Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне Управління Національної поліції в Рівненській області та просить стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, на її користь шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду в сумі 612000,00 грн., з яких 462000,00 грн. - моральна шкода та 150000,00 грн. - витрати на юридичну допомогу (захист адвоката) у кримінальному провадженні. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 31 травня 2017 року [PERSON] (надалі - позивачка) слідчим Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області Титечко В.В., за погодженням із заступником керівника Сарненської місцевої прокуратури Стельмащуком A.B., повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року позивачку відсторонено від займаної посади на строк до двох місяців, в межах строку досудового розслідування, до 08 серпня 2017 року включно. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2017 року, вказану ухвалу скасовано. 31 липня 2017 року прокурором Сарненської місцевої прокуратури був затверджений обвинувальний акт стосовно позивачки, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, який направлений для розгляду по суті у Сарненський районний суд Рівненської області (справа №572/1803/17). За результатами розгляду даної справи, 12 квітня 2018 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалений вирок, яким позивачку визнано не винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Проте вказаний вирок, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Сарненського районного суду Рівненської області. 26 листопада 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області, ухвалений вирок, яким [PERSON] визнано не винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року вказаний вирок залишено без змін. Прокурор, у свою чергу, із касаційною скаргою до Верховного Суду, не звертався, відтак, ухвала Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року є остаточною, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області 07 липня 2021 року набрав законної сили. Позивачка вважає, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір такого\~відшкодування визначається\~з урахуванням\~мінімального розміру\~заробітної плати,\~що діяв\~на час\~розгляду справи,\~тобто в\~розмірі 6500\~грн.\~та проводиться\~виходячи з\~розміру не\~менше одного\~мінімального розміру\~заробітної плати\~за кожен\~місяць перебування\~під слідством\~чи судом.\~Позивачка перебувала\~під слідством\~і судом\~з 31\~липня 2017\~року (повідомлення\~про підозру)\~по 07\~липня 2021\~року (день\~постановлення ухвали\~Волинським апеляційним\~судом),\~тобто 3\~роки 11\~місяців та\~24\~дні.\~Такий строк\~на її\~думку повинен\~округлюватися до\~одного повного\~місяця,\~а тому\~фактично вона\~перебувала під\~слідством і\~судом 4\~роки,\~тобто 48\~місяців.\~Таким чином\~мінімальний розмір\~відшкодування за\~перебування її\~під слідством\~і судом\~становить 312\~000\~(триста\~дванадцять тисяч)\~гривень (48\~місяців *\~6500\~грн.\~=\~312\~000\~грн.),\~які слід\~стягнути із держави, в особі Державної казначейської служби України, за рахунок Державного бюджету України. Крім того, вказує, що окрім вже зазначеного мінімального розміру морального відшкодування, вона зазнала додаткової моральної шкоди, оскільки через вкрай тривалий термін перебування під слідством і судом та застосування до неї безпідставного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від займаної посади у неї було постійне нервове напруження, з`явилися переживання. Вона була змушена змінити сталий спосіб життя та погіршилися відносини у сім`ї та із оточуючими. Всі ці події вкрай негативно вплинули на честь, гідність та ділову репутацію позивачки, оскільки засобами масової інформації було розповсюджено новину про вчинення посадовими особами КП «Трудівник» кримінального правопорушення, керівником якого на той час вона була. Крім того, після звільнення із посади директора КП «Трудівник», вона тривалий час перебувала на обліку у Службі зайнятості, а на даний час керівних посад не займає, а тому вважає, що дана ситуація на пряму пов`язана із кримінальним переслідуванням стосовно неї. Розмір такого відшкодування на думку позивачки має становити 150 000 грн. Також позивачка вказує, що через перебування її під слідством і судом, відсутності у неї юридичної освіти та необхідності в отриманні захисту у кримінальному провадженні, вона була змушена звернутись до адвоката, з яким 04 грудня 2017 року уклала договір про надання правової допомоги, якому сплатила гонорар в розмірі 150000,00 грн. Загальна сума грошових коштів (шкоди), які позивачка бажає стягнути з відповідача складає 612\~000 грн. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2022 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Рівненській області та Рівненську обласну прокуратуру (а.с.100). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити із зазначених у позовній заяві підстав. Від представників\~відповідача [PERSON] \~та [PERSON] \~надійшли відзиви\~на позовну\~заяву,\~у яких\~просять відмовити\~у задоволенні\~позову.\~Вказують,\~що позивачка\~звернулася з\~позовом про\~стягнення моральної\~шкоди,\~завданої незаконними\~діями органів\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду,\~хоча раніше\~законність дій\~та рішень\~таких органів\~нею не\~оспорювалась у\~судовому порядку.\~Разом з\~тим,\~виправдувальний вирок\~суду не\~є безумовною\~та обов`язковою\~підставою для\~відшкодування шкоди,\~оскільки є\~лише причиною\~для виникнення\~в особи\~права,\~на таке\~відшкодування,\~тоді як\~факт заподіяння\~шкоди потребує\~окремого обґрунтованого\~доведення позивачкою.\~У виправдувальному\~вироку не\~вказано та\~не описано,\~які саме\~дії працівників\~правоохоронних органів\~були протиправними, принижували честь\~і гідність\~позивачки або\~будь-яким\~іншим чином\~могли негативно\~вплинути на\~її стан.\~Разом з\~тим,\~усі дії\~під час\~досудового розслідування\~здійснювались відповідно\~до вимог\~чинного процесуального\~законодавства.\~Також у\~матеріалах справи\~відсутні будь\~які належні,\~допустимі та\~достатні докази,\~які підтверджували\~б викладені\~у позовній\~заяві обставини,\~зокрема,\~що позивачці\~була завдана\~моральна шкода,\~яка на\~її думку\~полягала у\~постійному нервовому\~напруженні,\~переживаннях,\~необхідності зміни\~сталого способу\~життя,\~погіршення відносин\~у сім`ї\~та із\~оточуючими,\~а також,\~що всі\~ці події\~негативно вплинули\~на її\~честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~що напряму\~пов`язано із\~кримінальним переслідуванням\~стосовно неї,\~а тому\~такі твердження\~є лише\~її суб`єктивною\~думкою.\~При здійсненні\~досудового розслідування\~працівники правоохоронних\~органів діяли\~відповідно до\~норм процесуального\~законодавства,\~а тому\~у випадку\~постановлення обвинувального\~вироку призначене\~покарання відповідало\~би меті,\~визначеній ст.\~50\~КК України.\~Також звертають\~увагу суду,\~що у\~справах про\~відшкодування шкоди\~обов`язковому\~з`ясуванню\~підлягають:\~наявність такої\~шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювача,\~наявність причинного\~зв`язку\~між шкодою\~і протиправним\~діянням заподіювача\~та вини\~останнього в\~її заподіянні.\~Однак позивачка\~не довела\~наявність заподіяння\~їй шкоди,\~оскільки вироком\~не визнано,\~а позивачкою\~безпосередньо не\~доведено,\~що дії\~працівників правоохоронних\~органів були\~незаконними чи\~протиправними.\~До того\~ж,\~після постановлення\~вироку скасовано\~запобіжний захід,\~застосований до\~позивачки,\~тобто відновлено\~стан позивачки,\~в якому\~вона перебувала\~до початку\~досудового розслідування\~та судового\~провадження.\~Відсутні достатні\~обґрунтування наявності\~причинно-наслідкового\~зв`язку між\~діями працівників\~правоохоронних органів\~та наслідків,\~які настали\~для позивачки\~з її\~слів.\~Більше того,\~позивачкою не\~додано до\~позовної заяви\~жодних доказів,\~щодо наявності\~нервового напруження,\~що у\~силу вимог\~статтей 81\~та 83\~ЦПК України\~свідчить про\~недоведення обставин,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог.\~Також зазначає,\~що презумпції\~відшкодування шкоди\~не існує,\~а тому\~у позивачки\~виникає обов`язок\~доказування не\~тільки про\~наявність такої\~шкоди,\~але і\~неправомірності дій\~заподіювача шкоди,\~причинно-наслідкового\~зв`язку\~між протиправним\~діянням заподіювача\~шкоди та\~шкодою,\~а також\~вини особи.\~Також звертає\~увагу суду,\~що позивачка\~зазначила у\~позовній заяві,\~що тривалий\~термін перебування\~під слідством\~і судом,\~негативно вплинуло\~на її\~честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~оскільки після\~її звільнення\~із посади\~директора КП\~«Трудівник» вона\~тривалий час\~перебувала на\~обліку у\~Службі зайнятості,\~а на\~даний час\~ніяких керівних\~посад не\~займає,\~що на\~її думку\~напряму пов`язано\~із кримінальним\~переслідуванням стосовно\~неї.\~Однак жодних\~доказів до\~позовної заяви,\~вона не\~долучила,\~тому такі\~твердження позивачки\~є лише\~її суб`єктивною\~думкою.\~Також позивачка\~у позовній\~заяві зазначила\~про розповсюдження\~у засобах\~масової інформації\~«Рівне Вечірнє»\~щодо неї\~інформації про\~вчинення кримінального\~правопорушення,\~однак у\~даній статті\~не вказується\~жодних особистих\~даних [PERSON] \~чи іншої\~інформації,\~пов`язаної з\~кримінальним правопорушенням. Тому це\~жодним чином\~не могло\~вплинути на\~честь,\~гідність та\~ділову репутацію\~позивачки та\~не могло\~завдати шкоди.\~Крім того,\~зазначає,\~що завдана\~моральна шкода\~полягала у\~постійному нервовому\~напруженні,\~переживаннях,\~необхідності зміни\~сталого способу\~життя,\~погіршення відносин\~у сім`ї\~та із\~оточуючими,\~негативно вплинуло\~на честь,\~гідність та\~ділову репутацію\~позивачки,\~що на\~її думку\~прямо пов`язано\~із кримінальним\~переслідуванням стосовно\~неї.\~Проте,\~у матеріалах\~справи відсутні\~будь які\~належні,\~допустимі та\~достатні докази,\~які підтверджували\~б викладені\~у позовній\~заяві обставини,\~а тому\~такі твердження\~є лише\~суб`єктивною думкою\~позивачки.\~Відносно вимог\~позивачки про\~відшкодування витрат\~на правову\~допомогу зазначають,\~що долучені\~позивачкою до\~позовної заяви:\~акт про\~виконання замовлення\~№1-2018\~від 03\~липня 2018\~року та\~акт про\~виконання замовлення\~№1-2021\~від 07\~липня 2021\~року,\~не відносяться\~до даної\~справи №572/92/22,\~адже стосуються\~розгляду кримінальної\~справи 572/1803/17.\~Крім того,\~позивачкою не\~додано жодної\~квитанції,\~яка підтверджувала\~б здійснення\~таких проплат\~адвокату,\~тому такі\~докази є\~неналежними.\~Окрім того, позивачкою не\~доведено належними\~та достатніми\~доказами обґрунтований\~розмір відшкодування витрат\~на професійну\~правничу допомогу.\~Також вказує,\~що відсутні\~підстави для\~стягнення шкоди\~саме з\~Казначейства,\~оскільки Казначейство,\~яке залучено\~до справи\~як відповідач,\~згідно із\~своїми функціональними\~обов`язками не\~є учасником\~спірних відносин,\~а тому\~не повинно\~нести відповідальність\~за шкоду,\~завдану позивачці, внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Заявлена позивачкою вимога щодо стягнення коштів з єдиного казначейського рахунку є такою, що не відповідає встановленому законом способу захисту прав позивача. З цих підстав вважають позовну заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з недоведенням обставин, які підлягають обов`язковому з`ясуванню під час вирішення питання про відшкодування шкоди. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання, у якому просить провести судове засідання за відсутності представника Державної казначейської служби. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ГУНП України в Рівненській області І. Плотки надійшли письмові пояснення, у яких вона позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що для відшкодування шкоди, визначено вичерпний перелік підстав. Право на відшкодування шкоди визначене ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» виникає\~у випадку\~встановлення рішенням\~суду факту\~незаконного повідомлення\~про підозру\~у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~незаконного взяття\~і тримання\~під вартою,\~незаконного проведення\~в ході\~кримінального провадження\~обшуку,\~виїмки,\~незаконного накладення\~арешту на\~майно,\~незаконного відсторонення\~від роботи\~(посади)\~та інших\~процесуальних дій,\~що обмежують\~чи порушують\~права та\~свободи громадян,\~незаконного проведення\~оперативно-розшукових\~заходів,\~однак на\~даний час\~відсутнє будь-яке\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили\~про встановлення\~факту незаконного\~проведення процесуальних\~дій працівниками\~ГУНП в\~Рівненській області.\~Обов`язковими умовами\~для стягнення\~моральної шкоди\~є наявність шкоди, протиправної поведінки\~заподіювача шкоди,\~причинного зв`язку\~між шкодою\~і протиправною\~поведінкою та вини заподіювача шкоди. Позивачка просить відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала, у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї, у принижені честі та гідності, а також її діловій репутації. Виправдувальний вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2019 року, який ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року залишений без змін, не є безумовною та обов`язковою підставою відшкодування шкоди, оскільки є лише причиною для виникнення в особи права на таке відшкодування, тоді як факт заподіяння шкоди потребує окремого обґрунтованого доведення позивачкою. Також звертає увагу, що працівники поліції та працівники прокуратури Рівненської області діяли у відношенні до позивачки в межах наданих їм повноважень та відповідно до чинного законодавства, тоді як доказів про визнання їх дій неправомірними позивачкою не надано, як і не доведено факту завдання їй цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Отже, зважаючи на те, що з поданих матеріалів на даний момент незаконність дій судом не встановлена, тому відсутні підстави для стягнення заявленої шкоди. Будь-яких доказів, як наприклад, довідок від лікарів про страждання, які заподіяні позивачці внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, моральної втрати, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, нею не надано. Також відсутні докази протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Від представника\~третьої особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~стороні відповідача:\~Рівненської обласної\~прокуратури Ткачука\~Б.П.\~надійшли письмові\~пояснення,\~у яких\~він просить відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог.\~Вказує,\~що право\~на відшкодування\~матеріальної та\~моральної шкоди\~за рахунок\~держави незалежно\~від вини\~судово-слідчих\~органів закріплено\~у ст.\~ст.\~56,\~62\~Конституції України,\~ст.\~ст.\~1167,\~1176\~ЦК України\~та Законі\~України «Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів дізнання,\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду» (далі\~-\~Закон).\~При розгляді\~вимог до\~держави слід\~виходити з\~того,\~що умови\~виникнення права\~на відшкодування\~шкоди передбачені\~ст.\~1176\~ЦК України\~та ст.\~2\~Закону.\~Позивачка зазначає,\~що вона\~перебувала під\~слідством та\~судом з\~31\~липня 2017\~року по\~07\~липня 2021\~року,\~що за\~її підрахунками\~становить три\~роки 11\~місяців та\~24\~дні,\~але надалі\~вказаний строк\~вона округлює\~до одного\~місяця,\~що не\~передбачено чинним\~законодавством.\~Визначений позивачкою\~розмір відшкодування\~шкоди,\~завданої негативним\~впливом від\~перебування під\~слідством та\~судом,\~здійснений без\~належного обґрунтування.\~Також позивачкою\~не надано\~фактичних доказів\~щодо необхідності\~застосування додаткових\~зусиль для\~нормалізації життєвих\~зв`язків і\~відновлення стосунків\~з оточуючими\~людьми,\~як і\~доказів втрати\~чи погіршення\~таких зв`язків,\~окрім викладення\~таких обставин\~письмово у\~своїй позовній\~заяві.\~З приводу\~вимог позивачки\~про відшкодування\~витрат на\~правову допомогу\~вказав,\~що позивачка\~повинна надати\~докази щодо\~порядку обчислення\~гонорару (фіксований\~розмір,\~погодинна оплата),\~підстави для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок його\~сплати,\~умови повернення\~тощо,\~які визначаються\~в договорі\~про надання\~правової допомоги.\~Проте позивачкою\~до позовної\~заяви не\~подано жодних\~документів,\~які обґрунтовують\~обсяг наданих\~послуг,\~зокрема їх\~перелік,\~час на\~їх виконання.\~Також додає,\~що суб`єктом відповідальності у даній справі є держава, а не конкретний орган прокуратури. Водночас, в даному випадку, будь-яких вимог до Рівненської обласної прокуратури позов не містить й відповідно будь-які дії, бездіяльність чи рішення такого органу не оскаржуються. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ГУНП в Рівненській області Тумак О.І. надійшло клопотання, у якому просить розглянути справу без участі їх представника. Проти задоволення позову заперечує, з мотивів наведених у письмових поясненнях. В судовому засіданні представник третьої особи Рівненської обласної прокуратури: прокурор Агатинська Н.А. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, із підстав, викладених у письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи: прокурора Агатинської Н.А., вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 лютого 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №42017180200000007 за ч. 2 ст.191 та ч.1\~ст. 366 КК України. 31 травня 2017 року позивачці [PERSON] оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191 та ч.1\~ст. 366 КК України (а.с.9-11). Ухвалою слідчого судді Сарненського районного суду Рівненської області від 09 червня 2017 року справі №572/1288/17 задоволено клопотання слідчого Сарненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області Титечко В.В. та відсторонено позивачку від посади виконуючої обов`язки директора комунального підприємства «Трудівник», на строк до 2-х місяців в межах строку досудового розслідування, до 08 серпня 2017 року включно (а.с.13-14). Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 червня 2017 року, вказану ухвалу скасовано (а.с.15-16). 31 липня 2017 року відносно позивачки у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017180200000007 від 03 лютого 2017 року, затверджений обвинувальний акт за ч. 2 ст.191 та ч.1\~ст. 366 КК України (а.с.12), який Сарненською місцевою прокуратурою направлено для розгляду до Сарненського районного суду Рівненської області. Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2018 року (справа №572/1803/17) позивачку визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні - службовому підробленні, а саме: видачі службовою особою завідомо неправдивих документів та у пред`явленому обвинуваченні у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем - за недоведеністю, а також за відсутністю в діянні обвинуваченої складу та події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.191\~КК України (а.с.17-24). Вказаний вирок, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Сарненського районного суду Рівненської області (а.с.25-28). За результатами нового судового розгляду, 26 листопада 2019 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалено вирок, яким позивачку визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні службовому підробленні, а саме: видачі службовою особою завідомо неправдивих документів та у пред`явленому обвинуваченні у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем за відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.191\~КК України (а.с.29-35). Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07 липня 2021 року вказаний вирок залишено без змін. Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2019 року по справі №572/1803/18 набрав законної сили 07 липня 2021 року (а.с.36-41). Згідно зі ст.\~3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспореній відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачкою способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. Підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так,\~статтею 1176\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За змістом положень ст.\~1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові\~основи боротьби\~з організованою\~злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Частина перша ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначає відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Положення ч.\~5\~та ч.\~6\~ст.\~4\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів дізнання,\~досудового слідства,\~прокуратури і\~суду» встановлюють,\~що відшкодування\~моральної шкоди\~провадиться у\~разі,\~коли незаконні\~дії органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~досудове розслідування,\~прокуратури і\~суду завдали\~моральної втрати\~громадянинові,\~призвели до\~порушення його\~нормальних життєвих\~зв`язків,\~вимагають від\~нього додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Тобто, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Так, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов`язковою для всіх судів України. Зазначена норма\~не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 8 Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024рік» установлено з 1 січня 2024 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 7100 гривень, з 1 квітня - 8000 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 42,6 гривні, з 1 квітня - 48 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Разом з цим суд зауважує, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої\~статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті\~6, частині другій статті\~19, статті\~130 Конституції України. Отже, ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Outcome: approved