Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 20 лютого 2022 року позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1709 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути йому позичені кошти до 31 березня 2022 року, про що у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] було складено відповідну розписку. На момент позики позивач мав прізвище [PERSON] , а відповідно до свідоцтва про зміну імені від 17 лютого 2023 року змінив прізвище на [PERSON] . У встановлений строк до 31 березня 2022 року, відповідач позичені кошти не повернув, жодних заходів, спрямованих на виконання взятого на себе зобов`язання не здійснив. Оскільки відповідач станом на 31 березня 2022 року кошти не повернув, то просив стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 1709 доларів США, 3% річних в сумі 96,34 долари США та понесені судові витрати в сумі 1211,20 грн. \~ \~ \~ \~12 березня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встанолвлені строки для їх подання. Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви та додані до неї документи отримав 22 березня 2024 року, у встановлені судом строки відзив не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 20 лютого 2022 року відповідач [PERSON] позичив у позивача, який 17 лютого 2023 року змінив своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », грошові кошти в сумі 1709 доларів США та зобов`язався повернути їх до 31 березня 2022 року, що підтверджується копіями розписки від 20 лютого 2022 року та свідоцтва про зміну імені (а.с.10-11, 14). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до розрахунку позивача три проценти річних за користування грошовими коштами становить 96,34 долари США. Враховуючи викладене, оскільки договір відповідачем не виконаний, кошти не повернуті, то суд, частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою в сумі 1709 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 травня 2024 року еквівалентно 69185,78 грн. (40,4832 грн. х 1709 дол.). Щодо вимог про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами суд зазначає наступне. 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 р. №2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25.03.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп». Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідно до розписки відповідач був зобов`язаний повернути позику до 31 березня 2022 року, то зобов`язання щодо повернення боргу були ним порушені, починаючи з 01 квітня 2022 року, коли вже діяли положення воєнного стану, а тому за вказаних обставин підстав для стягнення 3% річних не вбачається і в цій частині в позові необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial