Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] (далі- [PERSON] , позивач) звернувся до суду із позовом до відповідача ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (далі по тексту - відповідач, ДП «УкрДАГП») про стягнення недорахованої заробітної плати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з 30 вересня 1975 року по 7 квітня 2017 року [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «УкрДАГП». 30 березня 2017 року у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом № 15-к від 4 квітня 2017 року ДП «УкрДАГП» позивача звільнено з 7 квітня 2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачу не було нараховано надбавки до посадового окладу в розмірі 20% за звання «Почесний геодезист України». Зазначене позивач обґрунтовує тим, що роботодавець порушив умови Колективного договору та Галузевої угоди і з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року не нараховував надбавки до посадового окладу в розмірі 20% за звання «Почесний геодезист України». Також позивачем зазначається, що останньому був наданий дозвіл до відомостей, що мають ступінь секретності «таємно». ДП «УкрДАГП» здійснювало режимно-секретну діяльність. Позивачу, який займав посаду головного інженера підприємства, було надано дозвіл до відомостей, що мають ступінь секретності «таємно». З 1975 по 2016 рік позивач працював в підприємстві з документами, що мають ступінь секретності «таємно». Відповідно до п. 4 Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого Постановою КМУ від 15 червня 1994 року № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень встановлюється надбавка з ступеню таємності «таємно» в розмірі 10% до посадового окладу. Надбавку в розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними матеріалами, які становлять державну таємницю позивачу як головному інженеру підприємства було встановлено наказом по ДП «УкрДАГП» від 4 січня 2010 року № 05-К. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути: - надбавку за роботу в умовах режимних обмежень з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 23 143, 50 грн; - надбавку за звання «Почесний геодезист України» з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року у розмірі 81 068грн; - компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на 1 липня 2023 року у розмірі 391 612, 40 грн. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. На адресу відповідача декілька раз надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі разом із матеріалами позовної заяви, які представником відповідача отримано 24 квітня 2024 року. Правом на подачу відзиву відповідач не скористався. Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] наказом № 369 від 29 вересня 1975 року підприємства № 13 ГУГК СРСР, правонаступником якого за наслідками неодноразового перейменування та реорганізації є ДП «УкрДАГП» був прийнятий на роботу на посаду інженера - картографа (а.с.11). Наказом № 15-К від 4 квітня 2017 року ДП «УкрДАГП» [PERSON] звільнено з посади головного інженера на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 12). Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Щодо стягнення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну таємницю», доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень. Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці. Установлено, що згідно п. 1.2. Наказу № 05-К» від 4 січня 2010 року ДП «УкрДАГП» про встановлення режиму робочого часу, доплат та надбавок працівникам ДП «УкрДАГП» відповідно до Колективного договору, Галузевої угоди та постанови №414 від 15 червня 1994 року, Закону України «Про державну таємницю» з 4 січня 2010 року у тому числі й головному інженеру [PERSON] встановлено надбавку в розмірі 10% від посадового окладу за роботу з таємними матеріалами, які становлять державну таємницю (а.с. 21). Отже, зазначеним наказом роботодавця [PERSON] визнано особою, що працює з інформацією, які містять державну таємницю, у зв`язку з чим йому установлена доплата за таку роботу у розмірі 10% від посадового окладу. Наказу, яким передбачено право [PERSON] на отримання надбавки до посадового окладу у розмірі 10% не скасовано, не змінено. Як на доказ невиплати з липня 2010 року по 31 грудня 2013 року за роботу в умовах режимних обмежень долучив особовий рахунок за 2010 року, та розрахункові листки по заробітній платі з січня 2011року по грудень 2013 року з яких вбачається, що із липня 2010 року позивачу не нараховувалась заробітна плата за таємність. Статтею 26 Закону України «Про державну таємницю» передбачено, що скасування допуску до секретної інформації проводиться за зверненням підприємства, в якому працював громадянин. Після звільнення громадянина з роботи, наданий такому громадянину доступ до секретної інформації наказом керівника припиняється, а облікова картка зберігається протягом п`яти років, після чого знищується в установленому порядку. Відповідачем не спростовано та не надав інформації про скасування наказу № 05-К» від 4 січня 2010 року ДП «УкраДАГП», яким позивачу установлено відповідну доплату за роботу, що становить державну таємницю. Щодо вимог про стягнення надбавки за звання «Почесний геодезист України» та премії за нагородження відзнакою «За заслуги в геодезії і картографії» І ступеня. Частиною 4 ст. 97 КЗпП України передбачено, що власник або уповноваженим ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до матеріалів справи, рішенням Правління Українського товариства геодезії і картографії та Колегії Укргеодезкартографії від 10 березня 2004 року, протокол №3 [PERSON] нагороджено знаком «Почесний геодезист України». Згідно додатку № 4 Колективного договору та додатків 11 галузевих угод, який містить перелік діючих в ДП «УкрДАГП» доплат і надбавок до тарифних ставок, посадових окладів працівників, передбачено надбавку за звання заслуженого (почесного) працівника галузі (а.с. 54, 64, 102, 124 зворот). У п. 4 додатку № 11 до Галузевих угод, Переліку доплат і надбавок, що носять галузевий характер до тарифних ставок і посадових окладів працівників підприємств Укргеодезкартографії зазначено, що за звання заслужений працівник галузі і науки, а також заохочувальну відзнаку - звання «Почесний геодезист» установлено доплату 20 відсотків посадового окладу, (окладу) тарифної ставки (а.с. 102, 124 зворот). Під час вирішення трудового спору саме на відповідача покладено обов`язок спростування заявлених до нього вимог позивача. У матеріалах справи відсутні докази на спростування тверджень позивача про не проведення роботодавцем йому відповідних доплат у вигляді 20% надбавки до посадового окладу за звання «Почесний геодезист України» та одноразової премії за нагородження відзнакою «За заслуги в геодезії і картографії» І ступеня в розмірі 25% від посадового окладу. Не підтверджено зазначені обставини й змістом долучених до справи розрахункових листів (а.с. 130-172). Отже, розмір доплати позивачу до посадового окладу за звання «Почесний геодезист України» за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2013 року складає 81 068 грн. Таким чином заявлені вимоги позивача є обгрунтованими. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати станом на 1 липня 2023 року у розмірі 391 613,40 грн. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в редакції, чинній на час розгляду справи районним судом, У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Однак, вирішуючи заявлні позивачем позовні вимоги суд звертає увагу, що Законом України від 1 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, згідно положень ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній на час звернення позивачем із вимогами до суду та розгляду справи судом, строк звернення у суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі обмежено тримісячним строком з дня отримання працівником повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду № 380/15245/22 від 25 квітня 2023 року. З матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Київського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі № 753/14450/23 за позовом [PERSON] до державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" стягнуто з державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство на користь [PERSON] недораховану заробітну плату до посадовому окладу з 1 вересня 2015 року по 7 квітня 2017 року в сумі 29 743 грн; надбавку за роботу в умовах режимних обмежень з 2 січня 2014 року по 31 серпня 2016 року в сумі 23 232 грн; надбавку за звання «Почесний геодезист України» з 2 січня 2014 року по 7 квітня 2017 року в сумі 64 908 грн 20коп.; премію за нагородження відзнакою «За заслуги в геодезії і картографії» І ступеня в сумі 1 943 грн 75 коп, компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати станом на 1 серпня 2020 року в сумі 60331 грн 63 коп, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24 січня 2018 року по 1 вересня 2020 року в сумі 100 000 грн. Тобто із вказаної постанови вбачається, що позивач із аналогічними вимогами але за пізніші періоди вже звертався до суду за захистом своїх прав. Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше. Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України). Таким висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18. Звертаючись в суд із позовом у вересні 2023 року вже була чинною норма ст. 233 КЗпП України, якою обмежено строк звернення до суду. Із такими ж вимогами лише за інший період починаючи з 2014 року позивач вже звертався до суду. Таким чином станом на 3 вересня 2020 року [PERSON] (моменту звернення до суду з позовом у справі № 753/14450/20) вже знав про порушення свого права, та не був позбавлений права заявити вимоги за попередні періоди з січня 2005 по грудень 2013 року у справі 753/14450/20, однак такі не заявляв. Жодних поважних причин для поновлення строку передбаченого ст. 233 КЗпП України позивачем не зазначено, суд підстав для його поновлення, з урахуванням період заявлених вимог та наявності судового рішення по інших періодах, не вбачає. Враховуючи наведене суд відмовляє у задоволенні позову із підстав пропуску строку встановленого ст. 233 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed