Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У травні 2023 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Піщанської сільської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З урахуванням уточненої редакції позовної заяви просив: - визнати дійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, укладені 03.08.2000 між [PERSON] та [PERSON] ;\~ - визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 5853 кв.м. та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки; - визнати за позивачем право власності на 1/12 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за вищевказаною адресою у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка позивачу доводилася дружиною. У період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали земельну ділянку площею 5853 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, розташований за цією ж адресою. Договори купівлі-продажу було оформлено 03.08.2000 року на ім`я [PERSON] , зареєстровано на товарній біржі, що відповідало чинному на той час законодавству. Після смерті [PERSON] , позивач, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, оскільки договори не посвідчено нотаріально. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. При відкритті провадження задоволено клопотання позивача про витребування спадкової справи. Ухвалою суду від 20.03.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] адвокат Лазуренко І.Ф. у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі, а також представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали\~ справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). Позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30 квітня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.17). 03 серпня 2000 року між [PERSON] , як продавцем з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу нерухомості за яким продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості земельну ділянку площею 5853 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Зазначений договір укладено на товарній біржі «Українська» за р.№89400 від 03.08.2000 та зареєстровано у комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ» 08.08.2000\~ за реєстровим №996-3. Також, 03 серпня 2000 року між [PERSON] , як продавцем з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з другої сторони укладено договір купівлі-продажу нерухомості за яким продавець продав, а покупець придбав об`єкт нерухомості житловий будинок А, житловою площею 29,9 кв.м. з надвірними побудовами літня кухня І, вбиральня Е, сарай В, погріб Б, огорожа №2,3-4,, колодязь №1, л/душ Д,, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 5853 кв.м. (а.с.14). Зазначений договір укладено на товарній біржі «Українська» за р.№89400 від 03.08.2000 та зареєстровано у комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ» 08.08.2000 в реєстровій книзі №3 за реєстровим №819. Оригінали примірників договорів наявні в матеріалах реєстраційної справи на зазначене домоволодіння, оглянуті судом, відповідають наданим позивачем копіям. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання угод дійсними суд виходить з наступного. Оскільки правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, стосовно вимог про визнання дійсним договору мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР. Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. У статті 9 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника здійснювати біржові операції на біржі та одержувати за це винагороду. Згідно з частиною другою статті 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. За правилом статті 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року у справі № 661/3706/17 (провадження № 61-37644св18). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки від 03.08.2000, які зареєстровано на товарній біржі, було також зареєстровано і\~ у комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне БТІ», що підтверджується проставленими на договорах штампами. Крім того, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 18.08.2003 за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] ; назву вулиці змінено на [ADDRESS] (а.с.19). Оскільки сторони виконали умови спірного договору, договір зареєстровано у бюро технічної інвентаризації, яке станом на момент укладення договору виконувало функції щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а нотаріальне посвідчення договору є неможливим з огляду на те, що одна зі сторін договору померла, суд вважає, що дружина позивача набула на підставі вищезазначеного договору право власності на житловий будинок та земельну ділянку,\~ що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання дійсними договорів. При вирішенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, як на частку у спільному сумісному майні подружжя, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки спірну земельну ділянку та житловий будинок придбано у період перебування у шлюбі та презумпцію спільної сумісної власності не спростовано, суд приходить до висновку, що земельна ділянка та будинок є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно зі статтями 63 та 70 СК України, чинними на час вирішення питання про визнання за позивачем права на частку у спільній сумісній власності, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а їх частки вважаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За життя [PERSON] частки подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та будинку не виділені. У суду відсутні підстави вважати, що між подружжям були наявні будь-які домовленості з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності. Оскільки принцип рівності часток подружжя, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, суд приходить до висновку, що частки кожного із них, як співвласників земельної ділянки та будинку є рівними, і позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частка спірної земельної ділянки та будинку, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю не є ефективним способом захисту прав позивача, а тому у цій частині позову слід відмовити. Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд встановив наступне. Після смерті [PERSON] Першою новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу за №75/2023. Із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач, чоловік померлої [PERSON] . Згідно довідки Піщанської сільської ради №203 від 24.04.2023 [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2000 року по день смерті [INFO] . Разом з нею зареєстровані та проживали: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] (а.с.139 зворот). Позивач звернувся до нотаріуса з заявою, у якій просив видати йому свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки\~ та свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину цього ж будинку та земельної ділянки (а.с.142). Постановою нотаріуса від 04.05.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з наявністю інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також у зв`язку з тим, що представником спадкоємця надано документи договори купівлі продажу будинку та земельної ділянки, які не посвідчено нотаріально. (а.с.143-144). Згідно ст. 1216 ЦК України,\~ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкоємство згідно із законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦПК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.\~ З підстав наведених вище, судом встановлено, що\~ до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] увійшли 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки після смерті [PERSON] спадщину прийняло шестеро спадкоємців першої черги, частка кожного спадкоємця складає 1/12.\~ Враховуючи встановлені матеріалами справи обставини щодо набуття права власності спадкодавцем на земельну ділянку та будинок, а також враховуючи принцип рівності часток спадкоємців та неможливість одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину через відсутність нотаріального посвідчення договорів, суд вважає, що у даній справі спадкові права\~ [PERSON] підлягають судовому захисту, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, останній позбавлений можливості захистити відповідні права у позасудовому порядку. Вказане кореспондується із правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №486/9435/15-ц.

Outcome: partial