Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області до [PERSON] , у якому просив: - витребувати у [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) автомобіль CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) витрати на професійну правничу допомогу 20 000,00 грн. В обґрунтування заявлених позивних вимог позивачем зазначено, що спірний автомобіль вибув з його володіння поза його волею на підставі підроблених документів. Жодних правочинів щодо розпорядження та відчуження належного [PERSON] транспортного засобу автомобіля CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , позивач не вчиняв та не підписував. Позивач не звертався, зокрема, і до ФОП « [PERSON] » із заявою щодо перереєстрації спірного автомобіля CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , грошові кошти за відчуження цього майна не отримував. [PERSON] не приймав участі в укладенні договору комісії від 22.08.2022, його підпис відсутній як у договорі комісії, так і в інших документах, які підтверджують відчуження автомобіля. Представником відповідача подані письмові заперечення від 25.10.2023. Відповідно до змісту письмових пояснень відповідача, [PERSON] не визнає позовних вимог [PERSON] та вважає, що відповідачем не порушено прав позивача оскільки вона є добросовісним набувачем, не знала та не могла знати про існування спірних відносин щодо автомобіля. Представником позивача\~будо подано\~до суду\~додаткові письмові\~пояснення,\~у яких\~наголошено,\~щопридбавши у фізичної особи-підприємця [PERSON] автомобіль CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] за 15 000,00 грн., що є значно нижчою ціною за ринкову, [PERSON] не вжила жодних дій щоб пересвідчитись у законності дій Комісіонера та правових підстав отримання нею автомобіля. Крім того, звернуто увагу, що на момент укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 23.08.2022 у відкритій базі даних «Судова влада України» вже була наявна інформація про існування низки спорів з ФОП [PERSON] щодо «відшкодування збитків, заподіяних злочином і відновлення становища, що існувало до його порушення, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння», «відшкодування моральної шкоди, визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії», «про відшкодування збитків, заподіяних злочином, і відновлення становища, що існувало до його порушення, шляхом визнання недійсним договору комісії, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування майна з чужого незаконного володіння». Представник позивача в судове засідання 28.05.2024 не з`явилась, подала судові заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач чи її представник у судове засідання 28.05.2024 не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить розписка представника відповідача, яка наявна у матеріалах справи. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подано, про причини неявки суду не повідомлено. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв, клопотань чи пояснень третьої особи до суду не подавала. Заслухавши пояснення представників сторін в минулих судових засіданнях, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. В ході судового розгляду представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наголошувала, що зі сторони покупця нового власника автомобіля, тобто відповідача, була відсутня «розумна обачливість» щодо повноважень іншої сторони на укладання договору купівлі-продажу автомобіля. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, проте пояснити звідки відповідач дізналась про продаж автомобіля через день після його передання на комісію не змогла, оскільки договір комісії датований 22.08.2022, а договір купівлі-продажу 23.08.2022, повідомила, що надати оригінали договору комісії до суду у відповідача не має можливості, крім того не змогла пояснити відсутність у відповідача сумнівів щодо добросовісності дій комісіонера по продажу спірного автомобіля за 15\~000,00 грн. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Матеріалами справи встановлено, що\~\~ [PERSON] належав на праві приватної власності автомобіль CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , д/н [NUMBER] , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . За фактом вчинення шахрайницьких дій з автомобілем CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.12.2022 внесено відомості у кримінальному провадженні № 12022041680000820. В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022041680000820 від 07.12.2022 встановлено, що автомобіль CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , придбала за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6230/22/000191 від 23.08.2022 [PERSON] у суб`єкта господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії ФОП « [PERSON] ». У матеріалах кримінального провадження № 12022041680000820 від 07.12.2022 наявна копія договору комісії № 6230/22/1/003676 від 22.08.2022, який нібито підписаний [PERSON] та ФОП « [PERSON] » Позивач наголошував, що підпис на договорі комісії проставлений не ним, позивач ніколи не укладав та не підписував жодного договору комісії з приводу автомобіля CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , д/н [NUMBER] , ФОП « [PERSON] » ніколи не бачив і автомобіль їй не передавав. Суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані стороною позивача. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступних міркувань. У відповідності до положень ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормою ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 у справі № 522/14900/19 (провадження № 61-10361св22) вказано, що: «можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). У постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 669/794/17 наголошено, що добросовісність та розумна обачливість щодо повноважень іншої сторони при укладанні договору зменшує ризик визнання договору недійсним з підстав відсутності повноважень в уповноваженої особи іншої сторони. У постанові ж Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 922/634/19, суд критично оцінив твердження відповідача про те, що він не знав і не міг знати про те, що він придбаває частку, щодо якої існували триваючі судові спори. Суд звернув увагу на те, що при придбанні майна покупець мав би проявляти розумну обачливість і дослідити історію вибуття майна у попередніх власників. Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Частина 4 статті 263 ЦПК України встановлює, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). У постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 291/1352/20, провадження № 61-11047св23, закцентувано увагу на томе, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Аналізуючи пояснення та доводи представника відповідача, суд приходить до висновку, що зі сторони покупця нового власника автомобіля, тобто відповідача, була відсутня «розумна обачливість» щодо повноважень іншої сторони на укладання договору купівлі-продажу автомобіля за договором комісії. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно з частиною третьою статті 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (стаття 1018 ЦК України). З матеріалів справи судом встановлено, що переоформлення права власності на автомобіль CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , проведено суб`єктом господарювання, що здійснює комісійну торгівлю транспортними засобами ФОП « [PERSON] », шляхом укладення нібито з позивачем Договору комісії від 22.08.2022 та подальшим відчуженням цього автомобіля Заблуді Анжеліці Георгіївні на підставі Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6230/22/000191 за 15 000,00 грн. Порядок зняття автомобіля з реєстрації (перереєстрації) визначається Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (далі - Порядок № 1388). За пунктом 8 Порядку № 1388 (в редакції від 24.07.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу. Відповідно пункту 33 Порядку № 1388 (в редакції від 24.07.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин), перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідачем чи третьою особою не надано до суду доказів того, що позивач звертався до ФОП « [PERSON] » із заявою щодо перереєстрації спірного автомобіля CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] , чи отримував грошові кошти за відчуження майна. Згідно з пунктом 43 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11. 2009 № 1200 (далі - Порядок № 1200) (в редакції від 19.04.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зареєстровані або зняті з обліку в уповноваженому органі МВС, або машини, зняті з обліку в Держпродспоживслужбі, для їх подальшої реалізації: від громадян України - за наявності паспорта громадянина України чи тимчасового посвідчення громадянина України, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або свідоцтва про реєстрацію машини, свідоцтва про спадщину, рішення суду або довідки на складову частину, що має ідентифікаційний номер, виданої уповноваженим органом МВС або Держпродспоживслужбою. На комісію можуть прийматися складові частини, що мають ідентифікаційні номери, на підставі документів, що підтверджують законність їх придбання. Відповідно п. 48 Порядку № 1200 (в редакції від 19.04.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин), комісіонер під час приймання на комісію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери: зобов`язаний ретельно перевірити документи, які пред`являє комітент чи довірена особа, звірити відповідність записів у них з фактичними ідентифікаційними номерами складових частин. У разі виявлення ознак підроблення документів, номерів складових частин або невідповідності записів з нанесеними на них ідентифікаційними номерами комісіонер зобов`язаний невідкладно повідомити про це відповідно територіальному органові Національної поліції та Держпродспоживслужбі; складає акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер (додатки 3 і 6). Акт складається в письмовій формі у двох примірниках, кожний з яких підписується комісіонером і комітентом. Відповідна інформація вноситься до журналу. Комісіонер невідкладно вносить до електронного реєстру інформацію про транспортні засоби, що надійшли для реалізації (додаток 7), яка є загальнодоступною, та акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер. У п. 56 Порядку № 1200 (в редакції від 19.04.2022, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що розрахунок з комітентом за продані комісійні транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, проводиться у готівковій та/або безготівковій формі не пізніше ніж через три дні після продажу (не враховуючи дня продажу, вихідних і святкових днів) після пред`явлення акта технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, виданого комітентові комісіонером, а також паспорта або іншого документа, що засвідчує особу. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Верховний Суд у постановах від 14.12.2023 у справі № 211/7262/21, від 05.10.2022 у справі № 520/15672/17 та ін., визнав належним способом захисту прав позивача у правовідносинах, які виникли у зв`язку з реалізацією автомобіля за договором комісії особою, якій транспортний засіб позивачем ніколи не передавався і договір комісії не укладався витребування транспортного засобу, який було відчуження на підставі договору комісії. Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) дійшла висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Розглядаючи справу № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 201/12569/16-ц. Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику у його фактичне володіння. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Вказаний висновок Верховного Суду сформульований у постанові від 20.07.2022 у справі № 278/1025/19. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Отже, право власності на майно, яке було передано за правочинами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку, якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. У своїй діяльності Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Аналізуючи спірні правовідносини з точки зору балансу інтересів, суд приходить до висновку, що інтереси власника [PERSON] , який втратив володіння автомобілем внаслідок протиправних дій, за обставин цієї справи, перевищують інтереси набувача [PERSON] , яка набула право власності на майно без належної правової обачності. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.09.2021 у справі № 757/40111/19-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до ст.81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність витребування у відповідача на користь позивача автомобіля CEVROLET NUBIRA сірого кольору, 2004 року випуску, vin: [NUMBER] . Відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Щодо компенсації позивачу витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає за необхідне зменшити їх розмір з 20\~000,00 грн. до 15\~000,00 грн. зважаючи на вартість автомобіля, яку сплатила відповідач за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6230/22/000191 від 23.08.2022. Судом встановлено, що між адвокатом Пащенко Вікторією Ігорівною та [PERSON] було укладено Договір № 1 про надання правової допомоги від 24.05.2023. У п. 3.3 Договору № 1 про надання правової допомоги від 24.05.2023 чітко визначено, що за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, Клієнт авансовано сплачує Адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін. За домовленістю з Клієнтом оплата гонорару Адвокату може здійснюватися у погодинному розрахунку за час роботи Адвоката, або за конкретну дію Адвоката, вчинену на замовлення, за дорученням або в інтересах Клієнта. Відповідно до п. 3.7 Договору № 1 про надання правової допомоги від 24.05.2023, розмір гонорару Адвоката визначається після виконання ряду дій Адвокатом на підставі рахунку. Адвокат діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДП №3200, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 25.11.2016. Рахунок № 1 від 24.05.2023 був авансовано виставлений адвокатом позивачу на підставі Договору № 1 про надання правової допомоги від 24.05.2023 на вчинення процесуальних дій щодо витребування майна/оскарження договору відчуження майна, а саме автомобіля CHEVROLET NUBIRA, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , в тому числі, але не виключно: подання позовної заяви, подання заяв по суті справи, подання до суду клопотань/заяв, вчинення процесуальних дій, участь в судових засіданнях, всього за 13 год. 20 хв. роботи по 1 500,00 грн. за годину, на загальну суму 20\~000,00 грн. У даному рахунку вказано, що за погодженням сторін, час витрачений адвокатом на ведення справи понаднормово (більше ніж визначено у даному рахунку), додатково не тарифікується і Клієнтом не оплачується. Отже матеріалами справи підтверджено, що гонорар адвоката визначений у фіксованому розмірі згідно Рахунку № 1 від 24.05.2023. Позивачем сплачено авансовано адвокату 20\~000,00 грн. готівкою, про що адвокатом Пащенко В.І. видано квитанцію № 630318 від 24.05.2023. Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 наголосив, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також колегія суддів Верховного Суду зазначила, що статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постановах Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 235/4969/19, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, було наголошено, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс-19). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійної правничої допомоги у сумі 15 000,00 грн., які суд вважає співмірними зі складністю справи, обсягом вчинених адвокатом дій та ціною позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved