Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить: стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі - відповідач-1) на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 20160,59 грн; стягнути з відповідача-2 на користь позивача моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20000,00 грн; стягнути з відповідача-1 на користь позивача3 5 річних та інфляційні втрати за період з 05 серпня 2021 року по дату ухвалення судового рішення у цій справі; стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн у пропорції на розсуд суд; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 992.40 грн з кожного. В обґрунтування позову покликається на те, що 05 серпня 2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі позивача внаслідок якої пошкоджено автомобіль останнього. Автомобіль винної особи у ДТП був застрахований відповідачем-1 відповідно до укладеного між сторонами договору. У зв`язку із ДТП звернувся до відповідача-1 із заявою про виплату страхового відшкодування та надалі отримав відшкодування шкоди у розмірі 11224,41 грн. Попри те така сума не покриває збитків, які були понесені позивачем у зв`язку із проведенням відновлювального ремонту що становить у розмірі 31385,00 грн. Страхованою компанією необхідно здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 20160,59 грн, понесення яких підтверджено документами про проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити у відповідності до ст. ст. 629, 979 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», умов договору. Разом із тим, для проведення автотоварознавчого дослідження позивачем понесено витрати, а саме: 140,00 грн комісію банку за оплату придбаний нових запчастин до пошкодженого транспортного засобу, 3625,00 грн за послуги доставки придбаних запчастини до пошкодженого транспортного засобу, 2500,00 грн за проведення експертного дослідження. У зв`язку із невиконання грошового зобов`язання просить застосувати положення ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин. Із відповідача-2 просить стягнути моральну шкоду, адже зазнав моральних страждань через пошкодження свого майна, негативних відносинах у сім`ї, емоційного стану позивача, залишення невизначеності через компенсацію завданих збитків, сильних душевних страждань - всі ці обставини є підставою дляв стягнення моральної шкоди, яку позивач у грошовому виразі оцінив у 20000,00 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України просить здійснити розподіл судових витрат. Відповідачем-1 подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що 05.08.2021 відбулась ДТП, у які пошкоджено автомобіль позивача. 09.08.2021 позивачем подано до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування.09.08.2021 представником страхової компанії складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу. Надалі проведено звіт про оцінку пошкодженого автомобіля позивача та визначено вартість відновлювального ремонту без урахування суми ПДР та з урахування коефіцієнту фізичного зносу та установлено розмір матеріальної шкоду у сумі 11280,81 грн. Вказана сума виплачена позивачу на особистий банківський рахунок. Позивач не звертався до відповідача-1 із заявою щодо здійснення доплати у зв`язку із проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Щодо доплати страхового відшкодування у зв`язку із здійснення відновлювального ремонту то позивачем не подано належних доказів, які б підтверджували їх понесення. Сума відновлювального ремонту визначена без урахування коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу та з урахуванням суми ПДВ, яка підлягає вирахуванню у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Сума, яка понесена позивач щодо проведення звіту про оцінку пошкодженого автомобіля то такий відповідачем-1 не використовувався про приведення виплати, а тому не може стягуватись із останнього. Інші витрати понесені позивача щодо замовлення та доставки запчастини до транспортного засобу, то їх відшкодування не передбачено вищевказаним законом. Заміна нових складових частин пошкодженого транспортного засобу повинна відбуватись із урахування коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого автомобіля. Норми ст. 625 ЦК України не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, адже відповідачем-1 виплачена страхову суму у строки передбачені законом. Окрім цього, у разі прострочення виплати страхового відшкодування передбачено сплату страхованою компанією пені у відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо компенсації витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до наданих послуг такі отримані позивачем до відкриття провадження у справі, мітить перелік послуг, які не відносять до сфери права. Відсутні докази фактичного понесенні таких витрат. Просить у позові відмовити. Відповідачем-2 подано до суду відзив, який мітить заперечення на позов. Наводить аргумент про те, що автомобіль потерпілого отримав незначні пошкодження, що підтверджено відповідними доказами. Допомагав організувати ремонт пошкодженого транспортного засобу, однак тривалий час позивач відмовлявся від відшкодування матеріальної шкоди і час від ремонту транспортного засобу. Будь-яких доказів понесення позивачем моральних страждань суду не надано. Просить у позові відмовити. 13 червня 2022 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіна А. М. Ухвалою суду від 26.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 16.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. 17 січня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження викликом сторін. У судовому засіданні представник відповідача-1 заперечив проти позову та просить у такому відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. У судове засідання інші учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування думки представника відпоідача-1 та поданих заяв по суті, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Суд установив, 05 серпня 2021 року о 09.40 год в м. Києві на перехресті вулиць Карла Маркса та Дружби, [PERSON] керуючи автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] . При виїзді на перехрестя не надав перевагу у русі автомобіля марки «ГАЗ» державним номерний знак [NUMBER] , який рухався з правого боку, чим порушив п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2021 (справа № 753/16807/21) водія [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини щодо встановлення вини [PERSON] не підлягають доказуванню. На момент ДТП, транспортний засіб марки «Toyota Corolla», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] був забезпечений страхувальником [PERSON] , страховик ПрАТ «СТ «АРКС». Дані обставини підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №ЕР201961601. Строк дії 24.11.2020 по 23.11.2021 /том 1 а.с. 135/. 09 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про подію та виплату за договором /том 1 а.с. 136-138/. 09 серпня 2021 року представником страховика проведено у присутності позивача, огляд пошкодженого транспортного засобу та названо опис пошкоджень та названо деталі, які підлягають заміні. Акт підписано підписано власником пошкодженого транспортного засобу та представником страховика /а.с. 139-140/. 16 вересня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] » складено звіт № 1477, у якому зроблено висновок про те, що розмір відновлювального ремонту становить у сумі 17397,89 грн включаючи ПДВ на запчастин; вартість матеріального збитку становить у сумі 12827,69 грн /том 1 а.с. 141-159/. Відповідно до страхового акту від 30.09.2021 сума страхового відшкодування за вирахування ПДВ та з урахування коефіцієнту фізичного зносу 33%, становить у розмірі 11280,81 грн, що є розміром матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП, яка мала місце 05.08.2021 / том 1 а.с. 160/. Вказана сума виплачена позивачу та така обставини не заперечується сторонами. Попри те, позивачем подано до суду позов до відповідача-1 про стягнення страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту на підставі документів, що підтверджують здійснення такого ремонту. Відповідно до ст. 509 ЦК України договором є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону). Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто, страховик - ПрАТ «СК «АРКС» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує шкоду в межах страхових сум і лише ту, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 30.10.2019 у справі №753/19288/14-ц, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Встановивши відсутність доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, і їх розміру, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у стягненні відповідного відшкодування. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, позивач судам попередніх інстанцій не надав, тому висновок судів про недоведеність позовних вимог є правильним. Згідно з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 №591/3152/16-ц факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів. Суд установив, 29.11.2021 на замовлення позивача, ТОВ «Клевер Експерт» проведено висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу марки «ГАЗ» державним номерний знак [NUMBER] , то вказано, що вартість матералнього зитку становить у розмірі 28446,00 грн; вартість відновлювального ремонту становить у сумі 33900,00 грн /том 1 а.с. 14-33/. Факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «ГАЗ» державним номерний знак [NUMBER] та оплату позивачем за його здійснення підтверджується нарядом-замовленням від 31.12.2021 та рахунком на оплату від 31.12.2021 ФОП [PERSON] на загальну суму без ПДВ 11120,00 грн та прибутковим касовим ордером від 31.12.2021 /том 1 а.с. 34-36/; видатковою накладною на придбання запчастин та рахунком-фактурою ТОВ «Соллі плюс Харків» на суму 1400,00 грн та платіжним документом про їх оплату /том 1 а.с. 37, 47/. Отже суд прийшов до переконання про те, що позивачем доведено у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України розмір понесених реальних витрат за відновлення пошкодженого транспортного засобу. Суд критично оцінює доводи сторони відповідача-1 про те, що під час обрахунку суми не повинно враховувати ПДВ у розмірі 2333,33 грн при придбанні необхідних запчастини для відновлення пошкодженого транспортного засобу, адже такі твердження не відповідають вимогам п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому суд не бере до уваги. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.01.2024 (справа 754/18047/21). З огляду на викладене вище, суд прийшов до переконання про те, що з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути розмір невиплаченого страхове відшкодування, виходячи із вартості відновлювального ремонту (25120,00 грн), з урахуванням виплаченої частини суми страхового відшкодування (11280,81 грн) та у межах ліміту відповідальності страховика, а відтак невиплачена сума страхового відшкодування становить у розмірі 13839,19 грн. Щодо позовної вимоги про застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання, суд прийшов до наступного. Відповідно до п. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування відбувається протягом 90 днів з дня подачі заяви на виплату страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 (справа № 452/3519/15) правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду від 25.09.2019 (справа № 757/26834/15-ц) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до правової позиції викладено у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справа № 758/16044/16-ц) при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Отже, суд прийшов до переконання про те, що норми ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються до спірних правовідносин у разі безпідставної відмови у виплат страхового відшкодування. Суд критично оцінює твердження відповідача-1 про те, що до правовідносин із страхування не застосовуються положення ст. 625 ЦК України щодо невиконання грошового зобов`язання. Суд установив, позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про виплату страхового відшкодування 09.08.2021, виплата страхового відшкодування відбулася 01.10.2021 у розмірі 11224,41 грн, тобто у межах встановленого ст. 36 Закону строку, а відтак підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України суд не установив, а тому у такій позовній вимозі слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача-2 на користь позивача, суд прийшов до наступного. Позивач навить доводи про те, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях через пошкодження транспортного засобу, що спричинило безсоння, погане самопочуття, депресію, порушення сталого способу життя у позивача; порушення сімейних відносин у зв`язку із витрачанням коштів на ремонт автомобіля; тривалість вирішення питання щодо компенсації матеріальної шкоди за пошкодження транспортного засобу, що у грошовому еквіваленті становить 20000,00 грн, які просить стягнути із відповідача-2. Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року (справа № 214/7462/20). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд прийшов до переконання про те, що позивачем не додано до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру завданої йому моральної шкоди та на обґрунтування розміру такої шкоди, в тому числі будь-якої калькуляції чи порядку, яким чином позивач робив розрахунок заявленої до стягнення суми. Оцінивши зміст наданих позивачем доводів в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідачів моральної (немайнової) шкоди, суд відзначає, що саме лише посилання позивача на те, що йому було завдано таку шкоду, за відсутності при цьому належних та допустимих доказів на підтвердження її розміру, не може бути достатньою підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України не підтверджено понесення моральної шкоди, а відтак відсутні підстави для задоволення вимоги про її відшкодування. Щодо частини позовної вимоги про стягнення витрат, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права, а саме 2500,00 грн за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку, комісію банку за оплату придбаних запчастин необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу та послуги доставки таких у сумі 3625,00 грн, що підтверджено платіжними документами у відповідності до ст. 22 ЦК України, суд прийшов до переконання, що вказані витрати, не є збитками у розумінні ст. 22 цього Кодексу та не можуть бути майновою вимогою у такій категорії справ, а тому не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно задовольнити частково. Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 2500,00 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Частинами 6, 7 статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Відтак з відповідача-1 на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у розмірі 3183,17 грн. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи убачається, що 14.02.2022 між позивачем та адвокатом Адвокатським бюро «Роман качура» укладено договір про надання правничої допомоги 3 14/022022 /том 1 а.с. 49-52/. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд зазначає про те, що відповідно до укладеної угоди адвокатське бюро надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському бюро за здійснення захисту, Представництва та надання інших видів правової допомоги встановлюється розмірі 15000,00 грн(п. 3.2 договору). Відповідно до звіту про виконану адвокатським бюро роботу та витрачений час відповідно до укладеного договору становить: юридична консультація -0.5 год. , вивчення матеріалів та актуальної судової практики - 2 год., складання та надіслання звернення до страхової компанії - 1 год., складання позовної заяви - 5 год., виготовлення копій документів - 0,5 год. загальна вартість 15000,00 грн /том 1 а.с. 53/. Відповідно до акту прийому-передані наданих послуг адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв виконану роботу /том 1 а.с. 54/. Суд звертає увагу на те, що правовий аналіз отриманих від позивача документів від позивача та дослідження актуальної судової практики, надіслання звернення до відповідача-1, виготовлення копії документів, про які вказано у звіті від 17.05.2022 та акті № 1 від 17.05.2022 не є послугами у сфері професійної правничої допомоги. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за немайновими вимогами, задоволення судом позовних вимог частково, враховуючи, складання позовної заяви та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 5000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву позивача задовольнити частково.

Outcome: partial