Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Широківської селищної ради звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей: -[PERSON] , [INFO] , -[PERSON] , [INFO] (далі - діти). В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, забезпечення необхідних умов їх життя та навчання. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.12.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 06.02.2024 виключено зі складу третіх осіб [PERSON] , залучено у якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою від 23.05.2024 постановлено залучити у якості третьої особи Службу у справах дітей Широківської селищної ради, закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 11.06.2024 постановлено провести заочний розгляд справи. Представники органу опіки та піклування, Служби у справах дітей, [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 7, 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в судове засідання повторно не з`явився. За згоди органу опіки та піклування суд вважає можливим розглянути цю справу в порядку, передбаченому ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2012 [PERSON] , [INFO] , копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.10.2013 [PERSON] , [INFO] , їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.10.2019, [PERSON] померла [INFO] . Згідно з наказами Служби у справах дітей Виконавчого комітету Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області № 16, № 17 від 11.05.2021, [PERSON] та [PERSON] було поставлено на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей виконавчого комітету Широківської селищної ради, у зв`язку з ухиленням батька від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Широківської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області № 18 від 11.05.2021, [PERSON] та [PERSON] було тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] . Згідно з побутовою характеристикою (за місцем проживання) [PERSON] , під час візиту за місцем проживання було встановлено, що з червня місяця не проживає, з батьками не спілкується. Зі слів сусідів зловживає алкоголем, не спілкується з дітьми. Відповідно до відповіді Широківської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 518 від 01.07.2021, [PERSON] станом на 01.07.2021 на обліку в Широківській районній філії ДОЦЗ як безробітний не перебуває. Згідно з вироком Вологодського федерального міського суду Вологодської області від 18.05.2005, [PERSON] було засуджено до 7 років позбавлення волі без штрафа. Відповідно до рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2012, [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно з відповіддю Комунального підприємства «Широківська лікарня» Широківської селищної ради від 02.07.2021 № 502/21, [PERSON] в реєстрі наркологічних хворих КП «Широківська лікарня» не перебуває, в реєстрі психічних хвороб КП «Широківська лікарня» не перебуває. Відповідно до відповіді Широківського районного сектору філії державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 08.07.2021 № 21/42/1213-21, [PERSON] перебував на обліку Широківського районного сектору з 10.06.2003 на підставі вироку Широківського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2003. Знятий з обліку Широківського РС 15.02.2005 на підставі постанови Широківського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2005, іспитовий строк скасовано. Згідно з наказами Служби у справах дітей Широківської селищної ради № 9, № 10 від 18.02.2022, припинено тимчасове влаштування [PERSON] та [PERSON] в сім`ю [PERSON] , тимчасово влаштовано в сім`ю [PERSON] . Службою у справах дітей повідомлено думку дітей щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо кожного з них: коли вони проживали з відповідачем, то він зловживав алкогольними напоями, ображав дітей; проживати з ним небажають, як і спілкуватися; давно з батьком не бачилися і не спілкувалися. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). На підставі наданих позивачем суду доказів встановлено наступне. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Приписами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Стаття 151 СК України передбачає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, про що зазначено в п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням та матеріальним утриманням дітей, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляють до дітей батьківської уваги та турботи. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020, прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2270 грн з 01.01.2021. Частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір за 2 немайнові вимоги (908,00 грн х 2). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved