Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаною заявою, за якою просить суд: визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] разом з батьком - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що, 12.05.2012 року позивач, [PERSON] уклав шлюб із відповідачем - [PERSON] , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, актовий запис № 01. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 20.04.2023 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб сторін розірвано. Як зазначає позивач, з 01.12. 2022 року по теперішній час він разом із сином проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] в приватному будинку, при цьому, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини, на підставі чого, позивач вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком. Вищевказана справа була призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що, 12.05.2012 року позивач, [PERSON] уклав шлюб із відповідачем - [PERSON] , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що підтверджуються Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.05.2012 року. Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.08.2012 року. 20.04.2023 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 01.12. 2022 року по теперішній час позивач разом із сином проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного проживання позивача із сином підтверджується Актом про фактично проживаючих громадянах б/н від 21.08.2023 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізькой міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітньої дитини від 15.04.2024 року, мати - [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] та фактична самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити місце проживання дитини, [PERSON] , разом із батьком, [PERSON] . Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Також суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, матеріальний стан, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання ним своїх батьківських обов`язків. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, а також те, що відповідач позов визнала, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком, позивачем по справі, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved