Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання фізичної особи [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Заява обґрунтована тим, що її племінник [PERSON] з серпня 2009 року за місцем реєстрації та постійного проживання за адресою: [ADDRESS] не проживає, не з`являється, відомості про його місце проживання та/або перебування відсутні. 21.09.2023 звернулася до Печерського УП ГУ НП у місті Києві про встановлення місця знаходження [PERSON] 1/4 частина даної квартири де зареєстрований племінник та власником 3/4 частини якої він є, належить заявнику на прав власності. Вказує, що є пенсіонером, сплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі і за племінника, як особи, яка зареєстрована за цією адресою складно і за його відсутності не в змозі вирішити низку питань, які пов`язані з моєю можливістю розпоряджатися зазначеним майном, зокрема оформлення субсидії, оплату комунальних платежів, внесків ОСББ та укладення договору оренди цієї квартири з іншими особами, а тому визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідне заявнику для реалізації її прав, як власника частки квартири та встановлення опіки над майном [PERSON] . Ухвалою судді від 20.12.2023 відкрито провадження у цивільній справ за правилами окреме провадження та призначено судове засідання на 13.02.2024 о 15:00 год. та одночасно витребувано докази у справі (а.с. 49-50). 19.02.2024 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла інформація з якої вбачається, що відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями громадянином [PERSON] , [INFO] в період з 01.09.2022 по 12.02.2024 в базі даних не виявлено (а.с. 68-70). 28.03.2024 від Печерського УП ГУ НП у м. Києві надійшла відповідь відповідно до якої [PERSON] в розшуку не перебував та перебуває, також відсутня будь-яка інформація стосовно судимості чи притягнення останнього до кримінальної та адміністративної відповідальності (а.с. 99). 05.04.2024 від Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Києва) надійшов лист, відповідно до якого повідомляють про відсутність в архівах відділу актових записів про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, позбавлення та поновлення батьківських прав, складених на [PERSON] [INFO] , уродженця м. Києва (а.с. 101). 09.04.2024 від ГУ ДПС України надійшов лист, згідно з яким не мають можливості ідентифікувати фізичну особу в інформаційних ресурсах та надати запиту вальну інформацію, оскільки в ухвалі суду не зазначено реєстраційний номер облікової карти платника податків [PERSON] (а.с.103-104). 11.04.2024 від ГУ ПФ України надійшов лист, відповідно до якого громадянин [PERSON] [INFO] не перебуває на обліку ГУ Пенсійного фонду України. Надати індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-) не має можливості, оскільки відсутні індивідуальні дані, що дають змогу ідентифікувати застраховану особу (а.с. 106). 23.04.2024 від [PERSON] надійшла заява про доповнення вимог заяви, згідно якої правовими наслідками визнання особи [PERSON] - племінника заявника, безвісно відсутнім, є призначення опікуна над майном безвісно відсутньої особи. Заявник має бажання бути опікуном над майном племінника. Вона є фізичною особою з повною цивільною дієздатністю, тіткою [PERSON] , власником 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований племінник, спільно проживала з ним, були пов`язані спільним побутом і мала взаємні права та обов`язки як співвласник вказаної квартири та член сім`ї, з моменту його зникнення здійснювала управління та охорону щодо належного йому майна (а.с. 117-119). 29.04.2024 від Департаменту цифрової транспортної, інформаційних технологій та кібербезпеки Міністерства соціальної політики України надійшов лист згідно з яким станом на 20.03.2024 в ЄІБД ВПО інформація про запитувану особу відсутня (а.с. 122-123). Заявник в судовому засіданні заяву підтримали, просила її задовольнити з підстав зазначених у ній. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилася. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29.08.2019 у цивільній справі № 225/2576/17 (провадження №61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до ч. 2 ст. 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. Положення статті 43 ЦК України передбачають перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Також, належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (постанова Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 317/3139/15-ц). Таким чином, фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Під час розгляду справу суду необхідно з`ясувати місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймала заявник для встановлення місцезнаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Судом встановлено, що 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та 3/4 частини якої належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 22, 26, 27-28). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як визначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд зазначає, що саме на заявника покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав заяви довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог і відповідно, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, заявник повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Як вбачається із поданої до суду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, підставою для звернення заявника із вказаною заявою є необхідність встановлення опіки над його майном. Однак, суд зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] . Заявник не повідомила про наявність у неї складнощів в отриманні доказів на підтвердження вимог поданої заяви. Суд зазначає, що визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому, мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Так, статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Стаття 18 цього Закону встановлює, що заява про розшук особи, зниклої безвісти, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України. З матеріалів справи встановлено, що 23.09.2023 заявник звернулася до Печерського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про надання допомоги у встановленні місця знаходження її племінника [PERSON] (а.с. 7). При цьому суд звертає увагу, що заявник не зверталась з заявою про здійснення розшуку, як зазначає у своїй заяві заявник. Печерське УП ГУ НП у м. Києві листом від 02.10.2023 повідомляє що, в ході перевірки по наявним обліку НПУ останнє місце реєстрації та проживання [PERSON] , [ADDRESS] , факту смерті не зафіксовано, також перетину державного кордону не було з 08.11.2017 (а.с. 8). За вимогами Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», розшук припиняється тільки після встановлення місця перебування особи, зниклої безвісти, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи з повідомленням про це родичів та заявника, якщо заявник не є родичем. Більш того суд вважає, що у такий малий термін (11 днів) неможливо вчинити всі передбачені Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» щодо розшуку осіб. Одночасно, суд враховує, що даних щодо заведення розшукової справи та відкриття кримінального провадження з приводу зникнення [PERSON] суду не надано. Разом з цим, суд відхиляє доводи заявника щодо неможливості отримати субсидію, оскільки суду не надано доказів звернення до відповідної соціальної служби та письмової відмови такої служби, саме з підстав реєстрації у квартирі [PERSON] . Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, заявник повинен у судовому засіданні довести обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи. В матеріалах цивільної справи відсутні також докази на підтвердження того, що заявник вживала заходи, спрямовані на розшук [PERSON] , зокрема, відсутні докази на підтвердження того, що на підставі поданої заяви була заведена оперативно-розшукова справа, за результатом якої не вдалось відшукати [PERSON] . З огляду на зазначене, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б могли у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмету доказування в даному випадку. Надані заявником докази не доводять в достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Сам по собі факт не проживання вказаної особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про його місце перебування не є безумовною підставою для визнання цієї особи безвісно відсутньою. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed