Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

У квітні 2024 року позивач Акціонерне товариство Криворізька теплоцентраль (далі - АТ Криворізька теплоцентраль) звернулось до суду із вказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ Криворізька теплоцентраль за специфікою своєї виробничої діяльності надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, яке відповідно до положень Житлового кодексу УРСР, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Про теплопостачання, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів. Позивачем як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування Типового індивідуального договору на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин, а тому з 01 листопада 2021 року між позивачем та відповідачами укладено Типовий індивідуальний про надання послуги з постачання теплової енергії. Позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідачів: [ADDRESS] . Позивачем належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою, відповідачі внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо здійснення оплати за спожиту послугу мають заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 09 липня 2022 року у розмірі 26544,26 грн., плата за абонентське обслуговування становить 08 гривень, за період з 10 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 6696,77 грн., плата за абонентське обслуговування становить 91,40 грн. Позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26544,26 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 08 грн., а також зв`язку із невиконанням відповідачами обов`язку щодо сплати заборгованості, просить стягнути з останніх суму інфляційних витрат у розмірі 2751,36 грн., 3% річних у розмірі 1066,92 грн., стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 6696,77 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 91,40 грн. Ухвалою суду від 15 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії у зв`язку із смертю останнього та відкрито провадження в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Захарової М.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала та вказала, що до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2019 року по березень 2022 року станом на час звернення позивача до суду сплинув строк позовної давності і у зв`язку із цим позивач втратив право і на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за вказаний період. Крім того, з 01 лютого 2021 року відповідач [PERSON] була знята з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та з цього періоду зареєстрована у місті Дніпро і при цьому у вказані періоди щодо яких висунуто вимоги про стягнення заборгованості остання не мешкала у місті Кривий Ріг, а лише мала реєстрацію місця проживання і відповідно не отримувала жодних послуг від позивача. За адресою, де обліковується заборгованість мешкали померлий [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Враховуючи викладене, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за періоди з 01 лютого 2019 року по 28 березня 2019 року та з 01 лютого 2021 року по 31 грудня 2023 року. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Захарової М.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала та вказала, що відповідач [PERSON] досягла вісімнадцятирічного віку [INFO] , а також з 01 лютого 2021 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, відповідач [PERSON] і під час реєстрації місця проживання у місті Кривий Ріг не мешкала за адресою у місті, а лише мала реєстрацію місця проживання і відповідно жодних послуг позивача не отримувала. За адресою, де обліковується заборгованість мешкали померлий [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] . Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказано, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , яка зобов`язана утримувати своє майно. Також, на момент виникнення заборгованості відповідач [PERSON] була неповнолітньою, а тому не мала повної цивільної дієздатності, а тому позивачем розділено заборгованість з урахуванням набуття неповнолітньою повної цивільної дієздатності, а саме позовні вимоги до [PERSON] заявлено за період з 10 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року. Позивач виконав свої зобов`язання, надав відповідачам послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою, що підтверджується актами про подачу теплоносія та актами про припинення подачі теплоносія. Щодо застосування строків позовної давності, представник вказала, що згідно розрахунку заборгованості, який поданий разом із позовною заявою відповідачами було регулярно здійснено часткову оплату за послуги з централізованого опалення за період з лютого 2019 року по січень 2023 року, а тому відповідачі були обізнані про наявність заборгованості та частково її погашали, що свідчить про визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розділ Прикінцеві положення ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, законом передбачено продовження позовної давності щодо позовних вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, їх представник адвокат Захарова М.В. у відзивах на позовну заяву просила здійснювати розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства Криворіжтепломережа до Державного підприємства Криворізька теплоцентраль до Державного підприємства Криворізька теплоцентраль передано об`єкти теплопостачання в Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста (а.с.11). Згідно Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03 вересня 2013 року за № 532, ДП Криворізька теплоцентраль доручено прийняти функції забезпечення теплової енергією (опалення та гаряче водопостачання) від КПТМ Криворіжтепломережа у Довгинцевському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста, прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.12). Квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває на обслуговування в АТ Криворізька теплоцентраль на яку відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на послуги з постачання теплової енергії. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 20.05.2024 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Згідно\~статті 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень\~статті 68 ЖК України\~наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. АТ Криворізька теплоцентраль по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.ст.67,\~68,\~162 Житлового Кодексу України\~зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм\~Закону України Про житлово-комунальні послуги,\~Закону України Про теплопостачання, Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року (які були чинним на момент виникнення спірних правовідносин) - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, послуги з постачання теплової енергії. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. За частиною третьою статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 Закону України \~Про житлово-комунальні послуги встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до положень ч.5 ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.11 ст.1 Закону України Про житлово-комунальні послуги\~плата за\~абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання\~інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та\~поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Статтею 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Судом встановлено, що між сторонами договір на надання житлово-комунальних послуг не укладався, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Відповідно до\~статті 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наданими представником позивача актами підтверджено факт подання та припинення подання теплоносій в будівлю житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у період з жовтня 2019 року по листопад 2023 року (а.с.17-21). Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 січня 2019 року по 09 липня 2022 року у розмірі 26544,26 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 08 грн. та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 10 липня 2022 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 6696,77 грн., плату за абонентське обслуговування у розмірі 91,40 грн. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] до моменту досягнення повноліття [INFO] змінила місце реєстрації і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 лютого 2021 року, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади, а також інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обов`язку відповідача [PERSON] нести витрати по утриманню квартири, де обліковується заборгованість щодо послуги з постачання теплової енергії за період з липня 2022 року по грудень 2023 року, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних в частині солідарного стягнення боргу, плату за абонентське обслуговування, інфляційних втрат та 3 % річних з відповідача [PERSON] . Також,\~судом встановлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~є власником\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а отже повинна утримувати своє майно, крім того є споживачем послуг з централізованого опалення, які надавались АТ Криворізька теплоцентраль та суб`єктом, який має здійснювати оплату за надані послуги у спірний період. Положеннями частини четвертої статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Тобто тягар утримання майна покладається на його власника. Згідно\~ст.322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] \~також\~була зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~у період\~з липня\~1989\~року по\~лютий 2024\~року, а отже також була споживачем послуг теплопостачання у заявлений спірний період з січня 2019 року по липень 2022 року та з липня 2022 року по грудень 2023 року, тобто була суб`єктом, який мав здійснювати оплату за надані послуги. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за адресою: [ADDRESS] обліковується заборгованість за період з січня 2019 року по липень 2022 року за послуги централізованого опалення у розмірі 26544,26 грн., плата за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по липень 2022 року у розмірі 08 грн.; за період з липня 2022 року по грудень 2023 року заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 6696,77 грн., плата за абонентське обслуговування за період з липня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 91,40 грн. (а.с.13, 15). Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Нормами\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Позовна давність, відповідно до частини першої\~статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга\~статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачами в період з січня 2019 року по грудень 2023 року частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії, всього на загальну суму 7080,87 грн. При цьому останній платіж був здійснений в січні 2023 року на суму 493,66 грн., (а.с.15), отже вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення\~боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16. У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення, що мали регулярний щорічний характер і остання оплата була здійснена у січні 2023 року, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду квітня 2024 позивачем не пропущено. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розділ Прикінцеві положення ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У пункті 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540 - ІХ перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено\~для всіх суб`єктів цивільних правовідносин\~на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Із цим позовом АТ Криворізька теплоцентраль звернулося до суду 02 квітня 2024 року і враховуючи, що пунктом 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився. Оскільки позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з січня 2019 року по грудень 2023 року, в силу п.12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у редакції Закону № 540-IX, строк позовної давності позивачем не пропущено. З`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з січня 2019 року по липень 2022 року у розмірі 26544,26 грн. та за період з липня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 6696,77 грн., а всього 33241,03 грн. (26544,26 грн. + 6696,77 грн.), а також плату за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по липень 2022 року у розмірі 08 грн. та за період з липня 2022 року по грудень 2023 року у розмірі 91,40 грн., а всього 99,40 грн. (08 грн. + 91,40 грн.) Крім того, згідно з частиною 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини 1 статті\~901, частини 1 статті\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2\~статті 625 ЦК\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Оскільки неправомірними діями відповідачів [PERSON] , [PERSON] позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2\~статті 625 ЦК України. Таким чином, згідно з розрахунку доданого по позову, з яким погоджується суд, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] підлягають стягненню за період з січня 2019 року по липень 2022 року 3% річних у розмірі 1066,92 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2751,36 грн. (а.с.14). Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з у рівних частинах відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн., тобто по 1514 грн. з кожної (3028 грн. / 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved