Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку, тобто до [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] . На даний час відповідач не проживає разом з нею, вони не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Відповідач будучи батьком їхнього малолітнього сина [PERSON] , який перебуває на її повному утриманні, матеріальної допомоги на утримання сина та на її (позивачки) утримання не надає, а оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і немає змоги працювати та утримувати себе та сина самостійно то в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Посилаючись на положення ст.ст. 84, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, позивачка просить задовольнити її вимоги. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21 листопада 2023 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та справа\~ призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи\~ (а.с. 16). 13 грудня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Науменка О.М. надійшло клопотання про залишення позовної заяви буз руху, на обґрунтування якого вказано, що поданий позов не відповідає вимогам\~ пунктів 5, 6, 7, 9, 10 ч. 3 та ч. 4 ст.175, а також ч.ч. 2, 4 ст. 95 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України. Просить залишити позов без руху до усунення недоліків, які містить позовна заява (а.с. 19-27). Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 08 січня 2024 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, залишено без руху, надавши позивачці строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали (а.с. 32-33). 12 січня 2024 року представник позивачки [PERSON] на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 08 січня 2024 року подав до суду уточнену позовну заяву з додатками, зі змісту якої вбачається, що позивачка [PERSON] просить стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1 775 гривень, щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох річного віку, а саме до 29.07.2025 (а.с. 36-45). 18 березня 2024 року продовжено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи, про що винесено відповідну ухвалу (а.с. 47). 16 травня 2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому просив ухвалити рішення яким цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, залишити без задоволення та стягнути на користь відповідача понесені ним судові витрати. На обґрунтування відзиву зазначив, що Миронівським районним судом Київської області 17 жовтня 2023 року було видано судовий наказ у справі №371/1477/23 про стягнення аліментів, за яким судом було присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 жовтня 2023 року. Зазначений судовий наказ перебуває на виконанні у Миронівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області. Крім того, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 08 лютого 2024 року у справі №371/7/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей було присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 (одної третьої частки з усіх видів мого заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Миронівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області. Таким чином, відповідач зазначає, що починаючи з 24 грудня 2023 року та по даний час він є платником аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в сукупному розмірі 58% (1/4 частка +1/3 частка) від усіх його доходів і вказане вище, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦК України є беззаперечним фактом та обставиною, яка звільняє його від обов`язку доведення факту утримання ним трьох малолітніх дітей. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що\~ він\~ є батьком багатодітної родини та перебуває на обліку у службі у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, а тому він не в змозі надавати [PERSON] аліменти на її особисте утримання. Представник позивачки [PERSON] \~ [PERSON] 04.06.2024 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі позивачки, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] \~ [PERSON] 04.06.2024 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та без участі відповідача, а також зазначив, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання не визнають повністю. Просив ухвалити рішення яким цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, залишити без задоволення. Також просив, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України здійснити розподіл судових витрат і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 13 000 гривень. Суд,\~ дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2022 року Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 5). Дитина сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] , і знаходиться на її вихованні та утриманні, що видно зі змісту позовної заяви та підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2022/001645089 від 02.12.2022 (а.с. 7). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] з 29.04.2023 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією\~ свідоцтва про шлюб Серії\~ [NUMBER] , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 91). Від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії [NUMBER] від 08.07.2023 та Серії [NUMBER] від 08.07.2023, виданих Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 93-94). З матеріалів справи вбачається, що діти [PERSON] , а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з відповідачем та їх матір`ю [PERSON] \~ і знаходиться на їх утриманні. Відповідач [PERSON] є батьком багатодітної родини та перебуває на обліку у службі у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] від 18.07.2023 (а.с. 79). З відповідача [PERSON] на підставі судового наказу Миронівського районного суду Київської області №371/1477/23 (2-н/371/194/23) від 17 жовтня 2023 року стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 жовтня 2023 року (а.с. 87). 17 листопада 2023 року старшим державним виконавцем\~ Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкрабою Т. В. відкрито виконавче провадження\~ з виконання судового наказу №371/1477/23 (2-н/371/194/23) від 17.10.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, що підтверджується копією постанови державного виконавця (а.с. 88, 89-90). Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 08 лютого 2024 року у справі №371/7/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання\~ дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.12.2023 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 97-100). Виконавчий лист №371/7/24\~ від 08.02.2024 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей, перебуває на виконанні в Миронівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією постанови державного виконавця (ВП №74714157) Миронівського ВДВС Криклі Ю.П. від 11.04.2024 (а.с. 101, 102-103). Правовідносини між сторонам врегульовані наступними положеннями законодавства України. Відповідно до ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини другої статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 ). Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Так, при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Також суд враховує, що судовим наказом № 371/1477/23 (2-н/371/194/23) від 17.10.2023 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Та враховує, що згідно\~ рішення Миронівського районного суду Київської області №371/7/24 від 08.02.2024 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання\~ дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів 50 відсотків. Згідно частини третьої\~ статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Як слідує із п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ від 21.04.1999 № 606-XIV Про виконавче провадження він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, має на утриманні трьох дітей та не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тобто, вказані принципи щодо обов`язковості доведення тих чи інших обставин є обов`язковими при з`ясуванні обставин справи по суті. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивачка, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави. З приводу вимоги відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Тобто нормами цивільного процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, у розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). На підтвердження понесених судових витрат представником відповідача було надано до суду договір про надання правничої допомоги від 09.12.2023, акт прийняття-передачі виконаних робіт від 14.05.2024, рахунок витрат наданих юридичних послуг професійної правничої допомоги\~ від 14.05.2024 на суму 25 500 грн., квитанцію про оплату послуг №0.0.3643607815.1 від 14.05.2024 на суму 13 000 грн., копію боргової розписки [PERSON] від 14.05.2024 (а.с. 104-115). Суд, проаналізувавши подані стороною відповідача документи вважає, що стороною відповідача доведено склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. Відтак, врахувавши сукупність обставин цієї конкретної справи, а саме: категорію справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, види наданих адвокатом послуг, затрачений час на надання таких послуг, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд вважає за необхідне стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмір 13 000 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved