Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У квітні 2024 року адвокат Міщенко Ю.О. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Пирятинської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що він доводиться внучатам племінником [PERSON] , 1913 року народження, який помер [INFO] у селищі Вищий Булатець Лубенського району Полтавської області. Перед смертю [PERSON] було зроблено заповіт, яким він все своє майно, яке належить йому по закону заповідав племіннику [PERSON] , 1972 року народження. Згідно з законодавством, яке діяло станом на 1997 рік в коло спадкоємців входили лише самі близькі родичі, а коло спадкоємців було обмежено лише двома лініями спадкоємців до яких позивач не входив. Право на спадкування майна позивачу давав заповіт про існування якого він дізнався лише в 2021 році, але отримати його дублікат зміг лише після виправлення помилок в актовому записі про смерть [PERSON] та отримані повторного та виправленого свідоцтва про смерть вже в 2023 році на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 17.05.2023 по справі № 548/234/23. У 2024 році рішення м Пирятинського районного суду по справі № 544/210/24. Позивачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Проте після звернення до нотаріуса позивачу було надано роз`яснення про те, що відповідно до п. 4.15 статті 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0072848 виданого на ім`я [PERSON] у позивача відсутній. 04.12.1996 на підставі розпорядження № 351 голови Пирятинської РДА на ім`я [PERSON] було виготовлено сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0072848, який зареєстровано 2512.1996 за № 24. Сертифікат на руки [PERSON] не видавався, про те він також відсутній і у відділі № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУ ДГК у Полтавській ласті. На момент звернення до суду Сертифікат було втрачено, а отримати дублікат сертифіката на право на земельну частку (пай) взамін втраченого позивач не має можливості, оскільки вказаний сертифікат друкувався у одному примірнику та видача його дубліката законодавством не передбачена. Просить визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом право на право на земельну частку пай, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0072848, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Пирятинської районної державної адміністрації № 351 від 04.12.1996, на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах площею 6,01 га розташовану на території Пирятинської міської ради (колишньої Білоцерківської сільської ради) в землях колишнього КСП ім. Карла Маркса. Представник позивача [PERSON] адвокат Міщенко Ю.О. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, При винесенні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Судом установлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 6). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 6,01 га, що розташована на території Пирятинської міської ради (колишньої Білоцерківської сільської ради) та належала [PERSON] на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0072848, відповідно до запису № 124 від 25.12.1996 у Книзі реєстрації видачі сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «ім. Карла Маркса» виданого на основі розпорядження Пирятинської районної адміністрації від 04.12.1996 № 351 (а.с. 15). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкова справа на майно померлого [PERSON] не заводилася. Оскільки спадкодавець помер й спадщина відкрилася [INFO] , тобто до набрання чинності ЦК 2003 р., тому дані правовідносини регулюються ЦК 1963 р. й застосовуються норми ЦК 1963 р. Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР 1963 р. спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Статтею 529 ЦК Української РСР 1963 передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно копії дубліката заповіту посвідченого секретарем Білоцерківської сільської ради 22 липня 1997 року відповідно до якого [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося заповів своєму племіннику [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом. Позивач звернувся з заявою до приватного нотаріуса Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , проте отримав відмову, оскільки свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно може бути видане лише спадкоємцю, що прийняв спадщину, та подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві (а.с. 3). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 17 травня 2023 року задоволено позов [PERSON] до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, за участю третьої особи: Хорольського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення. Встановлено неправильність написання прізвища та імені померлого [PERSON] в актовому записі про смерть № 105 від 14.10.1997 р. складеному виконавчим комітетом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Зобов`язано Хорольський відділ ДРАЦС у Лубенському районі Полтавської області Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни в актовий запис про смерть № 105 від 14.10.1997 р. складеному виконавчим комітетом Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області та змінити у графі «Громадянин» прізвище « [PERSON] » на прізвище « [INFO] » та ім`я « [PERSON] » змінити на ім`я « [INFO] » (а.с. 8-11). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року задоволено позов [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Міщенко Юрій Олексійович до Пирятинської міської ради Полтавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визначено [PERSON] , [INFO] , додатковий строк тривалістю у шість місяці для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , 1913 року народження та який обчислюється з часу набрання рішенням законної сили (а.с. 12-14). З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, а саме: Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0072848, який виготовлявся в одному екземплярі і виготовлення дубліката не передбачено, унеможливило оформлення позивачем спадщини у нотаріуса в позасудовому порядку. За таких обставин, оскільки отримати дублікат виданого сертифікату в позасудовому порядку не можливо та враховуючи, що сертифікат на право на земельну частку (пай) виготовляється лише в одному примірнику, позивач змушена звернутися до суду. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай). На підставі викладеного та враховуючи, що позивачу з незалежних від нього причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , але ніхто, крім нього на спадщину не претендує і він бажає її прийняти, при цьому обраний позивачем спосіб захисту його прав є належно обраним, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] у порядку спадкування за заповітом право на право на земельну частку пай, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0072848, виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Пирятинської районної державної адміністрації № 351 від 04.12.1996, на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах площею 6,01 га розташовану на території Пирятинської міської ради (колишньої Білоцерківської сільської ради) в землях колишнього КСП ім. Карла Маркса. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем вимога про стягнення з відповідача на його користь понесених ним судових витрат не заявлялася, тому їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved