Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] тривалий час працював в АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «КЗРК»). Позивач 21.12.1999 року був прийнятий в Шахтобудівельне управління Криворізького державного залізорудного комбінату підземним електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування 4 розряду гірничого цеху з повним робочим днем в підземних умовах, після чого 01.09.2000 року був зарахований підземним слюсарем черговим та по ремонту устаткування 4 розряду гірничого цеху з повним робочим днем в підземних умовах Шахтомонтажного управління ДП «Кривбасзалізрудком», який був реорганізований 01.08.2001 року на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», після чого 01.09.2010 року позивач був переведений електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 4 розряду Шахтомонтажного управління, зайнятим повний робочий день на підземних роботах сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання. ВАТ «КЗРК» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», звідки 06.11.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням внаслідок виходу на пенсію. Таким чином позивач пропрацював в АТ «КЗРК» майже 21 рік у шкідливих умовах праці. Відповідно до висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я від 06.02.2024 № 183 позивачу встановлено наявність професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, \~ \~ \~ \~L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово- тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, екзема легень першої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.03.2024 року встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у позивача через те, що у підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, що перешкоджає їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням, а також внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, він підпадав під вплив аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні показники. Отже, позивач втратив своє здоров`я та працездатність внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «КЗРК», внаслідок чого були порушені нормальні життєві зв`язки позивача, останній був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль у спині, колінах, присутня утруднена хода, кульгання, загальна слабкість, швидка втома, набридливий та сильний кашель та удушшя. Професійне захворювання призводить до необхідності продовження лікування позивача, який не може реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу призводить до зниження якості життя позивача та викликає його переживання, страждання, стрес, страх. Отже, факт моральної шкоди є очевидним, яку повинен відшкодувати відповідач, який не створив безпечних та нешкідливих умов праці, внаслідок чого позивач втратив своє здоров`я, що спричиняє йому фізичні та моральні страждання, які він оцінив у 50 місячних розмірів мінімальної зарплати, що становить 355000 грн. На підставі переліченого просив суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 335000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, а також 12000 грн. витрат на правничу допомогу. Не погоджуючись із заявленими вимогами [PERSON] , представник АТ «КЗРК», подав відзив, де вказував, що позивач не довів завдання йому відповідачем моральної шкоди, а також не обґрунтував розмір заявлених до АТ «КЗРК» вимог в сумі 355000 грн., який є недоведеним, завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості. При цьому вказував, що [PERSON] за час роботи у відповідача проходив регулярні медичні огляді, за результатами яких було підтверджено належний стан його здоров`я. До того ж АТ «КЗРК» проінформував позивача про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів. Крім того [PERSON] був забезпечений пільгами та компенсаціями, від якого заяв про відмову від дорученої роботи у зв`язку з небезпекою для здоров`я не надходило, тому відповідальність за хронічні захворювання лежить й на самому позивачі. Також зауважувала, що розмір витрат на правничу допомогу позивача є завищеним, оскільки не відповідає рівню конкурентних цін такі послуги, бо справа є незначної складності. Таким чином заявлена сума відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню судом. На підставі викладеного просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де адвокат Черненко Є. І. вказувала, що професійні захворювання позивача, пов`язані з виробництвом, тому наявні всі підстави для відшкодування моральної шкоди з боку АТ «КЗРК», розмір якої був повністю доведений, а позивач зміг домогтися оформлення та встановити втрату працездатності лише у 2024 році. Отже, позивач бажає компенсувати свої моральні страждання та витратити гроші на лікування й підтримку свого стану здоров`я. Крім того вказувала, що витрати на оплату правничої допомоги адвоката є доведеними та обґрунтованими. На підставі викладеного просила суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 355000 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів та 12000 грн. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 7 травня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року за клопотанням представника відповідача судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, [PERSON] , до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача, адвокат Черненко Є. І., у судовому засіданні, підтримуючи повністю вимоги [PERSON] , посилалась на викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив доводи щодо доведеності відповідальності відповідача за набуте позивачем професійне захворювання та на розумність визначеного ним для відшкодування розміру моральної шкоди в сумі 355\~000 грн., внаслідок чого просила суд задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення заявлених вимог [PERSON] та підтримуючи доводи, викладені нею у письмовому відзиві на позов, додавала, що звільнився з роботи на підприємстві відповідача [PERSON] за власним бажання через вихід на пенсію, а не внаслідок захворювання. При цьому заявлений до стягнення розмір моральної шкоди позивачем є необґрунтованим. Крім того позивач не довів розмір витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн., оскільки справа не є важкою, тому адвокату не потрібно було витрачати багато часу для надання послуг на користь [PERSON] . Таким чином просила суд у задоволенні позову відмовити повністю. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд встановив, що [PERSON] працював на підприємстві АТ «Кривбасзалізрудком» з 21.12.1999 року підземним електрослюсарем черговим та по ремонту устаткування 4 розряду гірничого цеху з повним робочим днем в підземних умовах ДП «Кривбасзалізрудком», який був реорганізований у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке згодом перейменоване в ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником яких є наразі АТ «КЗРК», звідки 06.11.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням внаслідок виходу на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки позивача (серія [NUMBER] ). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 4 березня 2024 року, складеного відносно АТ «КЗРК» було встановлено наявність у [PERSON] професійних захворювань: 1) радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, екзема легень першої стадії), група В, легенева недостатність першого-другого ступеня, що підтверджується медичним висновком від 6 лютого 2024 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення, оскільки в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням, а внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування [PERSON] також зазнавав впливу аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативні значення, що підтверджується інформаційною довідкою про умови праці ГУ Держпраці у Дніпропетровській області від 20.05.2022 року, стаж роботи якого в умовах впливу шкідливих факторів становив 20 років 10 місяців, усі з яких на підприємстві відповідача, АТ «КЗРК», що також підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідками МСЕК № 144371 та № 573512 від 26.04.2024 року [PERSON] було встановлено безстроково 65% стійкої втрати працездатності через професійні захворювання на хронічне обструктивне захворювання легень (20%) та радикулопатію (45%), а також визначено безстроково 3-ю групу інвалідності з рекомендацією санаторно-курортного та медикаментозного лікування, нагляду у сімейного лікаря та невролога, із забороною важкої праці та в умовах виробничого пилу. У зв`язку із професійним захворюванням [PERSON] була визначена індивідуальна програма реабілітації інваліда, який також перебував на стаціонарному лікуванні протягом січня - лютого 2024 року. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону праці»\~(на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала через професійне захворювання, спричинене негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, то моральну шкоду йому безумовно було заподіяно внаслідок ушкодження здоров`я під час роботи на АТ «КЗРК», оскільки роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з урахуванням чого суд дійшов висновку про необхідність відшкодування [PERSON] моральної шкоди за рахунок відповідача. На підставі переліченого обґрунтування, суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що АТ «КЗРК» не повинен відповідати через отримання [PERSON] профзахворювання та відповідно у спричиненні позивачу цим моральної шкоди. Суд при цьому виходив з того, що в зв`язку із отриманням професійного захворювання зі встановленням стійкої втрати працездатності [PERSON] у розмірі 65% та здобуттям 3-ї групи інвалідності первинно та безстроково позивачу безумовно було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок професійного захворювання у нього змінилися умови життя, він змушений проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт у повсякденному житті, обмеженість у можливості продовжувати колишній активний спосіб життя та тривогу за майбутнє внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності та справедливості. Так відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31\~березня 1995\~року розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд бере до уваги при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві відповідача, ступінь втрати ним працездатності через професійне захворювання, отриману ним безстроково інвалідність внаслідок такого захворювання, розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, а також відповідальність підприємства відповідача у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу, яка лежить на АТ «КЗРК». Отже, на підставі переліченого вмотивування, враховуючи, що [PERSON] пропрацював на підприємстві відповідача 20 роки 10 місяців у шкідливих умовах, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідача безстроково 65% стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання та третю групу інвалідності безстроково при роботі у таких шкідливих умовах на підприємстві відповідача, зважаючи на розмір на 1 січня 2024 року мінімальної заробітної плати в сумі 7100 грн., то на переконання суду розмір відшкодування завданої [PERSON] ушкодженням здоров`я моральної шкоди з боку АТ «КЗРК» повинен дорівнювати саме 300 000 грн., що відповідатиме завданій позивачу моральній шкоді через незворотність негативних наслідків професійних захворювань на його здоров`ї та подальшому житті. Таким чином суд не може погодитись із позицією представника відповідача, що розмір моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я позивача, не був доведений [PERSON] . Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката підтверджуються ордером № 1283485 та свідоцтвом адвоката Черненко Є. І., договором про надання правничої допомоги від 2 травня 2024 року, додатковою угодою № 1 з розрахунком витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 12000 грн., актом приймання виконаних робіт від 04.05.2024 року, підписаний сторонами, на суму 12000 грн. за консультацію, ознайомлення з матеріалами, опрацювання правової позиції, збір доказів, підготовку документів, складання позовної заяви та судове супроводження (1 год. роботи на суму 1000 грн.), а також прибутковим касовим ордером про оплату 04.05.2024 року позивачем 12000 грн. за надану правничу допомогу адвокату Черненко Є. І. Таким чином, враховуючи наявні докази на їх підтвердження, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу є доведеними в сумі 12000 грн., оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості, враховуючи ціну позову та значення для позивача вирішення справи, внаслідок чого суд відкидає посилання представника відповідача про необґрунтованість такого розміру та необхідність його зменшення. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги [PERSON] , то судові витрати останнього з оплати доведеного в суді розміру правничої допомоги в сумі 12000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 10140,85 грн. (300000 / 355000 х 12000 = 10140,85). Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 3000 грн.

Outcome: partial