Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», в особі директора Сердійчук Я.Я., звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за Договором кредитної лінії №555178451328 (пролонгація) від 04.11.2022 року в загальній сумі 26 646 грн. 60 коп., судовий збір в сумі 3 028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 04.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] був укладений Договір кредитної лінії № 555178451328, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові Кредит в межах Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах. Договір був укладений в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення Договору кредитної лінії №555178451328 від 04.11.2022 року, що акцептована відповідачем шляхом підписання своїм електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Укладенням цього Договору Сторони домовилися про відкриття Позичальнику Кредитної лінії, у межах якої Кредитодавець надає Позичальнику Кредит з Лімітом у розмірі не більше 12 000 гривень, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит Кредитодавцю та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 12 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, строком на 30 календарних днів. Однак, в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, в зв`язку з чим станом на 08.04.2024 року його заборгованість за договором становить 26 646 грн. 60 коп., з яких: 12 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14 646 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Також зазначає, що 18.12.2023 року між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №555178451328 від 04.11.2022 року, який укладений між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] . Таким чином, ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача на його користь заборгованість за Договором кредитної лінії №555178451328 від 04.11.2022 року в загальній сумі 26 646 грн. 60 коп., з яких: 12 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14 646 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Також просить стягнути із відповідача на його (позивача) користь судовий збір в розмірі 3\~028 грн. та понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 9\~000 грн. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 03.05.2024 року судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем в позовній заяві заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача (викладеної в позовній заяві) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово- інвестиційна компанія» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі Договір кредитної лінії № 555178451328, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «3921» /а.с. 5-12/. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у загальному розмірі 12 000 грн., строком на 45 календарних днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування ними та виконати обов`язки, передбачені договором. Датою повернення Кредиту є 18.12.2022 року. Заявлений строк кредитування складає 15 календарних днів з 04.11.2022 року по 18.11.2022 року. Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Стандартна процентна ставка 2,71% на день за кожен день користування кредитом, знижена процентна ставка 2,0% на день, пільгова процентна ставка 0% на день (п.п. 3.1., 3.2, 3.3, 3.4, 3.6, 3.7, 3.8). Згідно з п. 3.9.2 Договору річна процентна ставка за користування Кредитом понад Заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів користування Кредитом з 19.11.2022 року і до 18.12.2022 року останнього дня строку кредитування складає 990.00% річних (2.71% в день). Відповідно до п. 3.10. Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту складає: - за користування кредитом протягом заявленого строку 15 календарних днів користування Кредитом з 04.11.2022 року по 18.11.2022 року вартість кредиту складає 3 600 грн. проценти за користування кредитом (п. 3.10.1); - за користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів за користування кредитом з 19.11.2022 року і до 18.12.2022 року останнього дня строку кредитування вартість кредиту складає 12 000 грн. тіло кредиту та 9\~764 грн. 40 коп. проценти за користування кредитом (п. 3.10.2). \~ \~ \~ \~ Разом з тим, п. 5.5 Договору визначено, що Позичальник зобов`язався з наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом, а саме з 19.11.2022 року сплачувати проценти за користування кредитом щоденно, тобто за кожен наступний календарний день користування кредитом. Розмір процентів за користування кредитом належний до сплати на відповідний термін внесення чергового платежу зазначається у особистому кабінеті Позичальника. Невід`ємною частиною цього Договору позики є Додаток №1 (Графік платежів), Додаток №2 (розрахунок вартості кредиту), Правила, Паспорт споживчого кредиту, які надані Позичальнику до укладення цього договору (п. 13 договору). Графіком платежів №555178451328-1, який є додатком №1 до Договору позики №555178451328 від 04.11.2022 року, розрахунком вартості кредиту, який є додатком 2 до цього ж договору позики, доведено до відома відповідача (позичальника) інформацію про загальну вартість позики, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування позикою /а.с. 12-14/. Така ж інформація стосовно розміру позики, строку її повернення, відсотків за користування була доведена відповідачу у паспорті позики, який підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором /а.с. 15-18/. На виконання умов Договору позики №555178451328 від 04.11.2022 року на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] було перераховано 04.11.2022 року 12\~000 грн., що підтверджується довідкою ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.02.2024 року вих. № 3162_240202205024 /а.с. 24/. В подальшому, а саме 18.12.2023 року між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» був укладений Договір факторингу №18/12-2023, відповідно до умов якого ТзОВ «Київська торгово інвестиційна компанія» відступила ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняв належні ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за договорами, вказаними у реєстрі боржників, визначених у додатках до договору, про що також був складений акт прийому - передачі реєстру боржників /а.с. 27-29/. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року, від ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги і до [PERSON] за договором № 555178451328 на загальну суму 26 646 грн. 60 коп. /а.с. 32/. Згідно з розрахунком заборгованості за Договором позики №555178451328 від 04.11.2022 року та довідки по договору позики №555178451328 від 04.11.2022 року заборгованість відповідача станом на 08.04.2024 року становить 26 646 грн. 60 коп., з яких: 12 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14 646 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги /а.с. 24-26/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за вищевказаним Договором позики, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що, укладаючи Договір позики №555178451328 від 04.11.2022 року в електронній формі, сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення платежів з оплати процентів за користування кредитом та обов`язком позичальника повернути суму кредиту до 18.12.2022р. Відповідачем були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у вказаному Договорі позики, і він користувався такими коштами, однак, свої зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів за користування позикою останній належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої складає 26 646 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за позикою 12\~000 грн., заборгованість за процентами 14\~646 грн. 60 коп. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту обставину, що, в порушення умов договору позики №555178451328 від 04.11.2022 року, відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним договором позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в розмірі 3\~028 грн. /а.с. 1/ та витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн., що стверджується платіжною інструкцією №422780229 від 26.04.2024 року /а.с. 1/. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то на підставі ч. 2 с. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 028 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним надано: копія договору №15-02/2024 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія\~«ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»\~та Адвокатським об`єднання «Лігал Ассістанс», в особі керуючого Бурдюг Т.В.; заявка на надання юридичної допомоги від 02.04.2024 року, витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 09.04.2024 року, відповідно до яких Адвокатське об`єднання «Лігал Ассістанс» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 9 000 грн.: надання усної консультації з вивченням документів (2 год. на суму 3\~000 грн.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 год. на суму 6\~000 грн.) /а.с. 42-43/. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 9 000 грн. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: надання усної консультації з вивченням документів (2 години, на суму 3 000 грн.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (3 години, на суму 6\~000 грн.) Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникло з правочину, укладеного у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача у справі представником позивача не здійснювалося, а розгляд справи здійснено судом оперативно в одному судовому засіданні без учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 9 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи, пов`язаної з розглядом справи у суді та її доцільністю). Таким чином, беручи до уваги обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 5\~000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача.

Outcome: partial