Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 05 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів»(далі ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики №78441384, право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору позики у нього виникла заборгованість в розмірі 20 119,84 грн., позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, та просить справу розглядати без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, хоча в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір\~це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Встановлено, що 05 березня 2023 року ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали договір позики № 78441384, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти (позику) в розмірі 3000,00 грн. на строк 30 днів шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача із використанням реквізитів електронного платіжного засобу зі сплатою процентів від суми позики у розмірі 2.5% за день (а. с. 12). Договір позики № 78441384 підписаний електронними підписами сторін, зокрема. Відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора. 10.03.2024 року ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78441384, відповідно до умов якої на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно телекомунікаційної системи, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики на 2500, 00 грн. Таким чином загальна вартість позики становить 5500, 00 грн. (а. с. 5). Договір позики № 78441384 та додаткова угода до договору позики підписані електронними підписами сторін, зокрема відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора. ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів», надавши відповідачу позику, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з договору позики, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1046 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Згідно із частиною першою статті 1048ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу № 14/06/21 (а. с. 9-10). Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило), а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні останньому права грошової вимоги до боржників, перелік яких, як і підстави виникнення права грошової вимоги до них, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників. Перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, що є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників №10 від 21 вересня 2023 року з витягом з реєстру боржників № 10 заборгованість [PERSON] за договором позики № 78441384 від 05 березня 2023 року станом на 21.09.2023р. становить 20 119, 84 гривень (а. с.14- 15). На час подачі позову заборгованість не змінилася, що підтверджується розрахунком позивача (а.с 16). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за договором позики № 78441384 від 05 березня 2023 року, укладеним між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] .. Проте, не можна погодитися із розміром нарахованих процентів за користування коштами, які позивач просив стягнути з відповідача, з таких підстав. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору позики №78441384 від 05 березня 2023 року з подальшими змінами, внесеними згідно додаткової угоди від 10.03.2023р., сума позики становить 5 500,00 грн., строк позики 30 днів (по 04.04.2023р.), процентна ставка (базова) 2.5 % за кожен день користування коштами. Виходячи із вказаних положень договору розмір процентів за користування коштами буде становити 1 681,88 грн., які слід стягнути з відповідача. Розрахунок процентів на суму 14619, 84 грн. позивач суду не надав. З доданих до позову документів неможливо встановити за який період та за якою ставкою нараховані проценти у вказаному розмірі. Будь-які належні і допустимі докази на підтвердження продовження строку дії договору позики №78441384 в матеріалах справи відсутні. Водночас слід звернути увагу на те, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З огляду на вказане, нараховані кредитодавцем (позикодавцем) з 05 квітня 2023 року будь-які платежі, сплата яких передбачена договорами, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Водночас згідно обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, доданої до матеріалів справи, проценти за користування кредитом становлять 1681,88 грн. (а.с. 7). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. У відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (36 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 090,08 грн. (3 028,00 грн. * 36 % / 100% ). На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1046,1048 ЦК України та

Outcome: partial