Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

27.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. Просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; відібрати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, для проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з самостійним вихованням дитини батьком без участі матері. Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2015 року [PERSON] разом з [PERSON] було укладено шлюб, під час якого [INFO] народилась донька [PERSON] . 15.11.2022 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області шлюб між ними розірвано, після чого їх донька постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини, тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дитини разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток. Позивач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Дитина, [PERSON] , відвідує Комунальний заклад «Бобринецький ліцей №2» Бобринецької міської ради Кіровоградської області 2-Б клас. Позивач повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Окрім відвідин школи, позивач з донькою грає у розвиваючі ігри, читає книжки тощо. Матір дитини після розлучення з позивачем поїхала з міста Бобринець до іншого населеного пункту, залишила дитину на позивача. Мати належним чином не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям та розвитком, наведене свідчить про самоусунення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини. Відповідач, як мати безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своєю дитиною, виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач зняла з себе обов`язки з виховання та забезпечення дитини, лише іноді телефонує до доньки. Такі дії [PERSON] прямо порушують вимоги положень ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виходячи з того, що увесь час дитина проживає з позивачем, він займається її вихованням та піклуванням, водить її до школи, донька прив`язана до батька. Відповідач рідко з`являлася у школі та цікавилася розвитком доньки, не виявляла проявів самостійного виховання доньки, навіть в період коли вони проживали разом, тому вважаємо, що суд повинен врахувати ці обставини та задовільнити позов в повному обсязі. За обставин, які склалися, позивачем створені найкращі умови для дитини, в неї є свій дитячий куточок, де вона грається, є спальний куточок, де вона відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів [PERSON] , позивач вважаємо за доцільне залишити доньку на утриманні та вихованні позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, проживання доньки разом з Позивачем відповідає її інтересам. Він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого Відповідач забезпечити не в змозі, оскільки з її слів, вона перебуває за кордоном в іншій країні і там вийшла заміж. Ухвалою суду від 24.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.38-39). Ухвалою суду від 26.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.60-61). Ухвалою суду від 20.09.2023 року зобов`язано Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області виконати вимоги ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України щодо надання до суду в строк до 05.10.2023 року письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав (а.с.85-86). Ухвалою суду від 06.12.2023 року витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] (а.с.128-129). Ухвалою суду від 27.03.2024 року витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» інформацію про лікування [PERSON] (а.с.192-193). Позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача - адвокат Оверченко Л.В. позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином (а.с. 70, 71, 95, 100, 101, 106, 107, 112, 116, 137, 138, 143-144, 147, 149, 153-154, 155-156, 157, 164, 175-176, 180, 197, 206, 213, 221, 234). 31.05.2023 року на електронну пошту суду надіслала заяву, підписану електронним цифровим підписом, про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі, визнає, що позивач дійсно самостійно виховує дитину, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, проживає в іншій країні та не може забезпечити здобуття нею повної загальної середньої освіти, просила розгляд справи провести за її відсутності (а.с.51). Представник третьої особи Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком та заперечила проти відібрання дитини від матері. Письмових пояснень не подав. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, думку малолітньої дитини, дослідивши надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 23.01.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.11.2022 року по справі №383/937/22 розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с.11-13). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Після припинення шлюбних відносин між сторонами їхні малолітні донька [PERSON] залишилися постійно проживати разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади щодо реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою (а.с.14). З копії характеристики Комунального закладу «Бобринецький ліцей» Бобринецької міської ради вбачається, що [PERSON] навчається у 2-му класі ліцею з першого класу, добре розвинута інтелектуально. Школу відвідує переважно тато, зокрема класні батьківські збори, часто залучається до вирішення організаційних питань класу, користується авторитетом серед інших батьків, завдання з [PERSON] виконує переважно тато. Мати рідко з`являлась у школі, переважно це було у 1-му класі. До порад щодо допомоги дівчинці у навчанні не дуже прислухалась, мала на цей рахунок свою думку (а.с.15). Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-7777/18/24 від 02.02.2024 року за інформацією Бази даних [PERSON] в період з 15.01.2023 року по 12.06.2023 року виїжджала за межі України на пункті пропуску Могилів-Подільський, а також 17.11.2023 року здійснила виїзд за межі України на пункті пропуску Старокозаче. Інформація надана станом на 02.02.2024 року на 08:35 (а.с.173-177). Згідно з висновком органу опіки та піклування Бобринецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 21 лютого 2023 року №87, враховуючи інтереси дитини, вказаний орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.126-127). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» №2228/28 від 02.04.2024 року [PERSON] проходить курс стаціонарного лікування з 14.03.2024 року по теперішній час з діагнозом: Проста шизофренія, безперервний тип перебігу, апатико-абулічний дефект із наростанням дисоціалізації. Станом на день надання відповіді прогнозувати період лікування не представляється можливим, що обумовлено важкістю психічного стану та необхідністю медико-соціальних експертних питань (а.с.203, 204). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» №3003/05 від 06.05.2024 року [PERSON] на даний час на стаціонарному лікуванні в закладі не перебуває, остання госпіталізація з 11.04.2024 року по 15.04.2024 року (а.с.218, 219). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 4, ч. б ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20 (провадження № 61-9005св21) зазначено, що «міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 207/3144/16-ц (провадження № 61-29090св18) вказано, що «відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку має, бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси». Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України (в редакції Закону №463-IX від 16.01.2020) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ч.1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за місцем свого проживання створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, виконує свої батьківські обов`язки. Виняткових обставин, які б свідчили про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків судом не встановлено. Також судом встановлено, що [PERSON] виїжджала за межі України в період з 15.01.2023 року по 12.06.2023 року, а також після 17.11.2023 року, має психічне захворювання з приводу якого після повернення в Україну з 14.03.2024 року неодноразово проходила стаціонарне лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». [PERSON] майже не підтримує відносини з донькою, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини [PERSON] , незважаючи на бажання малолітньої [PERSON] підтримувати зв`язок з мамою, остання дитину не відвідує майже рік, в достатній мірі з дитиною не спілкується, що свідчить про винну поведінку відповідача. Відповідач протягом розгляду судом справи долею дитини та рухом справи також не цікавилась, інтересу до участі у судовій справі не проявляє. В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з батьком, любить обох батьків та хоче проживати разом з татом та мамою. З мамою спілкується за допомогою месенджера Viber, але це було дуже давно, мама поїхала після випускного 2 класу після чого маму не бачила. На даний час перейшла у четвертий клас. З татом жити подобається. Навчається в школі, за місцем навчання та проживання має друзів. Установивши, що позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання доньки, враховуючи наявність у нього житлово-побутових умов для проживання і розвитку дитини, позитивну характеристику батька, надану у характеристиці на дитину, сталі соціальні зв`язки дитини набуті за місцем проживання батька, яким також обумовлено місце її навчання, прихильність дитини до батька та бажання дитини проживати з батьком, виходячи із найкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком, таким чином задовольнивши позов в цій частині. Визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] суперечитиме інтересам дитини, оскільки вона своїх обов`язків щодо виховання дитини не виконує. У відповідності до вимог ч.1 ст.170, п.2 ч.1 ст.164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є правовою підставою відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав без застосування крайнього заходу впливу на батьків. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Враховуючи вищевикладені обставини, свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини [PERSON] , виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, вимога позову про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав є обгрунтованою та підлягає задоволенню, так як спрямоване на захист прав та інтересів дитини [PERSON] . А таке втручання у права відповідача є пропорційним меті відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, який має тимчасовий характер і спрямований на зміну ставлення [PERSON] до виконання свого обов`язку щодо дитини [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки та піклування Бобринецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 28 листопада 2023 року, у зв`язку з відсутністю правових підстав щодо відібрання дитини через відсутність екстреності захисту прав, коли зволікання може призвести до смерті дитини, тяжкої хвороби чи каліцтва, орган опіки та піклування Бобринецької міської ради вважає за недоцільне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав так як це буде суперечити інтересам дитини (а.с.121-122). Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Бобринецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 28 листопада 2023 року, який вважає за недоцільне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, так як органом опіки та піклування не враховано поведінка відповідача, яка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що у відповідності до вимог ч.1 ст.170, п.2 ч.1 ст.164 СК України є правовою підставою відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Посилання у вимозі позову про відібрання дитини додатково на самостійне виховання дитини батьком без участі матері не відповідає способам захисту, передбаченого ст. ст. 164, 170 СК України, що свідчить про його неналежність і неефективність як способу захисту, з огляду на що зазначенню в резолютивній частині рішення не підлягає. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Бобринецької міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав підлягає частковому задоволенню, а саме в частині визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] та відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Хоча позов задоволено частково, частина вимог, в задоволенні якої відмовлено, на вирішення спору по суті не впливає, тому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 2147 грн. 20 коп.

Outcome: partial