Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що у період з 19 листопада 2022 року по 19 вересня 2023 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Технополіс-1». В день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку: не виплатив заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату з урахуванням компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 79401,20 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100000 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 13 березня 2024 року відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 25). Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року у ТОВ «Технополіс-1» витребувано докази, а саме: - довідку про наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] із зазначенням періоду та розміру заборгованості, - довідку про середньомісячну заробітну плату [PERSON] , яка обрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, із зазначенням кількості робочих днів (а.с. 31). Відповідач відзив на позов не подав. Інші заяви та клопотання сторони суду не подавали. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що на час розгляду справи заборгованість з заробітної плати та компенсація за невикористану відпустку не виплачена. Тому просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач ТОВ «Технополіс-1», який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, але на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів надав розрахункові листки про нарахування заробітної плати позивачу за період з липня по вересень 2023 року. Заслухавши позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем в трудових відносинах, 19 вересня 2023 року звільнений з посади продавця-консультанта за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу ТОВ «Технополіс-1» від 18 вересня 2023 року № Т01/18/09/002 «Про припинення трудового договору» (а.с. 12). Відповідно до вказаного наказу [PERSON] належить до виплати компенсація за 22 дні невикористаної відпустки. В день звільнення позивача або пізніше відповідачем йому не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Вказана обставина підтверджується розрахунковими листками про нарахування заробітної плати позивачу за період з липня по вересень 2023 року. Як вбачається з даних розрахункового листка за вересень 2023 року, заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі з врахуванням компенсації за невикористану відпустку на час звільнення становить 44714,86 грн. (а.с. 44). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки судом встановлено, що при звільненні позивача відповідачем не було виплачено належну йому заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 44714,86 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у вказаному розмірі. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні позивача, суд встановив наступне. За змістом статті 117 КЗпП України в У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці , установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України , а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року. Як встановлено судом, відповідач заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в порушення норм ст. 116 КЗпП України позивачу в день звільнення не виплатив. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку). Середньомісячна кількість робочих днів розраховується діленням на 2 сумарної кількості робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку). Обраховуючи середній заробіток позивача, суд виходить з даних розрахункових листків ТОВ «Технополіс-1» про нараховану позивачу заробітну плату за липень та серпень 2023 року, як за два останні повні місяці роботи. При цьому середньомісячна кількість робочих днів становить 21 робочий день: (21 дн. у липні 2023 року + 21 дн. у серпні 2023 року) / 2 = 21 дн. Середньоденна заробітна плата: (6700 грн. + 29602,35 грн.) /42 дн. = 864,34 грн. Середньомісячна заробітна плата: 864,34 грн. х 21 дн. = 18151,18 грн. Таким чином середній заробіток позивача за період затримки, але не більше, ніж шість місяців: 18151,18 грн. х 6 міс. = 108907,08 грн. Верховний Суд неодноразово зазначав, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні\~відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,\~співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Враховуючи фактичні обставини справи, розмір сум, які не були своєчасно отримані позивачем, період затримки, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, до суми невиплачених коштів в розмірі 44700 грн. 00 коп. На підставі викладеного позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Тому відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1211 грн. 20 коп. на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial