Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію\~\~ [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви вказує на те, що 29.05.2024 [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБЛПД» ДОР» лікарем-психіатром [PERSON] . Направлення на госпіталізацію видано лікарем КШМД [PERSON] , яка після його особистого огляду зробила висновок про необхідність госпіталізації ув`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та необхідності його лікування в умовах стаціонару. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала заяву. Суду пояснила, що раніше [PERSON] кілька разів вже перебував на стаціонарному лікуванні в КП «ДБЛПД» ДОР». Цього разу [PERSON] був доставлений до лікарні за направленням лікаря-психіатра КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР» [PERSON] . Через прояв агресивної поведінки доставлявся у супроводі поліцейського. У приймальному відділенні був оглянутий черговим лікарем, який підтвердив необхідність його госпіталізації. В подальшому [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, було встановлено, що останній має тяжке психічне захворювання: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, оскільки останній поводився агресивно, виказував маячні ідеї відносин на адресу оточуючих, тому комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Лікар вказує на те, що [PERSON] становить небезпеку для себе та оточуючих. [PERSON] заперечує проти лікування на стаціонарі. Пояснює,що він почувається добре, а тому лікування йому не потрібне, «хоче додому, бо йому треба на роботу в Одесу і на військову службу, бо він на війні з 2014 року. В Одесі будує будинки, він багата людина, тому зараз може усім заплатити, щоб його відпустили додому». Представник [PERSON] - адвокат Зінченко О.В. проти задоволення заяви заперечує. Вважає, що представником заявника, крім висновку лікарів-психіатрів, не надано жодних належних та допустимих доказів про стан особи, на підставі яких можливо ухвалити рішення про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу. Прокурор заяву лікаря- психіатра підтримує. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, [PERSON] , думки інших учасників провадження, дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно із ч. ч. 2, 5\~ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра\~або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016року №2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. Стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу. Однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги, відповідно до процедцри, встановленої законом. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР» 29.05.2024 за направленням КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР» [PERSON] , у зв`язку із наявністю у нього психічного розладу (а.с.7). При обстеженні [PERSON] у приймальному відділенні КП «ДБКЛПД» ДОР черговий лікар-психіатр [PERSON] підтвердив наявність психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. У направленні на госпіталізацію від 29.05.24 ( а.с. 8- на звороті) зазначено, що [PERSON] останній раз був госпіталізований в психіатричну лікарню м. Кривий Ріг, знаходився на лікуванні з 24.05.2024 по 24.05.2024. Після виписки стан не покращився. На даний час перестав спати, погіршився апетит. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 29.05.2024 року встановлено, що хворий [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання: напружений, тривожний, метушливий, агресивний, висловлює маячні ідеї відносин на адресу оточуючих. Встановлений діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, глюцинаторно-параноїдний синдром. [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» Враховуючи, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання, внаслідок чого стає агресивним, висловлює маячні ідеї відносин на адресу оточуючих, що обумовлює його небезпеку як для себе, так і для оточуючих, суд приходить до висновку, що є підстави, передбачені ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», для госпіталізації [PERSON] , [INFO] , до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» без його усвідомленої згоди, для надання йому психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах стаціонару, На підставі викладеного та

Outcome: approved