Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача. 24.08.2023 позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, кожен окремо, з позовами до відповідача [PERSON] , за якими позивачі просили визначити кожному з них додатковий строк, тривалістю один місяць, для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті їхньої бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачі у своїх позовах вказали, що спадкоємцями [PERSON] є її син, відповідач у справі [PERSON] , який є рідним дядьком позивачів, а також позивачі у справі, онуки [PERSON] , як спадкоємці за законом за правом представлення - сина спадкодавця - [PERSON] , який помер до відкриття спадщини. Відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , подавши у визначений законом строк відповідну заяву до нотаріуса. Позивачі у своїх позовах вказували, що у червні 2023 року вони всі разом зверталися до нотаріуса за місцем їх проживання у м. Кривому Розі за роз`ясненням умов та порядку прийняття спадщини після смерті бабусі та який їм роз`яснив, що у зв`язку з уведенням воєнного стану державні реєстри не працюють, тому відкрити спадщину не можливо, з огляду на це згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 № 164, на час дії воєнного стану строк для прийняття спадщини зупинено. З цих підстав позивачі вважали, що часу на прийняття спадщини достатньо, тому вони стали чекати закінчення воєнного стану. Згодом позивачі дізналися, що нотаріуси вже працюють у звичайному режимі, тому 09.08.2023 вони звернулися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину у зв`язку із пропуском ними шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини, а також те, що ними пропущено незначний строк для прийняття спадщини, позивачі просили суд визнати причини пропуску такого строку поважними і визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні додатково пояснив, що він довідався про смерть бабусі лише у червні 2023 року від своєї двоюрідної сестри. Він постійно проживає разом зі своєю сім`єю у м. Кривому Розі, а бабуся разом з дядьком, відповідачем у справі, проживали у сел. Софіївка, що за 35 км. від Кривого Рогу, тому через постійну зайнятість на роботі, його відрядження у м. Київ, хвороби його та його малолітньої дитини, він не мав можливості її відвідувати за останній рік її життя. Востаннє був у неї у гостях у 2022 році. Посилаючись на вказані обставини, а також ті доводи, які зазначені ним у своєму позові, поданий позов підтримав і просив його задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні додатково пояснив, що він також довідався про смерть бабусі лише у червні 2023 року. Після того як розпочалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України, він допомагав силам оборони, зокрема копав окопи, доставляв їжу, працюючи на металургійному заводі у м. Кривий Ріг плели колючий дріт, тому через це, а також через власні хвороби він не мав можливості відвідувати бабусю в останні роки її життя. При цьому пояснив, що не було ніякого сенсу приїжджати в гості до бабусі з початку 2023 року, оскільки вона вже померла. Посилаючись на вказані обставини, а також ті доводи, які зазначені ним у своєму позові, поданий позов підтримав і просив його задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені нею у своєму позові, заявлені вимоги теж підтримала і просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що вона має двох неповнолітніх дітей та чоловіка-інваліда. Після повномасштабного вторгнення РФ на територію України вона взяла своїх двох неповнолітніх дітей та виїхала до м. Львова, де перебувала 3 місяці, після чого повернулася назад у м. Кривий Ріг. У сім`ї працює лише вона. Працює у шахті по змінам. Крім того, у неї хворіли діти, тому вона не мала можливості навідувати бабусю. У червні 2023 року від двоюрідної сестри [PERSON] вона довідалася про смерть бабусі [PERSON] , після чого вона разом зі своїми рідними братами [PERSON] та [PERSON] звернулися до місцевого нотаріуса у м. Кривому Розі, який їм роз`яснив, що у зв`язку з уведенням воєнного стану строк для прийняття спадщини продовжено до 10 місяців. На той момент, ні у неї, ні у її братів не було грошових коштів для оформлення спадкових прав, а тому відразу, коли вони з`явилися, вони всі разом 09.08.2023 звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Представник позивачів адвокат Вако М.Ю., посилаючись на обставини, які зазначені у позовній заяві та їхні доводи у судовому засіданні, просив позовні вимоги задовольни у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні жодні з пред`явлених до нього позовних вимог не визнав і пояснив, що він все своє життя проживав у житловому будинку по [ADDRESS] разом зі своїми батьками, а після їх смерті, вже разом з власною сім`єю, дружиною та дитиною. Останні 6 років свого життя його мати [PERSON] страждала на психічне захворювання, але доглядав за нею лише він та його дружина. Його племінники, позивачі у справі, приїжджали до них у гості дуже рідко, востаннє у 2019 році. Жодним чином вони йому не допомагали, а він, навпаки, після смерті брата, батька позивачів, коли приїжджав у Кривий Ріг, то завжди привозив їм домашні продукти харчування. Після смерті матері [PERSON] залишилися спадщина у вигляді житлового будинку та присадибної земельної ділянки. Під час оформлення спадкових прав у нотаріуса він повідомив йому про інших спадкоємців, зокрема позивачів у справі, і дав нотаріусу адресу їх проживання лише ту яку знав, - матері позивачів, оскільки ні номерів телефонів останніх, ні де вони проживають він не знав. Не бажає ділитися спадщиною зі своїми племінниками, оскільки вважає, що вони на неї не заслуговують. Зокрема, коли вони повиростали, то дуже рідко навідували бабусю й ніколи їй нічим їй не допомагали, особливо в останні роки її життя, коли доглядати за нею стало дуже важко. Представник відповідача - адвокат Мудраченко В.М., посилаючись на відсутність існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для позивачів подати своєчасно заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, просив у задоволенні позовних вимог позивачів відмовити. Третя особа, без самостійних вимог, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., у судове засідання не з`явилася, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності. Заперечень проти позовів не подавала. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. 24.08.2024 до Софіївського районного суду надійшли три окремі вищевказані позови [PERSON] (справа №193/1321/23), [PERSON] (справа №193/1323/23) та [PERSON] (справа №193/1320/23) до відповідача [PERSON] Позови [PERSON] (справа №193/1321/23) та [PERSON] (справа №193/1323/23) розподілені судді Томинцю О.В., позов [PERSON] (справа №193/1320/23) судді Шумській О.В. (т.1 а.с.15, 119). Ухвалами судді [PERSON] від 29.08.2023 відкрито провадження у справах за позовами [PERSON] і [PERSON] та призначено їх до розгляду у порядку загального позовного провадження (т.1 а.с. 16, 120). За цими ухвалами витребувано у нотаріуса копію спадкової справи після смерті [PERSON] 15.09.2023 надійшли відзиви представника відповідача на позови [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.64-66, 168-170). 27.10.2023 від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про зміну підстав їх позовних вимог (т.1 а.с.90-95, 101-196). 27.10.2023 за ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільні справи [PERSON] (справа №193/1321/23) та [PERSON] (справа №193/1323/23) та присвоєно об`єднаній справі № 193/1321/23, прийнято заяви цих позивачів про зміну підстав позову (т.1 а.с.99-100). 08.02.2024 за ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі і призначено її до судового розгляду (т.1 а.с.232). Ухвалою судді Шумської О.В. відкрито провадження у справі за позовам [PERSON] (справа №193/1320/23) та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (т.2 а.с. 20, 120). У зв`язку з звільненням 13.02.2024 судді [PERSON] у відставку, 19.02.2024 проведено повторний авторозподіл цивільної справи №193/1320/23 та визначено новий склад для її розгляду суддю [PERSON] (т.2 а.с.47,48). 04.03.2024 за ухвалою судді Кравченко Н.О. передано цивільну справу №193/1320/23 за позовом [PERSON] судді Томинцю О.В. для об`єднання цієї справи з цивільною справою №193/1321/23 (т.2 а.с. 64-65). 07.03.2024 за ухвалою суду ( [PERSON] ) повернуто розгляд справи №193/1321/23 до стадії підготовчого судового засідання (т.2 а.с.68). 07.03.2024 за ухвалою суду ( [PERSON] ) об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] та [PERSON] (справа №193/1321/23) та цивільну справу (справа №193/1320/23) за позовом [PERSON] , присвоєно об`єднаній справі № 193/1321/23. Закрито підготовче провадження у справі і призначено її до судового розгляду (т.2 а.с.69-70). Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] у смт. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у віці 88 років померла [PERSON] (т.1 а.с. 6). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її син, відповідач у справі [PERSON] (т.1 а.с.30), а також позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , онуки спадкодавця, як спадкоємці за законом за правом представлення після смерті свого батька [PERSON] (ще одного сина [PERSON] ), який помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини (т.1 а.с.40, 43-45, 47-49, 51-53). Як видно з матеріалів спадкової справи № 129/2023, заведеної 21.07.2023 після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. (т.1 а.с.24-63), із заявою про прийняття спадщини 21.07.2023 звернувся відповідач [PERSON] (а.с.25). Згідно цієї заяви відповідач також зазначив, що іншими спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , онуки померлої, які проживають по [ADDRESS] , а також інші онуки померлої [PERSON] та [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] (т.1 а.с.25). Також, як видно з матеріалів спадкової справи, на випадок своєї смерті, [PERSON] склала 10.05.1989 заповідальне розпорядження згідно з яким заповіла у рівних частках своїм синам [PERSON] та [PERSON] , належний їй житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . На момент своєї смерті, як видно з довідки виконкому Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, [PERSON] проживала та була зареєстрована у згаданому вище житловому будинку разом з сином [PERSON] , відповідачем у справі, онуком [PERSON] , 2017 р.н. та племінниками [PERSON] , 1990 р.н. та [PERSON] , 1960 р.н. (т.1 а.с.31). Також, 21.07.2023, тобто у день заведення спадкової за заявою відповідача [PERSON] , приватний нотаріус направила поштою всім вище переліченим спадкоємцям за законом, у тому числі позивачам, рекомендовані листи з повідомленням про відкриття спадщини, у яких роз`яснила права спадкоємців (т.1 а.с. 35, 36). Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] звернулися 09.08.2023 та надали документи, які вказують на можливість успадкування спадщини після її смерті за правом представлення (т.1 а.с.39, 46, 54). Між тим, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. були винесені постанови від 15.08.2023 про відмову названим спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті баби [PERSON] у зв`язку з спливом строків подання ним такої заяви до нотаріуса (а.с.54-56). Відтак встановлено, що сторони є ріднею, і між ними, племінниками та рідним дядьком, виник спір щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до частин першої, п`ятої\~статті 1266 ЦК України\~внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від\~17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 та від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом достеменно установлено, що позивачі знали про існування своєї баби [PERSON] . Про те, що вона померла, як видно зі свідчень позивачів, вони довідалися щонайменше наприкінці червня 2023 року, хоча з пояснень позивачів [PERSON] та [PERSON] видно, що вони про її смерть дізналися значно раніше. Так, останні під час судового розгляду справи повідомили, що не відвідували бабусю з початку 2023 року «так як не було вже ніякого сенсу, оскільки вона вже на цей час померла». Тобто у всіх названих спадкоємців щонайменше був один місяць для звернення до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, що з огляду на вимоги позивачів про продовження їм строку для прийняття спадщини тривалістю в один місяць, останні вважали цілком достатнім для них. Суд не приймає до уваги доводи позивачів, що вони не мали грошей для подачі заяви про прийняття спадщини, коли довідалися про таке їх право у червні 2023 року та представника позивачів щодо неодноразової зміни законодавства стосовно прийняття спадщини у період дії воєнного стану, їх неоднозначне тлумачення, проживання спадкоємців у іншому населеному пункті, як поважність причин строку для прийняття спадщини. Так, згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду: від 17 вересня 2018 року у справі № 683/2852/17, від 06 лютого 2018 року у справі 180/1163/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 286/27/18, від 07 лютого 2020 року у справі № 431/1160/18-ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц, до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів при вирішенні питання про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не відносяться: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини чи для оформлення своїх спадкових прав, несприятливі погодні умови. Крім того, сторона позивачів не надала до суду жодних підтверджуючих документів, що вони зверталися до нотаріуса за їхнім місцем проживання у Кривому Розі та отримали від нього відповідні роз`яснення щодо їх спадкових прав. Самі по собі незнання законодавства про необхідність звернутися в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини та незначний час спливу такого строку, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Посилання представника позивачів на віддаленість місця проживання позивачів від місця відкриття спадщини, суд до уваги не приймає, оскільки, по перше, це не заважало спадкоємцям, які проживають не за місцем відкриття спадщини, направити свої заяви до нотаріуса поштою, а по друге, відстань між м. Кривий Ріг та сел. Софіївка Криворізького району складає 35 км., що є незначним, до того ж у власності позивачів є власний транспортний засіб, що дозволяло їм прибути до місця відкриття спадщини у будь-який зручний для них час. Крім того, ні позивачами, ні їхнім представником, так і не було обґрунтовано, яким чином наявність уведеного воєнного стану на другий рік повномасштабного вторгнення унеможливив їх своєчасне звернення до нотаріуса. Адже позивачка [PERSON] виїжджала до західної України для власної безпеки та порятунку її дітей ще на початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну і перебувала там лише перші три місяці, тобто коли бабуся [PERSON] була ще жива. Те саме стосується і інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] , які у перші місяці після 24.02.2022 активно допомагали (з їхніх слів) силам оборони країни. Про те, що вони продовжували вчиняти такі дії і у 2023 році, останні жодним чином не обмовилися та й будь-яких доказів, які б могли підтвердити взагалі ці обставини суду також надано не було. Що стосується хвороб позивачів, то слід зазначити таке, що позивачами [PERSON] та [PERSON] надані не ідентифіковані листи не працездатності, з яких не зрозуміло якої хворої особи вони стосуються. Зі слів [PERSON] листок непрацездатності, згідно якого пацієнт хворів у період з 17.04.2023 по 21.04.2023, належить йому (т.1 а.с.78,96) [PERSON] повідомив, що він хворів у період з 27.02.2023 по 01.03.2023, з 03.06.2023 по 10.06.2023 та з 22.06.2023 по 26.06.2023 про що надав такі ж, не ідентифіковані лікарняні листи (т.1 а.с.181,182). Але навіть якщо допусти їх належність саме вказаним позивачам, то їхні хвороби у приведені періоди, жодним чином не перешкоджали у ті дні, коли вони мали задовільний стан здоров`я, яких значно більше, звернутися до нотаріуса особисто, або, як вже згадував суд раніше, направити заяву про прийняття спадщини поштою. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог\~частин 2,\~3,\~4,\~5,\~8\~статті 83\~ЦПК України\~позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Суд не приймає до уваги як доказ довідки від 22.09.2023, видані ФОП [PERSON] (лікарем) у тому, що [PERSON] здійснювала догляд за своїми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 2011 р.н., які у період з лютого по липень 2023 року постійно хворіли з приводу респіраторних захворювань, а також довідку цього ж лікаря від 28.09.2023 про те, що сама [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 12.07.2023 по 28.07.2023 з діагнозом поліноз (т.2 а.с.27,28, 95), оскільки вказані документи нею були подані в порушення вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України лише після отримання відзиву. Варто зазначити, що позивачка [PERSON] на хвороби, як причину пропуску нею строків для прийняття спадщини, посилалася ще під час подання позову у первісній редакції, але даних про те, що ці докази будуть подані пізніш, її позов не містить. Доказів поважності причин їх несвоєчасного подання, всупереч вимогам частин 4, 5 та 8 ст. 83 ЦПК України ні позивачка, ні її представник суду не надали. До того ж варто зауважити, що як повідомила позивачка [PERSON] , вона працює офіційно на шахті, проте жодних належним чином оформлених лікарняних листів, у періоди захворювання її дітей чи її самої, остання до суду не надавала, що ставить під сумнів їх достовірність. При цьому, як виявилося, хвороби дітей, не перешкоджали позивачці відвідувати нотаріуса у м. Кривому Розі. Крім того, перебування цієї позивачки саме на амбулаторному лікуванні, а не на стаціонарному лікуванні з захворювання на поліноз, теж, на переконання суду, не вказує на утруднення її звернення до нотаріуса. Інших належних та допустимих доказів неможливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, позивачі суду не надали. Варто зауважити, що з показань свідків [PERSON] (дружини відповідача) та [PERSON] (сусідки відповідача) позивач [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] приїжджали до відповідача [PERSON] на власному автомобілі на початку червня 2023 року і запитували у нього про те чи жива ще баба [PERSON] . На їхнє переконання, здивування того, що вона померла не було. [PERSON] повідомила, що з часу спільного проживання з відповідачем (з 2017 року) вона його племінників не бачила. Раз на рік телефонувала мати позивачів, але і вона не приїжджала. Наголосила, що [PERSON] , її свекруха, тяжко хворіла, як вона вважає на старечий маразм, багато чого в останні кілька років вона не пам`ятала. За нею повинен був здійснюватися постійний нагляд та догляд, оскільки вона, наприклад, могла піти світ за очі. Таке вже траплялося 3-4 рази за останні кілька років і її розшукували по селищі з сусідами. Тому починаючи з 2017 року її у жодному разі не можна було залишати одну. Через такі психічні вади здоров`я опікуватися нею було дуже важко, але вони з чоловіком робили це самі. Ні позивачі, ні їхня мати, будь-яку допомогу в її утриманні не надавали. До профільних лікарів та закладів охорони здоров`я не зверталися, оскільки не хотіли зайвий раз ще більше травмувати психічне та фізичне здоров`я старенької [PERSON] . Вирішуючи спір, врахувавши положення частини третьої\~статті 1272 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд дійшов висновку про те, що зазначені позивачами причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані поважними, оскільки не свідчать про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини у встановлені законом строки чи обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Необізнаність із законодавством про порядок прийняття спадщини не пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій, тому підстав для надання додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги позивачів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у їх задоволенні належить відмовити. Щодо судових витрат. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою позовних вимог позивачів у повному обсязі, судові витрати, які вони понесла за їх пред`явлення, слід віднести на їхній рахунок.\~\~\~

Outcome: dismissed