Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

В квітні 2024 року від [PERSON] (далі - позивач) до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що з 18 листопада 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка зазначає, що з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 29 квітня 2024 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу було передано судді 30 квітня 2024 року. Ухвалою від 09 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце проведення розгляду справи були повідомленні належним чином. 04 червня 2024 року від відповідача на електронну адресу до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення. Позивачка про причини своєї неявки суд не повідомила, із заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Відповідно до ч. 1 ст. 223 неявка будь-якого учасника справи з умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивачка про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з метою недопущення обмеження доступу до правосуддя, оскільки її неявка не перешкоджає вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи та ухвалення судового рішення за її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18 листопада 2018 року Подільським районним у місті Києві відділ державної реєстрації актіві цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1270 (а.с. № 7). Під час перебування в шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане 14 березня 2023 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві центрального міжрегіонального управління, актовий запис № 406 (а.с. №8). Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як передбачено частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини другої статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені і на цей час шлюб існує лише формально. Суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, отже, наявні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачці 50 відсотків судового збору з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved