Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 20 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 614303109, який був підписаний електронним підписом позичальника. 28 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою № 26 до договору факторингу №28/118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору факторингу у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 125 від 16 березня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 614303109. 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 39225,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 27525,00 грн. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, тому позичальник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 39225,00 грн.,з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 11700,00 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 27525,00 грн., понесені судові витрати. Представник відповідача адвокат Тарковська Т.В. надала суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволені позову. Зазначає, що позивачем не\~надано належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження того,\~що до\~ТОВ «Таліон\~плюс» перейшло\~право вимоги\~від відповідача\~від ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога».\~Розрахунок заборгованості\~за Кредитним\~договором №614303109\~від 01.09.2021р.\~за період\~з 21.10.2022р.\~по 30.11.2023\~року наведений\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» та\~підписаний представником\~позивача [PERSON] \~за відсутності\~підпису та\~печаток як\~первісного кредитора\~ -\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~так і\~ТОВ «Таліон\~плюс»,\~тобто є\~волевиявленням тільки\~однієї сторони\~ позивача,\~що не\~є бухгалтерським\~документом,\~який би\~підтверджував розмір\~заборгованості за\~кредитним договором,\~що підтверджується\~висновками Верховного\~Суду. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань по кредитному договору №614303109, укладеного 20.01.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~та відповідачем [PERSON] та відсутня виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості з дати її виникнення помісячно та строків її погашення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, та долучив до матеріалів справи платіжне доручення, розрахунок заборгованості. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник відповідача адвокат\~Тарковська Т.В.в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір №614303109, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту у сумі 5700,00 грн., строком на 19 днів від дати отримання кредиту (Дисконтний період), за користування кредитом протягом Дисконтного періоду клієнт сплачує товариству відсотки за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 605,90% річних від суми кредиту в розрахунку 1,66% на добу. За умови продовження строку дії Дисконтного періоду нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 604,99 грн. річних що становить 1,66% на добу від суми кредиту. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 620,50 % річних, що становить 1,70 % на добу від суми кредиту за кожен день користування ним. Зазначені проценти нараховуються за фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором до дня фактичного повернення всієї суми кредиту. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до Додаткової угоди від 23 січня 2021 року до Договору № 614303109 від 20 січня 2021 року, сторони домовилися збільшити сумм кредиту на суму 6000,00 грн. з 23 січня 2021 року на строк дії договору № 614303109 від 20 січня 2021 року. Відповідно до платіжного доручення від 20 січня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 5700,00 грн. згідно договору № 614303109 від 20 січня 2021 року на платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення від 23 січня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. згідно договору № 614303109 від 20 січня 2021 року на платіжну картку № [NUMBER] . 20 жовтня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору за кредитними договорами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № 614303109, боржник [PERSON] . Сума заборгованості 39225,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 27525,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 614303109 від 20 січня 2021 року, [PERSON] належним чином не виконував своїх зобов`язань за вказаним договором, унаслідок чого у нього перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» утворилася заборгованість, яка за період з 21 жовтня 2022 року по 30 листопада 2023 року становить 39225,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 275250 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не сплачувався кредит. На виконання ухвали суду від 29 лютого 2024 року представником позивача надано суду належними чином завірені копії реєстру прав вимоги №1 від 21 жовтня 2022 року; платіжного доручення №18921 від 25 жовтня 2022 року; реєстру прав вимоги № 125 від 06 березня 2021 року; розрахунку заборгованості за кредитним\~договором №\~614303109\~від 20\~січня 2021\~року,\~проведений ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» \~вбачається,\~що за\~період з\~20\~січня 2021\~року по\~16\~березня 2021\~року заборгованість\~складає 24690,60\~грн.,\~з яких:\~заборгованість за\~основною сумою\~боргу \~11700,00\~грн.,\~заборгованість за\~відсотками \~13262,70\~грн.; розрахунку заборгованості за кредитним\~договором №\~614303109\~від 20\~січня 2021\~року,\~проведений ТОВ «Таліон плюс» з якого вбачається, що заборгованість з 16 березня 2021 року по 21 жовтня 2022 року складає 39225,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 275250 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом\~статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~ якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо. Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. У договорі\~№ 614303109\~від 20\~січня 2021\~року зазначено,\~що підписанням цього\~договору позичальник підтверджує\~що,\~ознайомився з\~повною інформацією\~щодо позикодавця\~та його\~послуги,\~вивчив договір\~та правила\~надання грошей\~в кредит.\~Договір укладено\~дистанційно в\~електронній формі\~з використанням\~інформаційно-телекомунікаційних\~систем,\~шляхом надсилання\~електронного повідомлення\~про прийняття\~пропозиції,\~а також\~підписано накладенням\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. На підставі укладеного договору відповідачу надано кредит в загальному розмірі 11700,00 грн. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі\~№ 161/16891/15-ц\~(провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що\~доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір,\~є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальнее виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі\~№ 200/5647/18\~(провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі\~№ 554/4300/16-ц\~(провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі\~№ 204/2972/20\~(провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі\~№ 209/3046/20\~(провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі\~№752/14554/15-ц\~(провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022\~ року у справі\~№ 175/35/16-ц\~(провадження № 61-648св21, ЄДРСРУ № 104644740). Так, з розрахунку заборгованості за кредитним\~договором №\~614303109\~від 20\~січня 2021\~року,\~проведеним ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що за період з 20 січня 2021 року по 16 березня 2021 року заборгованість складає 24690,60 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 13262,70 грн. З розрахунку заборгованості за кредитним\~договором №\~614303109\~від 20\~січня 2021\~року,\~проведеним ТОВ «Таліон плюс» вбачається, що за період з 16 березня 2021 року по 21 жовтня 2022 року заборгованість складає 39225,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 275250 грн. Відповідно достатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності достатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, щостаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В п. 1.7 договору зазначено, що сторони погоди, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту в разі закінчення дисконтного періоду , є відкладальною обставиною, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії. В п.1.7.1 договору зазначено, що зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по основній суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж дев`яносто календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. В п.1.7.2 договору зазначено, що з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти 2,30 % в день від суми кредиту за кожний день користування кредитом. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 614303109 від 20 січня 2021 року станом на\~21\~жовтня 2022\~року в\~розмірі 39225,00грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 11700,00 грн., заборгованість за відсотками 27525,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved