Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

[PERSON] 15.04.2024 звернулась до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області, в якому просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай Б-1, сарай Б-1-1), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.04.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому судовому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача, 29.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Корюківська міська рада Чернігівської області визнала позовні вимоги [PERSON] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу без участі представника Корюківської міської ради. Третя особа у підготовче засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи. Неявка в судове засідання третьої особи відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Турівка, Корюківського району, Чернігівської області, де проживає і є зареєстрованою, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 20 грудня 1999 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Родове прізвище позивача було « [PERSON] », після укладення з [PERSON] шлюбу, який був зареєстрований 10 жовтня 1981 року в Наумівській сільській раді Корюківського району Чернігівської області, позивач змінила своє родове прізвище на прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданим 10 жовтня 1981 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області. Батьками позивача є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 08 лютого 1954 року Турівським сіль ЗАГС. Батьки перебували в зареєстрованому шлюбі, який потім розірвали і проживали окремо, мати позивача померла раніше, батько проживав у побудованому її батьками житловому будинку [ADDRESS] , на який в сільській раді був відкритий особовий рахунок і головою двору був записаний батько. Відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будино зареєстрований не був. Батько позивача [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 18 лютого 2008 року Наумівською сільською радою Корюківського району Чернігівської області. На майно померлого батька, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] , відкрилась спадщина. Батько позивача за життя розпорядився своїм майном, склав заповіт у якому заповідав позивачу все своє майно, заповіт посвідчений секретарем Наумівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області 16.05.1996 року, зареєстрований в реєстрі за №77. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом на майно померлого батька. Позивач прийняла спадщину після смерті батька бо на час його смерті вона з ним постійно проживала, про що свідчить довідка № 112 від 08.04.202, видана Виконавчим комітетом Корюківської міської ради (а.с. 23). Позивач звернулась до Корюківської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом за померлим батьком, була відкрита спадкова справа з реєстраційним номером у Спадковому реєстрі 54074274 і [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на майновий пай у пайовому фонді майна КСП імені Чкалова, за земельну часту пай у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Чкалова та на грошові вклади з відповідними відсотками (а.с. 55,56). Крім того, як свідчать матеріали справи у власності позивача перебувають земельні ділянки кадастрові номери: 7422485500:02:000:0010 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділоянка) 0,25 га та 7422485500:02:000:0010для ведення особистого селянського господарства 0,3 га, які знаходяться за адресою [ADDRESS] (свідоцтва на право власності на нерухоме майно а.с. 21,22) Нещодавно позивач звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадщини, що складається із батьківського будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , та [PERSON] було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи, бо на спадковий житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ. Після смерті [PERSON] крім позивача, спадщину ніхто не приймав. Згідно довідки КРКП «Рампа» БТІ загальна інвентарна вартість спадкового житлового будинку з надвірними будівлями становить 79147,00 грн., що і є ціною позову. Житловий будинок закінчений будівництвом на 100%, отримав 40% зносу, має загальну площу 78,00 м.кв., житлову 24,90 м.кв., є надвірні будівлі: сарай Б-Є сарай Б-1-1. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 1216 -1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. [PERSON] належним чином прийняла спадщину за [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на момент його смерті постійно з ним проживала. До складу спадщини входить зокрема будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] , право власності на який не було зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Факт належності даного будинку померлому батьку позивача підтверджується довідкою Виконавчого комітету Крорюківської міської ради від 08.04.2024 № 111, відповідно до якої згідно з книгою 8 по господарського обліку Наумівськї сільської ради за 2006-2010 роки [PERSON] був головою домогосподарства по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Враховуючи те, що позивач вважається таким, що прийняла спадщину за [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, однак за умови відсутності реєстрації права власності на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але за умови визнання державою речових прав, які були зареєстровані в порядку до набрання чинності вказаним законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог при визнання за позивачем права власності на житловий будинок із надвірними будівлями та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору в розмірі 605,60 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved