Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 14.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2110448191908 «Стандартний», підписаний електронним підписом через одноразовий ідентифікатор. За вказаним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало [PERSON] кредит у розмірі 4600,00 гривень зі сплатою відсотків за його користування. Приймаючи умови кредитного договору [PERSON] підтвердив, що ознайомлений із його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти на рахунок відповідача. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, за яким первісний кредитор передав ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги до відповідача. У подальшому, 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, за яким позивач отримав за плату права вимоги до відповідача за Договором № 2110448191908 від 14.04.2021 року. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права грошової вимоги не здійснив погашення заборгованості. Так, [PERSON] заборгував загалом 81989,48 гривень, з яких: 4600,00 гривень сума заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) та 77389,48 гривень сума заборгованості за процентами на дату відступлення прав вимоги. Отже, на підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» частину заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 36475,70 гривень, з яких: 4600,00 гривень сума заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) та 31875,70 гривень сума заборгованості за відсотками, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 13000,00 гривень. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року розгляд справи відкладено з підстави неявки відповідача. 22 квітня 2024 року та 13 травня 2024 року дану справу знято з розгляду. \~ \~ \~ \~Відповідач скористався\~правом надання\~суду відзиву\~на позовну\~заяву та\~25\~квітня 2024\~року надав\~його до\~суду.\~Згідно поданого\~відзиву,\~відповідач частково\~визнає пред`явлені\~ТОВ «Коллект\~Центр» позовні вимоги, а саме в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту, в частині стягнення суми заборгованості за відсотками у розмірі 31875,70 гривень просить суд відмовити, обґрунтовуючи тим, що відповідно до умов кредитного договору зобов`язання щодо сплати відсотків виконав у встановленому розмірі та строк. Представник ТОВ «Коллект Центр» до судового засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, у позові просив проводити розгляд даної справи за відсутності представника, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. До початку розгляду справи подав додаткові письмові пояснення по справі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому порядку про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до частини 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Суд встановив, що 14.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] за допомогою електронного підпису було укладено Договір про надання фінансових послуг № 2110448191908 «Стандарний», за умовами якого кредитор надав боржнику позику в сумі 4600 гривень строком на 16 днів, за яким нараховується 0,4% на день за кожен день користування кредитом в сумі 294,40 гривень, що підтверджується додатком до кредитного договору. (а. с. 5-7, 7 на звороті) Також встановлено, що грошові кошти в сумі 4600 гривень на виконання умов кредитного договору № 2110448191908 були зараховані 14.04.2021 року на банківську карту [PERSON] у АТ «Універсалбанк» № 53хххх1589, що підтверджується інформацією від 11.01.2022 року ТОВ ФК «Вей Фор Пей». (а. с. 8) Таким чином суд дійшов висновку, що договір від 14.04.2021 року був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено його укладання сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. В подальшому 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором кредиту № 2110448191908 від 14.04.2021 року, що підтверджується витягом із реєстру боржників від 03 грудня 2021 року. (а. с. 13-15, 17 на звороті) 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників, зокрема, до [PERSON] за договором кредиту № 2110448191908 від 14.04.2021 року, що підтверджується витягом із реєстру боржників від 10.01.2023 року. (а. с. 18 на звороті-21, 24) За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредиту № 2110448191908 від 14.04.2021 року, укладеним [PERSON] із ТОВ «Служба миттєвого кредитування», з рештою перейшло до ТОВ «Коллект Центр». Суд при цьому встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» за договором № 2110448191908 вбачається, що відповідач має борг станом на 11.12.2023 року в сумі 81989,48 гривень, з яких: 4600,00 гривень сума заборгованості за наданим кредитом, 77389,48 гривень сума заборгованості за відсотками. (а. с. 11-12) При цьому з наданого представниками позивача розрахунку ТОВ «Служба миттєвого кредитування» вбачається, що [PERSON] сплатив на користь первинного кредитора суму нарахованих відсотків за 16 днів за договором № 2110448191908 від 14.04.2021 року, тобто в розмірі 294,40 гривень, що повністю узгоджується із додатком до такого кредитного договору. (а. с. 8 на звороті) Суд в цьому сенсі зазначає, що за ст. 534 ЦК у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Натомість, суду доказів проведення оплати [PERSON] на користь первісного та нового кредитора основного боргу в сумі 4600,00 гривень не було надано та останній у поданому відзиві визнав існування такої суми заборгованості. Суд також звертає увагу на те, що за умовами кредитного договору № 2110448191908 від 14.04.2021 року (пп. 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г) вбачається, що починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту (тобто після 16 днів) процентна ставка збільшується на 3,24% порівняно з процентною ставкою в розмірі 0,4%; а починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно із знову визначеною процентною ставкою; а починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65% порівняно з процентною ставкою, що була до цього. З огляду на викладене суд зазначає, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Отже, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України та охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись одночасно. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16. Таким чином якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема, настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Суд зазначає, що за п. 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г договору № 2110448191908 від 14.04.2021 року в разі порушення строків повернення кредиту боржник сплачує підвищені відсотки за користування кредитом за кожен день користування кредитом понад встановлений 16-денний строк. Відтак, зі змісту даних пунктів договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити проценти від простроченої суми боргу. Отже, можна дійти висновку, що п. 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г кредитного договору встановлено розмір процентної ставки саме відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржника. Однак суд вказує, що нарахована відповідачу заборгованість за процентами відповідно до п. 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г договору № 2110448191908 майже в двадцять разів перевищує заборгованість за тілом виданого боржнику кредиту. Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція була вкладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18. Виходячи з наведеного вмотивування, в охоронних правовідносинах, в яких права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд з огляду на не співмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, вважає, що заявлений до стягнення за п. 1.4.б, 1.4.в, 1.4.г кредитного договору розмір процентів в сумі 31875,70 гривень не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, внаслідок чого в цій частині підлягає зменшенню до розміру боргу за тілом кредиту, тобто до 4600,00 гривень. Підсумовуючи,\~суд дійшов\~висновку,\~враховуючи,\~що [PERSON] \~вже було\~сплачено на\~користь первісного\~кредитора 294,40\~гривень в\~рахунок нарахованих\~відсотків за\~договором від\~14.04.2021\~року, то судом було встановлено наявність боргу відповідача перед позивачем за кредитним договором саме в сумі 9200,00 гривень, з яких 4600,00 гривень борг з кредиту та 4600,00 гривень встановлений судом розмір боргу за відсотками в порядку ст. 625 ч. 2 ЦК України. Отже, суд зауважує, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача зі [PERSON] заборгованості на загальну суму 9200,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 13000,00 гривень підтверджуються матеріалами справи: договором № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року з переліком видів послуг адвоката; витягом з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023 року, яким визначено вартість години роботи адвоката та визначена вартість юридичних послуг, наданих адвокатом Бурдюг Т. В., в загальній сумі 13000 гривень, а також кількість часу витраченого на надану правову допомогу з детальним переліком проведеної роботи, а також платіжна інструкція від 9 листопада 2023 року про оплату послуг адвоката позивачем. Таким чином з огляду на зазначені норми процесуального права, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 13000,00 гривень були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості. Натомість, враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 13000,00 гривень підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 3216,23 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «Коллект Центр» зі сплати судового збору.

Outcome: partial