Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

15 квітня 2024 року Хмільницька міська рада Вінницької області звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у сумі 22 015 грн. 22 коп. Позов мотивований тим, що відповідач, набувши право власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, власником якої є Хмільницька міська рада, не сплатив кошти за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно знаходиться. Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 07 вересня 2023 року № 489 з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, що стосується [PERSON] , встановлено розмір збитків, який становить 21 374,52 грн, про що останнього було повідомлено листом. Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 27 жовтня 2023 року № 641, за заявою [PERSON] , було внесено зміни до вищевказаного рішення, шляхом розстрочення оплати завданих збитків до 25 грудня 2023 року, які останній зобов`язався внести повністю, однак станом на теперішній час завдані збитки не сплатив. Враховуючи викладене, представник позивача просить стягнути з відповідача на його користь 21 374,52 грн боргу, 3% річних за період з 26 грудня 2023 року по 09 квітня 2024 року в розмірі 641,22 грн та судові витрати в розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомленням (виклику) сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду (в копії позивачу) відзиву на позовну заяву, з наданням усіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Відповідач у встановлений законом строк надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволені позовних вимог просив відмовити, оскільки жодних протиправних дій, які б порушили права та завдали збитків Хмільницькій міській раді не вчиняв. Так, відповідно до договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останній набув у власність частину нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 0510900000:00:007:0794, площею 1,5252 га, а саме будівлю складу літ Г, площею 375,6 кв.м., трансформаторну станцію № 5. На момент укладення вказаного договору [PERSON] не набув права користування земельною ділянкою на умовах оренди під відчуженою частиною нерухомого майна, а тому таке право не могло перейти до [PERSON] за перехідним правом відповідно до положень ст. 120 ЗК України та 377 ЦК України. 16 травня 2024 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, за змістом аналогічний до змісту позовної заяви. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. [PERSON] є власником 4/100 часток будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Вказані будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці площею 1,5252 га із кадастровим номером 0510900000:00:007:0794 (а.с. 39-42). Нормативно-грошова\~оцінка земельної\~ділянки із кадастровим номером 0510900000:00:007:0794 становить 330 550,50 грн (а.с. 49). Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 489 від 07 вересня 2023 року, затверджено акт про визначення розміру збитків за фактичне землекористування від 21 липня 2023 року про нарахування [PERSON] збитків за несплату при фактичному використанні земельної ділянки без належного оформлення правовстановлюючих документів, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,0610 га, із кадастровим номером 0510900000:00:007:0794, за період з 26 травня 2022 року по 21 липня 2023 року в загальній сумі 21 374,52 грн та визначено строк для сплати в один місяць з дня оприлюднення рішення (а. с. 10). 22 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Хмільницької міської ради із заявою про розстрочення оплати (а. с. 12). Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 641 від 27 жовтня 2023 року внесено зміні до рішення Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області № 489 від 07 вересня 2023 року, шляхом зміни терміну сплати збитків, визначивши строк для сплати в термін до 25 грудня 2023 року (а. с. 7). Відповідно до\~ст. 13 Конституції України\~земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Згідно із ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності\~є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (частина друга\~статті 93 ЗК України). Відповідно до \~ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до статей\~122,\~123,\~124 ЗК України\~міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122 цього Кодексу\~шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно із ч. 1,2 ст. 206 ЗК України \~використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за \~землю є земельна ділянка. Плата за \~землю справляється відповідно до закону. Згідно до ч. 1 ст. 120 ЗК ( у редакції на час набуття [PERSON] права власності на частку житлових будівель і споруд) до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 120 ЗК України ( у редакції на час набуття [PERSON] права власності на частку житлових будівель і споруд) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Частиною 4 ст. 2 ЗУ «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. Відповідач набув у власність конкретну частку у нерухомому майні без виділення певної частки земельної ділянки в окрему земельну ділянку із присвоєнням їй окремого кадастрового номера в той час, як відповідно до ст. 120 ЗК України набув право на виділення йому частини земельної ділянки, що визначається пропорційно до його частки осіб у праві власності на будівлю (споруду). Таким чином, право на частину земельної ділянки у набувача будівлі, споруди виникає з моменту набуття права власності на частину будівлі, споруди незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення свого права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому шляхом виділу відповідної частки в окрему земельну ділянку і підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису ,тощо). Враховуючи \~належну 4/100\~частку [PERSON] \~у нерухомому\~майні,\~площа земельної\~ділянки,\~на яку\~він має\~право у\~процентному співвідношенні\~від загальної\~площі \~земельної ділянки\~ у\~1,5252\~га.\~,\~становить 0,0610\~га. Отже, після оформлення 19 березня 2020 року права власності на 4/100 частки нежитлових будівель розташовані на земельній ділянці комунальної власності, площею 1,5252 га по [ADDRESS] , договір оренди щодо неї не укладав, орендної плати не сплачує, хоча земельну ділянку використовує для розміщення нежитлової будівлі та її обслуговування. Відповідно\~до ст.1212\~ЦК особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Положення цієї\~глави застосовуються\~незалежно від\~того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема , доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до\~ змісту ст. 1166 ЦК України\~ майнова шкода, завдана неправомірною бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. ЗК України\~та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.\~ Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). Відповідно до \~ст. 157 ЗК України\~відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19 квітня 1993 року був затверджений «Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам» (далі Порядок). Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Отже, системний аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком. За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки. Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Предметом регулювання глави 83\~ЦК\~України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83\~ЦК\~України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи викладене та те, що земельна ділянка на якій розташована належна відповідачу 4/100 частка нежитлових будівель та споруд перебуває у комунальній власності, право користування (оренди) частиною якої у встановленому законом порядку відповідачем не оформлено, а користування землею є платним, [PERSON] зобов`язаний сплачувати кошти за фактичне користування земельною ділянкою у частці , на яку він має право , її власнику - Хмільницькій міській раді. В зв`язку з тим, що з вини відповідача оплата ним не здійснювалась , він у відповідному розмірі безпідставно зберіг чуже майно, а тому вказані кошти у вигляді неотриманих власником доходів від фактичного землекористування (збитків) у розмірі 21 374,52 грн підлягають поверненню останньому відповідно до ст. 1212 ЦК України, а позов Хмільницької міської ради в цій частині - задоволенню. Щодо вимоги позивача про повернення боргу та стягнення 3% річних суд зазначає наступне. Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заподіяних збитків та боргу, визначивши таким чином два способи захисту порушеного права,. Мотивуючи позовні вимоги про стягнення боргу позивач вказує, що [PERSON] зобов`язався сплати кошти за фактичне використання земельної ділянки до 25 грудня 2023 року, на підтвердження чого надав відповідну розписку, однак взяте на себе зобов`язання не виконав. При цьому позивач посилається серед іншого на вимоги ст. 526, 1054 ЦПК України. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватися судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 року у справі №182/7347/18 (провадження №61-19252св19), який суд враховує, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Верховний Суд звертає увагу на те, що суд, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та при вирішенні справи застосовує ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, якою нормою матеріального права потрібно керуватися для вирішення спору. Суд зазначає, що заява [PERSON] , відповідно до якої останній просить платіж, визначений рішенням виконкому, розс.трочити в оплаті до 25 грудня 2023 року та зобов`язується відповідну суму внести повністю, за своєю правовою природою не являється борговою розпискою. Таким чином встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неможливість застосування до спірних правовідносин норм ЦК України, що стосуються договору позики, норм ЦК України, які стосуються укладення правочинів, договорів та їх виконання і відшкодування шкоди у зв`язку із невиконанням умов договору позики, відтак у задоволені позовної заяви в цій частині слід відмовити. Судовий збір підлягає розподілу згідно\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved