом покладено обов`язок безспірного списання коштів державного бюджету. За таких обставин у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити з підстав їх пред`явлення за неналежного складу відповідачів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог відмовити з вищевикладених мотивів та доводів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed