Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат - Білецька І.М., звернувся до Іваничівського районного суду Волинської області із цивільним позовом про встановлення факту його постійного проживання разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю по [ADDRESS] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла далека родичка позивача - [PERSON] .. Після її смерті відкрилась спадщина у виді, зокрема, на земельну ділянку площею 4,69 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Заболотцівської сільської ради/кадастровий номер 0721181800:05:000:0107. За відсутності спадкоємців І, ІІ, ІІІ черги, заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем цієї спадщини за законом четвертої черги, оскільки проживав спільно однією сім`єю зі спадкодавицею понад п`ять років у період з 2015 по день смерті спадкодавця по [ADDRESS] , вели спільне господарство, обробляли город, були пов`язані спільним побутом. Після смерті [PERSON] позивач здійснив її поховання та прийняв спадщину, оскільки проживав з останньою на момент її смерті, вступив в управління спадковим майном, заяви про відмову від спадщини не подавав. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги, звернувся до нотаріуса із метою подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв`язку з необхідністю підтвердження його проживання однією сім`єю разом зі спадкодавицею не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. Заявнику необхідно встановити факт постійного проживання разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю по [ADDRESS] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до 19.05.2023. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ухвалою судді Іваничівського районного\~суду Волинської\~області від 19.02.2024 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Одночасно, витребувано в Іваничівській державній нотаріальній конторі Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо [PERSON] , яка померла [INFO] , останнє місце проживання - [ADDRESS] , а у разі наявності спадкової (-их) справи (справ), - її (їх) копію. Ухвалою Іваничівського районного\~суду Волинської\~області від 20.03.2024 закрито підготовче провадження в справі та призначено судовий розгляд справи. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Білецька І.М. в судовому засіданні 14.05.2024 наполягали на задоволенні вимог. Представник Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області в судовому засіданні 14.05.2024 не заперечував проти задоволення вимог. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. В судове засідання, призначене на 03.06.2024 учасники процесу не прибули, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, надали заяви про розгляд спраив за їхньої відсутності. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла далека родичка позивача - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 23.05.2023 був зроблений відповідний актовий запис про смерть за № 19, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане виконавчим комітетом Литовезької сільської ради серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина у виді, зокрема, на земельну ділянку площею 4,69 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Заболотцівської сільської ради/кадастровий номер 0721181800:05:000:0107. Вказана обставина підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №104342, зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №162 від 27.05.2003. За відсутності спадкоємців І, ІІ, ІІІ черги, заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем цієї спадщини за законом четвертої черги, оскільки проживав спільно однією сім`єю зі спадкодавицею понад п`ять років у період з 2015 по день смерті спадкодавця по [ADDRESS] , вели спільне господарство, обробляли город, були пов`язана спільним побутом. Вказана обставина стверджується актом обстеження умов проживання від 18.12.2023. Відповідно до положень ч. 1 та 6\~ ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; фізична особа може мати кілька місць проживання. Як передбачено\~ ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (відповідно\~ст. 1218 ЦК України). За життя, спадкодавцем заповіт складений та посвідчений не був, а тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 2\~ ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у \~ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу на спадкування за законом мають право особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3\~ ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого \~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач, як єдиний спадкоємець за законом четвертої черги, звернувся до нотаріуса із метою подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у зв`язку з необхідністю підтвердження його проживання однією сім`єю разом зі спадкодавицею не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду. Вказана обставина стверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.12.2023. Згідно\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до 01.01.2004. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину в порядку\~ст. 1264 ЦК України. Згідно із пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 \~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Факти, що мають юридичне значення і встановлюються судом перелічені у ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, проте такий перелік не є вичерпним і в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2\~ ст. 315 ЦПК України). За змістом ч. 2 ст. 315 \~ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Наявними в справі доказами та показаннями свідків підтверджено, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю по [ADDRESS] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме до 19.05.2023. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до роз`яснень викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Факт постійного проживання заявника разом з померлою [PERSON] необхідно для того, щоб реалізувати свої спадкові права та успадкування майна померлої. Встановлення факту постійного проживання заявника разом з [PERSON] має для заявника певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту постійного проживання не має. При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту постійного проживання, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні позовної заяви, судом не встановлено. Отже, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із [PERSON] слід задовольнити. Судові витрати із заінтересованої особи не стягуються та покладаються на заявника, оскільки заінтересована особа в справі не вчиняли жодних протиправних дій, що стали підставою позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved