Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В листопаді 2021р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти за договором позики від 18 травня 2020р. в розмірі 2561660,68? грн., з яких: 2253749,50 грн. - розмір основного зобов`язання; 83662,63 грн. - 3,0 % річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України; 194248,55 грн. - сума процентів за користування позикою, на рівні облікової ставки НБУ відповідно до ст. 1048 ЦК України. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 травня 2020р. між сторонами був укладений договір позики, у вигляді боргової розписки, складеної особисто відповідачкою, відповідно до якого останньою, як позичальником було отримано від позивача, як кредитора в борг грошові кошти в розмірі 85000,0 дол. США, за умови повернення всієї суми до 23 серпня 2020р. Оскільки відповідачка не виконала грошових зобов`язань у строки, встановлені договором позики, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права, шляхом стягнення суми позики, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України та проценти за користування позикою, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023р. позов - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 18 травня 2020р. у розмірі 2337412,13 грн.; судовий збір у розмірі 11350,0 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2023р. поновлено [PERSON] процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023р. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023р. - задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 березня 2023р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023р. заяву [PERSON] про продовження процесуального строку на подачу відзиву на позов по цивільній справі - залишено без задоволення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023р. заяву [PERSON] про залучення третіх осіб по цивільній справі - залишено без задоволення. 13 жовтня 2023р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь 3396420,99 грн., з яких: 3108331,0 грн. - - основний борг; 288089,99 грн. - 3,0% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м Києва від 20 листопада 2023р. прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, залишено без розгляду, в частині вимог про стягнення суми процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ (194248,55 грн.). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 березня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. До судового засідання, стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням поданої заяви про збільшення позову. Відповідачка, про дату, час та місце розгляду справи була оповіщена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, про поважність причин неявки не повідомила. В силу положень ст. ст.. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 травня 2020р. між сторонами було укладено договір позики, у вигляді боргової розписки, наступного змісту: «.. Я, [PERSON] [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Шевченківським РВ ГУ МВС України в м. Києві 20.02.1998 ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] отримала від [PERSON] [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Київським РВ у м. Полтава УДМС України в Полтавській області 30.08.2012 року ІПН [NUMBER] , в борг грошові кошти у суммі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч долларів США) 00 центів. Зобов`язуюсь повернути борг не пізніше 23.08.2020 року. Іпотечна угода буде знята при повернені боргу.». Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надаючи оцінку наведеній вище розписці з урахуванням наведених норм матеріального права та висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах суд вважає доведеним факт укладання між сторонами договору позики, у вигляді боргової розписки. Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє всієї суми заборгованості позивачу судом не встановлено. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021. у справі № 361/4822/18 висловлено правову позицію про те, що тлумачення ч.2 ст. 524 та ч.2 ст.533 ЦК України, дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в ч. 2 ст. 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи наведену норму матеріального права та висновок Верховного Суду щодо її застосування суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості саме в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату подання заяви про збільшення позову (1 дол. США = 36,5686 грн.) в розмірі 3108331,0 грн. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь, в порядку ст. 625 ЦК України, 3,0 % річних за період часу з 24 серпня 2020р. по 25 вересня 2023р., виходячи з суми боргу (основного зобов`язання) - 85000,0 дол. США. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3,0 % річних підлягає частковому задоволенню, в силу положень п. п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні, за період часу з 24 серпня 2020р. по 23 лютого 2022р. включно, в розмірі 3833,0 дол. США, що еквівалентно 140167,44 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11350,0 грн.

Outcome: partial