Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Попівська сільська рада Конотопського району Сумської області, як органу опіки та піклування, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування вимог у позові вказано, що матір`ю зазначених дітей є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . У серпні 2023 року, за рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області, шлюб між батьками був розірваний, а діти залишені з батьком [PERSON] . Після розлучення [PERSON] , яка проживає окремо, з дітьми не спілкується, не цікавиться успіхами, станом здоров`я та їх долею, тобто фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом. Начальник відділу - Служба у справах дітей Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області [PERSON] просить розглянути справу без її участі, вимоги підтримують, про що подала відповідне клопотання (а.с. 31-32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд справи без неї, позовні вимоги визнає, підтверджує, що малолітні діти проживають з батьком, а вона з іншим чоловіком, з яким створила нову сім`ю (а.с. 28). Третя особа [PERSON] також клопоче про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 33). Таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд вважає, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, вимоги підлягають задоволенню, оскільки безумовно визнані відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом правозастосовних орієнтирів, викладених у п.п. 16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Положення ч. 4 ст. 155 СК України визначають покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Так, ст. 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Аналіз наведених норм надає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно висновку органу опіки та піклування Попівської сільської ради Конотопського району Сумської області від 10.05.2024 року, який належним чином вмотивований і ґрунтується на досліджених обставинах, доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 8-9). Визнаючи позовні вимоги [PERSON] , яка згідно свідоцтва про зміну імені змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.34), фактично підтвердила байдуже ставлення до дітей та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, навмисне ухилення від їх виконання. За таких обставин з метою дотримання прав дітей, сприянню їх розвитку та вихованню, уникненню можливого негативного впливу матері, суд дійшов переконання про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved