Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

21.11.2023 [PERSON] через адвоката Кручек О.О. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою від 01.11.2022 в сумі 54 000,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою про отримання коштів та зобов`язання відповідача їх повернути до 29.09.2023. У добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.11.2023 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.12.2023. Ухвалою суду від 26.12.2023 повернуто відповідачу клопотання (заяву) про зупинення провадження у справі разом з додатками; розгляд справи відкладено на 25.01.2024. 25.01.2024 розгляд справи відкладено на 14.02.2024 у зв`язку з клопотанням представниці позивачки. 14.02.2024 розгляд справи відкладено на 06.03.2024 у зв`язку з клопотанням позивачки та її представниці. 06.03.2024 розгляд справи відкладено на 01.04.2024 у зв`язку з клопотанням позивачки та її представниці. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.04.2024 задоволено клопотання представниці позивачки; витребувано у строк до 15.05.2024, у військової частини [NUMBER] інформацію щодо: проходження військової служби в лавах Збройних Сил України у військовій частині [NUMBER] в даний час [PERSON] , [INFO] (про перебування у списках особового складу військової частини [NUMBER] , додатково зазначивши при цьому військово-обліковий документ); найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки або військової частини, з яких [PERSON] було мобілізовано (укладено контракт, переміщено) до військової частини [NUMBER] ; виду військової служби, визначений частиною шостою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який проходить [PERSON] , [INFO] (строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу тощо); витребувано, у строк до 15.05.2024, у [PERSON] оригінал довідки № 3678 від 14.05.2023 та оновлену довідку про проходження ним військової служби у лавах Збройних Сил України на даний час; відкладено розгляд справи на 16.05.2024. 16.05.2024 розгляд справи відкладено на 03.06.2024 у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних документів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Сторони, які повідомлялися судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися, позивачка та відповідач про причини неявки суду не повідомили; представниця позивачки у письмовій заяві позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі в порядку заочного провадження. Відповідач відзиву на позов не подав. Згідно вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За згодою представниці позивачки суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.11.2022 [PERSON] надала у позику [PERSON] грошові кошти у сумі 54\~000,00 грн, про що було складено розписку (а.с. 5). Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути кошти до 29.09.2023, проте, як зазначила позивачка, відповідач у встановлений строк кошти не повернув. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, оскільки відповідач не виконав вимог договору та закону, позов підлягає задоволенню. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких малися заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою надано: копію договору про надання правничої допомоги № 17/10/2023-ц від 17.10.2023, укладеного між [PERSON] та адвокатом Кручек О.О., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру від 17.10.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера № 711 від 17.10.2023 про оплату правничої допомоги за договором № 17/10/2023-ц від 17.10.2023 у розмірі 7\~000,00 грн, акт про надання правничої допомоги за договором № 17/10/2023-ц від 17.10.2023 (а.с. 10-13). При визначенні розміру витрат на правничу допомогу судом враховується: відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу; обсяг наданих адвокатом послуг, в т.ч. і по з`ясуванню обґрунтованості заяви відповідача про зупинення провадження у справі; поведінка відповідача під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання явно необґрунтованого клопотання про зупинення провадження у справі; розумність, необхідність та співмірність витрат. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved