Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21 серпня 2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, зроблено відповідний актовий запис № 219. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає і перебуває на повному її утриманні. Протягом тривалого часу стосунки між нею та відповідачем зійшли нанівець, постійно виникали сварки та непорозуміння, через що нею було подано позовну заяву до Рівненського міського суду Рівненської області про встановлення режиму окремого проживання. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.04.2023 року у справі № 569/1135/23 встановлено режим окремого проживання для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 21 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 219. Зазначає, що під час шлюбу та спільного сумісного проживання ними було придбано два автомобілі: -SsangYong Rexton, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , вартість якого станом на 23.10.2023 року становить 284 650,00 грн.; -Hyundai I 10, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , вартість якого на станом на 09.11.2023 року становить 141 519,39 грн. Калькуляція ринкової вартості даних транспортних засобів вказана відповідно до оцінки експертно автотоварознавчих досліджень колісних транспортних засобів, які додані [PERSON] . Обидва вищезазначені автомобілі: SsangYong Rexton, 2008 року випуску та Hyundai I 10, 2009 року випуску зареєстровані на відповідача - [PERSON] . Транспортний засіб Hyundai I 10 знаходиться в повному її користуванні, а транспортний засіб SsangYong Rexton знаходиться у користуванні та розпорядженні відповідача. Зважаючи на те, що на момент придбання зазначеного вище майна вони перебували у шлюбі, тому майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. Просить суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] - автомобіль Hyundai I 10, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] », ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] ; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] - автомобіль SsangYong Rexton, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] ; Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу майна подружжя: - визнати право приватної власності на автомобіль Hyundai I 10, 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] за [PERSON] ; - визнати право приватної власності на автомобіль SsangYong Rexton 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) - [NUMBER] за [PERSON] . - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , - 71\~565,31 гривень у якості компенсації різниці суми майна, переданого у власність Відповідачу. - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2 130 грн. 85 коп. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] витрати на правову допомогу в сумі 20 000 гривень. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] витрати на експертні оцінки КТЗ в сумі 6 100 гривень. 06.12.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача -\~адвокатом Дупаком В.Г. подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.02.2024 року витребувано з Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру № 5641 належним чином завірену копію картки про реєстрацію транспортного засобу Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] та інформацію щодо власника (прізвище, ім`я, по батькові) транспортного засобу Ssang Yong Rexton, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] . 30.01.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області Рашком Володимиром Григоровичем подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення вартості автомобілів. Ухвалою судді від 01.02.2024 року зустрічна позовна заява була залишена без руху, а позивачу наданий десятиденний термін, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Недоліки усунені не були. 30.01.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області Рашком Володимиром Григоровичем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає на відсутність предмету і підстав позову, а також сумнівність проведених експертиз. Просить справу закрити. 09.02.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області Рашком Володимиром Григоровичем подано зустрічний позов, датований 07.02.2024 року з аналогічними недоліками зазначеними в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області від 01.02.2024 року. Ухвалою судді від 09.02.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості автомобілів визнано не поданою та повернено [PERSON] . Представник позивача адвокат Дупак В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просить їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що спільного сумісного майна він з дружиною не мав, оскільки все майно придбано за його кошти, зокрема, автомобілі куплені за кошти, одержані від продажі його квартири та транспортного засобу Ford Escort, 1981 року випуску. В судове засідання 11.06.2024 року не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, подав через підсистему «Електронний суд» 11.06.2024 року заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розгляд справи проводити у його відсутність. Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 серпня 2001 року між сторонами було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 219. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає і перебуває на повному утриманні позивача. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.04.2023 року у справі № 569/1135/23 встановлено режим окремого проживання для подружжя [PERSON] та [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований 21 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 219. Відповідно до реєстраційних даних бази МВС, обидва вищезазначені автомобілі: SsangYong Rexton, 2008 року випуску та Hyundai I 10, 2009 року випуску зареєстровані на відповідача - [PERSON] . Транспортний засіб Hyundai I 10 знаходиться в повному користуванні позивачки [PERSON] , а транспортний засіб SsangYong Rexton знаходиться у користуванні та розпорядженні відповідача - [PERSON] . Твердження [PERSON] про купівлю транспортних засобів, які є спільним сумісним майном подружжя, за рахунок коштів отриманих від продажу приватизованої квартири та транспортного засобу Ford Escort, 1981 року випуску є передчасними, оскільки даний транспортний засіб станом на час розгляду даної справи зареєстрований на [PERSON] . [PERSON] жодним чином не довів факт купівлі транспортних засобів, які є спільним сумісним майном подружжя, за рахунок коштів отриманих від продажу приватизованої квартири. Зважаючи на те, що на момент придбання та реєстрації зазначеного вище майна [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, а тому майно є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Підставою виникнення права спільної власності подружжя на майно є реєстрація шлюбу. Договором між подружжям може бути встановлений інший режим майна, набутого під час шлюбу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Такий висновок приведено у Постанові Верховного Суду від 18.05.2023 року у справі № 344/5528/22. Такий висновок приведено у постановах Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року у цивільній справі № 664/3661/15-ц, постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі № 361/4130/16-ц, у постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у цивільній справі № 447/3676/14-ц. Конституційний суд України в рішенні № 17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначає, що відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51,пункт 6 частини першої статті 92). Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Кодексу та Цивільного кодексу України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61Кодексу). Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як встановлено судом, подружжя договорів в порядку, який передбачено ст. 64 СК України, не укладало. Отже, діюче Сімейне законодавство України встановлює принцип рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, пунктом 23 зазначеної вище постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновків щодо визнання майна, вказаного позивачем у переліку, об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Суд приймає до уваги варіант розподілу спільного сумісного майна подружжя, поданий [PERSON] , оскільки [PERSON] , не зважаючи на не визнання позовних вимог, не було запропоновано іншого варіанта поділу спірного майна. Таким чином, суд приходить до висновку щодо задоволення в цій частині позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2\~130, 85 грн. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на експертні оцінки КТЗ в розмірі 6\~100 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17.03.2020 року у справі № 520/8309/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для належного захисту прав та інтересів [PERSON] , 10.10.2023 року було укладено Договір-доручення про надання правової допомоги № 10/10 Адвокатським бюро «Дупака Валентина Германовича» в особі керуючого Дупака Валентина Германовича, на оплату послуг якого понесено витрати в сумі 20\~000,00 грн., що підтверджується актом приймання-передання послуг з надання правничої допомоги від 27.11.2023 року, в якому міститься детальний опис наданих послуг та копією квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 27.11.2023 року. Судом встановлено, що відповідно до детального наданих послуг, виконаних адвокатом на підставі Договору-доручення про надання правової допомоги від 10.10.2023 року загальна сума виконаних робіт становить 20\~000,00 грн. Понесення реальних витрат на правничу допомогу підтверджується відповідним Актом приймання-передання послуг з надання правничої допомоги та квитанцією до прибуткового касового ордера б/н від 27.11.2023 року. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4\~ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Однак, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~(Постанова КЦС ВС від 31.08.2023 року № 824/20/23 (61-6611ав23). Враховуючи вищевикладене,\~суд вбачає,\~що заявлені\~позивачем 20\~000,00\~грн.\~витрати на\~правничу допомогу\~є неспівмірними\~витратами,\~з огляду\~на складність\~справи №\~569/23722/23 та обсягу виконаних робіт, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення у розмірі 10\~000,00 грн. На підставі ст.ст. 60-63, 64, 69, 71 СК України, ст. 16, 325, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12,81, 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial