Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У листопаді 2022 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. З урахуванням зміни предмета позову, [PERSON] просив визнати протиправним та скасувати рішення Русанівської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність» № 227 від 28.03.2008, яким безоплатно передано у власність [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] , розміром 0,25 га; а також скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, реєстраційний номер 288978532212, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер: 3221288001:01:024:0095, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 24 липня 2007 року за Договором дарування житлового будинку матір позивача - [PERSON] , передала у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . 28 березня 2008 року Русанівською сільською радою Броварського району Київської області ухвалено рішення «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність» № 227, яким безоплатно передано у власність [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] , розміром 0,25 га. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.02.2014 [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 3221288001:01:024:0095, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] матір позивача [PERSON] померла. Оскільки на земельній ділянці, яка приватизовувалася на ім`я [PERSON] , розташований житловий будинок, який на момент приватизації не перебував в її власності, а належав позивачу, рішення про передачу земельної ділянки комунальної власності прийнято протиправно, а тому підлягає скасуванню. Після смерті [PERSON] спірну земельну ділянку успадкувала рідна сестра позивача [PERSON] , на ім`я якої 20.09.2022 Другою броварською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-1714. З огляду на викладене, посилаючи на те, що оскаржуване рішення порушує права та законні інтереси позивача, [PERSON] просив скасувати рішення Русанівської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність» № 227, яким безоплатно передано у власність [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] , розміром 0,25 га, та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер: 3221288001:01:024:0095, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 288978532212. Заперечення відповідача 26 червня 2023 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на вказану позовну заяву [PERSON] , в яких остання заперечувала проти позову. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що [INFO] після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, земельну ділянку кадастровий номер: 3221288001:01:024:0095, площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцеві відповідно до рішення Русанівської сільської ради Броварського району Київської області від 28.03.2008 № 227. За життя [PERSON] належним чином оформила право власності на зазначену ділянку, на її ім`я видане свідоцтво про право власності за № 17546363 від 08.02.2014. Відповідно до договору дарування від 24.07.2007 [PERSON] отримав від матері [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] . Однак, позивач належним чином зареєстрував право власності на будинок лише 26.05.2020, таким чином набув зазначений житловий будинок у власність з моменту державної реєстрації права власності у відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року [PERSON] визначено додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивач оскаржив вказане рішення у 2021 році. Проте, ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року апеляційне провадження в справі закрито. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року [PERSON] також визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Однак, зазначене рішення суду скасоване постановою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, у задоволенні позову [PERSON] про надання додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Таким чином, позивач не прийняв спадщину після смерті матері, а відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 20.09.2022 серії [NUMBER] на вищевказану земельну ділянку. Відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими так, як [PERSON] набула права власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, отримавши 08.02.2014 відповідне свідоцтво про право власності. За життя [PERSON] подарувала позивачу тільки житловий будинок, земельною ділянкою не розпорядилася, заповіту не залишила. Позивач [PERSON] зареєстрував право власності на будинок лише у 2020 році, тому на момент смерті [PERSON] не була позбавлена права власності на спірну земельну ділянку. Відповідач вважає, що аргументи позивача не спростовують правомірності володіння земельною ділянкою [PERSON] , а також правомірності набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку. Також, звертала увагу суду на те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. З огляду на зазначене, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Берковська О.М. заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Від Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області надійшла заява щодо розгляду справи за відсутності представника селищної ради. Обставини справи, що встановлені судом 24 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування житлового будинку, згідно якого [PERSON] передала у власність (подарувала), а позивач прийняв у власність (у дарунок) житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , житловою площею 15,3 кв.м., загальною площею 69,2 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай «Б», погріб «В», вбиральня «Г», колодязь «К», огорожа «№». Зазначений вище договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Поповичем В.С. 24 липня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 91 (а.с. 8-9). 26 травня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності позивача на вказаний вище будинок, про що свідчить наявна в матеріалах справи Інформація, сформована за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» № 5003831621345 від 13.06.2023 (а.с. 82). Згідно Витягу з рішення Русанівської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність» № 227 від 28.03.2008, земельну ділянку в [ADDRESS] , розміром 0,25 га безоплатно передано у власність [PERSON] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 10). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 17546363, виданого 08.02.2014 Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, за [PERSON] зареєстроване право приватної власності на вказану вище земельну ділянку кадастровий номер: 3221288001:01:024:0095, площею 0,25 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 17546598 від 08.02.2014 (а.с. 11-13). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29 червня 2016 року Виконавчим комітетом Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, [INFO] [PERSON] померла (а.с. 14). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у цивільній справі № 361/1468/17 за позовом [PERSON] до Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, [PERSON] визначено додатковий строк - два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 85). Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року апеляційне провадження в справі за позовом [PERSON] до Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою [PERSON] на вищевказане рішення Броварського міськрайонного суду Київської області закрито. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року у цивільній справі № 361/2275/20 позовні вимоги [PERSON] до Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, третя особа: Броварська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задоволено, визначено [PERSON] додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак, постановою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року зазначене вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] 20 вересня 2022 року на ім`я [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії НСВ № 181946 від 20 вересня 2022 року, зареєстроване в реєстрі державним нотаріусом Другої броварської державної нотаріальної контори Падучак-Коваль Л.Л. за № 3-1714, згідно якого відповідач успадкувала після смерті матері [PERSON] , що померла [INFO] , земельну ділянку, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 83). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 310238948 від 20.09.2022 зареєстроване право приватної власності відповідача [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 288978532212 (а.с. 84). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Згідно зі статтею 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або не визнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, відповідно до частин першої та четвертої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такі правові висновки викладені Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, він має право на присадибну земельну ділянку, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. При цьому зазначив, що його матір [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку отримала з порушенням норм земельного законодавства, чим, безумовно, порушено його права. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Як вже зазначалося, до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ч. 1 ст. 377 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (частини перша, друга, четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 175/1997/20 (провадження № 61-19125св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зроблено висновок, що: «чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності». За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. [PERSON] посилався на те, що на підставі договору дарування від 24 липня 2007 року є власником житлового будинку [ADDRESS] та просив скасувати рішення Русанівської сільської ради Броварського району Київської області «Про передачу земельних ділянок громадянам у власність» № 227, яким безоплатно передано у власність [PERSON] земельну ділянку, розташовану за адресою розташування будинку, площею 0,25 га, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення він вже був власником будинку. Також, з урахуванням зміни предмета позову, просив скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку. Так, при розгляді справи суд має з`ясувати чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах та чи є позовні вимоги, заявлені у справі, ефективними та призведуть до відновлення порушеного права. Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі\~визнання на\~підставі судового\~рішення недійсними\~чи скасування\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~скасування на\~підставі судового\~рішення державної\~реєстрації прав,\~державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом\~рішення про\~скасування рішення\~державного реєстратора\~про державну\~реєстрацію прав,\~визнання недійсними\~чи скасування\~документів,\~на підставі\~яких проведено\~державну реєстрацію\~прав,\~а також\~скасування державної\~реєстрації прав\~допускається виключно\~з одночасним\~визнанням,\~зміною чи\~припиненням цим\~рішенням речових\~прав,\~обтяжень речових\~прав,\~зареєстрованих відповідно\~до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав, ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, ефективним способом захисту в даному випадку може бути позов про скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спірну земельну ділянку, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про скасування відповідного свідоцтва та визнання права власності, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, зі змісту позовних вимог видно, що [PERSON] не заявляє вимог про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом серії НСВ № 181946 від 20 вересня 2022 року, згідно якого відповідач [PERSON] успадкувала спірну земельну ділянку, просить лише скасувати державну реєстрацію права власності за відповідачем. Скасування державної реєстрації, без скасування підстави для відповідної державної реєстрації, не має жодних правових наслідків та не призведе до відновлення порушеного права. Крім того, [PERSON] не заявляє вимог про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, що унеможливлює проведення будь-яких реєстраційних дій. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, що не призведе до відновлення його прав та законних інтересів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed