Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

в липні 2023 року адвокат Давиленко К.В. в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить позбавити останнього батьківських прав стосовно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, в якому мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2015 року відповідач не приділяв увагу дітям, не навідував їх та самоусунувся від їх виховання, не спілкувався з ними. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Після розлучення діти залишились проживати з матір`ю. Весь цей час дітьми опікується мати, яка самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дітей. Відповідач життям дітей не цікавиться, не телефонує, не виявляє ніякого бажання спілкуватись з дітьми та не приймає участі у їх вихованні, навчанні, підготовці до самостійного життя, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не надає доступу до культурного, фізичного і духовного розвитку, матеріальної допомоги добровільно також не надає, аліменти не сплачує. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем батьківських прав та обов`язків мати не чинить. Проте за весь час відповідач жодного разу не з`явився, не поцікавився станом здоров`я, розвитком дітей, чи є в них необхідний одяг, як вони харчуються та чи мають вони можливість купувати ліки. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 липня 2023 року до участі у справи було залучено орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано необхідні документи (а.с.25). Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 листопада 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області (а.с. 80). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 грудня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, визначено розглядати справу у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання (а.с.89). Ухвалою Саратського районного суду від 05 лютого 2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 101). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Давиденко К.В. до суду не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с.128). Відповідачу [PERSON] судові виклики надсилались за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та органу опіки та піклування Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились. Від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов [PERSON] підтримали в повному обсязі (а.с. 96). Відповідно до положень ст.280 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про задоволенню позову з наступних підстав. Частиною 1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці 4 ст.1 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26 квітня 2001 року визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява № 2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Ст.51 Конституції України та ст. ст.151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 29 грудня 2009 року. Рішенням Татарбунарського районного суду від 25 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 06.09.2016 року (а.с.9). 16 грудня 2022 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Після реєстрації шлюбу дружина обрала прізвище [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-12). З акту обстеження умов проживання, складеного Татарбунарською міською радою Одеської області 29 серпня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , за місцем останнього відомого місця проживання відповідача [PERSON] встановлено, що будинок належить [PERSON] . З її слів [PERSON] виписаний 3 роки тому, а не проживає в будинку вже більше 10 років. Місце його проживання невідоме (а.с.63). З інформації Татарбунарського відділу державної виконавчої служби у Татарбунарському районі Одеської області вбачається, що з 16.02.2022 року виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом № 515/1892/16-ц передано до Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), так як на території Селидівського відділу знаходиться квартира однокімнатна, яка належить [PERSON] на праві власності. Станом на період передачі виконавчого провадження за належністю борг по сплаті аліментів складав 181700 гривень (а.с.17). Відповідно до характеристики старости с. Дельжилер Білгород-Дністровського району Одеської області, позивачка [PERSON] , 1987 року народження, проживає по [ADDRESS] . На даний час перебуває у декретній відпустці. Виховує чотирьох дітей разом з чоловіком [PERSON] .. Дітей батьки виховують працелюбними, відповідальними, діти виховані, чемні. У спілкування з односельцями [PERSON] завжди доброзичлива, уважна до людей. З чоловіком живуть дружно, з повагою один до одного, з любов`ю та турботою до дітей (а.с.16). З акту обстеження умов проживання позивачки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що вона проживає з чоловіком, його батьками та чотирма дітьми в будинку, який складається з 4 кімнат, веранди, кухні, ванної кімнати. Є літній будиночок, який складається з 1 кімнати, кухні та ванної кімнати. Умови проживання в будинку добрі. Санітарно гігієнічний стан помешкання відповідає вимогам. В наявності електропостачання, водопостачання, скраплений газ, опалення пічне. Є в наявності необхідні сучасні меблі та побутова техніка. У дітей є окремі кімнати зі спальними місцями, столами для занять, шафами для одягу. Порушення прав дітей не виявлено. Діти забезпечені всім необхідним та розвиваються згідно віку. Мати та відчим виховують та утримують дітей самостійно (а.с. 62). З характеристик Дельжилерського ліцею Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у даному закладі. Діти зарекомендували себе як старанні, працьовиті, дисципліновані учні. Діти спокійні, навчаються добре, з повагою ставляться до учителів. Мати дітей [PERSON] підтримує постійний зв`язок зв школою та класними керівниками дітей. Батько дітей [PERSON] з дітьми не проживає, не бере участі у вихованні дітей, в школі жодного разу його не бачили, не цікавиться життям дітей (а.с.13-15). З протоколів бесід від 29.08.2023 року з дітьми відомо, що діти біологічного батька не пам`ятають, навіть фото не мають. В соціальних мережах не намагались його знайти. Вітчима називають батьком, він про них турбується, забезпечує родину матеріально. (а.с. 64-66). Довідки Дмитрівської сільської лікарської амбулаторії підтверджують, що діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , отримують медичне обслуговування в Дмитрівській сільській лікарській амбулаторії. Діти ростуть та розвиваються згідно вікових норм. Соматично здорові (а.с. 67-69). [INFO] позивачка народила дитину [PERSON] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.56). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] Відділу культури, сім`ї та молоді Татарбунарської міської ради родина позивачки [PERSON] має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.53). Згідно письмовому висновку Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області як органу опіки та піклування, на підставі рішення виконавчого комітету від 27.09.2023 № 202, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 46-49). Судом встановлено, що відповідач не піклується про дітей, не цікавиться їх долею, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому з метою дотримання найкращих інтересів дітей відповідача належить позбавити батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved