Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача, відповідача. [PERSON] звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Галицької міської ради, в якому просить встановити факт його постійного проживання із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , за якою він з 2006 року доглядав, проживав разом із нею, вів спільне господарство, проте був зареєстрований за іншою адресою. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. Заповіту [PERSON] за час свого життя не складала. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та фактично вступив в управління спадковим майном, однак оформити та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не зміг, оскільки пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини. В судове засідання позивач та його представник належним чином повідомлені про розгляд справи не з`явилися. Адвокат Марущак В.І. подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач Галицька міська рада представника не скерувала. Представницею [PERSON] подано заяву про розгляд справи у відсутності представника та про визнання позову. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Матір`ю позивача [PERSON] , є\~ [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). Згідно копії свідоцтва про право власності, [PERSON] за життя належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавицею [PERSON] підтверджується довідкою Височанківського старостинського округу Галицької міської ради № 24/13-13 від 26 березня 2024 року (а.с.15). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 березня 2024 року нотаріус відмовив позивачу у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини (а. с. 16). Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. 3. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 10 червня 2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень частини 6 статті 259\~ЦПК України та частини 5 статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десять днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог частини 4 статті 268 ЦПК України, підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Згідно з роз`яснення пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Згідно з вимогами частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Згідно з вимогами частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом пунктів 3.21. та 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, до спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Таким чином, суд встановив, що позивач [PERSON] на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство. Зазначений факт підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд встановив, що позивачу необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання позивача з [PERSON] на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній. Встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. З огляду на вищевикладене, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved