Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

07.01.2024 року позивачка звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки недоплачену суму матеріальної шкоди, спричиненої її автомобілю марки «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] , під час ДТП, яке мало місце 02.08.2023 року у м. Первомайський Лозівського району Харківської області з автомобілем під кермуванням відповідачки після отримання відшкодування у третьої особи по справі, яке не покрило, на думку позивачки, відновлювального ремонту її автомобіля, а також моральної шкоди через пережитий стрес та порушення звичних умов життя у розмірі 30000,00 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за звернення до суду і витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану зі складанням позовної заяви у розмірі 3000,00 грн. Підставою звернення до суду сталі цивільно-правові наслідки вищевказаного ДТП, яке мало місце 02.08.2023 року при виїзді зі стоянки біля палацу «Хімік» у м. Первомайський Лозівського району Харківської області внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, а згодом відповідачку [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та накладено на неї стягнення у вигляді штрафу постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2023 року у справі №632/1268/23, яка набула чинності. Ухвалою судді від 27.02.2024 року було уточнено точне ім`я відповідачки, оскільки позивачка допустила описку у його написанні, визначено підсудність справи за ч.6 ст.28 ЦПК України, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження, встановлено анкетні дані відповідачки, зокрема адреса, за даними постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2023 року у справі №632/1268/23, витребувано з Первомайського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформацію на підтвердження або спростування факту зміни прізвища відповідачки, наданий відповідачці час для подання відзиву та третій особі для подання письмових пояснень (а.с.36-37). 13.03.2024 року на адресу суду надійшла заява з Первомайського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо того, що даних на відповідачку [PERSON] в державному реєстрі актів цивільного стану не має. В той же час є запис про шлюб №418 від 15.10.2010 року, складеного Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції на [PERSON] , [INFO] (а.с. 46). Крім цього, судом у порядку ч.8 ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру було отримано дані відповідачки саме на прізвище [PERSON] та встановлено, що вона зареєстрована не за адресою, вказаною у позові та постанові Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2023 року у справі №632/1268/23, а у м. Харкові у Салтівському районі. Ухвалою суду від 18.03.2024 року підготовче провадження було відкладено, замінено анкетні дані відповідачки на її дійсні дані відповідно до отриманих судом даних, наданий відповідачці час для подання відзиву на позовну заяву (а.с.50-51). 02.04.2024 засобами поштового зв`язку відповідачка [PERSON] , яка підтвердила свої анкетні дані та фактичне проживання у м. Первомайський Лозівського району Харківської області, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за безпідставністю (а.с.60-91). В обгрунтування своєї позиції вказала, що покладання не неї відповідальності за відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП суперечить меті інституту страхування та надані позивачкою докази в частині матеріальної шкоди не є належними, тобто такими які можуть бути використані судом при вирішенні справи. Щодо моральної шкоди відповідачка зазначила, що позивачка не довела взагалі факт спричинення їй моральної шкоди вказаним ДТП, що унеможливлює стягнення вказаних коштів з відповідачки. Доказ понесення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу з боку позивачки містить докази, які не відповідають дійсним датам в даній справі (ДТП, отримання відшкодування позивачкою та підготовки позову до суду). Третя особа жодних документів щодо суті позову не подавала. Ухвалою від 15.04.2024 року з метою виконання вимог п.12 ч.2 ст.197 ЦПК України сторонам по справі був наданий час для подання відповіді на відзив та заперечення як заяв по суті позову, підготовче провадження відкладено (а.с.93-94). 17.04.2024 року позивачка надала суду клопотання про приєднання до матеріалів справи акт прийому-передачі робіт до договору про надання правової допомоги від 03.01.2024 року з вірною, на її думку, вказівкою дати його складання (а.с.102-103). Також 17.04.2024 року позивачка подала клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім засл. проф. М.С. Бокаріуса» та на вирішення яких поставити два питання: яка вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження, яке мало місце 02.08.2023 року та яка вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок пошкодження, яке мало місце 02.08.2023 року? (а.с.107-108). Підставою вказаного клопотання зазначила бажання підтвердити розмір спричиненої їй шкоди та вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля, оскільки відповідачка ставить під сумнів надані нею раніше докази щодо вартості шкоди та розрахунку такої шкоди. У вказаному клопотанні позивачка не вказала, за рахунок якої сторони вона бажає провести вказану експертизу. 18.04.2024 року з боку відповідачки на адресу суду надійшли заперечення проти клопотань позивачки, в яких вона вказувала, що відсутні підстави для приєднання до матеріалів справи акту прийому-передачі виконаних робіт, оскільки вказаний акт, знов-таки, як було зазначено відповідачкою у відзиві містить дату, яка не відповідає даті його дійсного складання - 01.03.2024 року, є неналежним доказом, а тому суд не повинен його приймати. Відносно клопотання про призначення експертизи, відповідачка вказала, що воно не може бути задоволено, оскільки на підставі принципу диспозитивності позивачка могла зробити вказане дослідження у вказаній нею експертній установі самостійно ще до подання позову, повинна знати свої права та відповідно до принципу диспозитивності у вигляді добросовісності повинна була його заявити разом із позовною заявою (а.с.114-116). Відповідь на відзив та заперечення з боку сторін до суду не надходили. Судове засідання у підготовчому провадженні, призначене на 01.05.2024 року, було відкладено через відсутність електропостачання у будівлі суду, де відбувається розгляд справи, за відсутності автономних систем живлення (а.с.121). Ухвалою суду від 22.05.2024 року приєднано до матеріалів справи акт прийому-передачі виконаних робіт від 03.01.2024 року щодо понесення позивачкою відповідних витрат на професійну правничу допомогу, після уточнення позивачкою того факту, що вона бажає призначити експертизу у справі за рахунок відповідачці у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено через не передбачення такого порядку вимогами процесуального закону та, враховуючи відсутність інших клопотань з боку сторін по справі, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.130-131). У судовому засіданні при розгляді справи по суті позивачка повторно заявила клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої просила доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім засл. проф. М.С. Бокаріуса» та на вирішення яких поставити відповідні питання вже з покладанням обов`язку щодо оплати експертизи не неї (а.с.140-141), суд у порядку ч.2 ст.222 ЦПК України залишив вказане клопотання без розгляду через відсутність підстав для його розгляду під час розгляду справи по суті. Після чого у продовженому судовому засіданні при розгляді справи по суті 10.06.2024 року позивачка підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки вважала, що саме відповідачка повинна нести відповідальність перед нею в межах фактичної матеріальної шкоди, яку остання їй спричинила, та повинна компенсувати моральну шкоду, заявлену позивачкою як компенсацію порушеного її звичаєвого ритму життя та належного їй майна. Відповідачка у судове засідання для розгляду справи по суті не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.138), раніше у відзиві подала клопотання про розгляд справи за її відсутності з повним не визнанням позовних вимог. Третя особа по справі у судове засідання не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином засобами Електронного суду (а.с.136-137), причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань до складу суду не заявляла, що дозволяє суду розглянути справу за відсутності вказаної особи. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, зокрема подані сторонами заяви по суті позову, суд приходить до думки, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. 02.08.2023 року об 11 годині 15 хвилин відповідачка, керуючи автомобілем марки «Ford», моделі «Fiesta», реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді зі стоянки біля палацу культури «Хімік» у м. Первомайський Лозівського району Харківської області порушила правила п.10.2 ПДР України та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Mazda», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивачки та який належить позивачці. На підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2023 року, яка набула чинності, у справі №632/1268/23, провадження №2/632/607/23, відповідачку було визнано винною у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу та стягнення судових витрат за розгляд справи у суді (а.с.13). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала чинності, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Після чого позивачка за погодженням з третьою особою, яка є страховиком відповідачки щодо цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі полісу серії АТ №4151249 від 27.06.2023 року, отримала у ПрАТ «Страхова група «Тас», страхове відшкодування за вказаним страховим випадком у розмірі 32968,00 грн. (а.с.14-17). В той же час витрати позивачки на відновлювальний ремонт її автомобіля склали 70550,00 грн., які вона понесла під час ремонту її автомобіля у ФОП [PERSON] 09.12.2023 року, на підтвердження чого надала суду попередній наряд-замовлення №9 та відповідні реєстраційні документи вказаної фізичної особи (а.с.19-23). Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). В даній справі розмір майнової шкоди (70550,00 грн., на думку позивачки) склав менше, ніж ліміт відповідальності страховика (160000,00 грн.), тобто саме страховик повинен бути відповідачем в даній справі за заявленими вимогами про компенсацію матеріальної шкоди за ДТП. Позивачка вказану обставину до уваги не взяла, а тому підстав для задоволення її вимоги не має, оскільки вона не вірно визначила відповідача в частині даної вимоги. Крім цього, суд встановлює, що позивачка та страхова компанія відповідачки - третя особа по справі погодили розмір страхового відшкодування у розмірі 32968,00 грн. без проведення експертизи (а.с.18) Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору. Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. Такі висновки відповідають висновкам Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.10.2021 року у справі №362/3043/18, провадження №61-13063св20. В той же час відповідачка повинна нести відповідальність в межах суми франшизи за її полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АТ №4151249 від 27.06.2023 року у розмірі 1600,00 грн., оскільки вказану суму страхова компанія не компенсує за особу, яка спричинила ДТП. Відносно моральної шкоди, то в цій частині позовні вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження частково, в частині пошкодження майна позивачки з боку відповідачки, враховуючи той факт, що за вищевказаним полісом відповідальності власників цивільно-правової відповідальності АТ №4151249 від 27.06.2023 року компенсація моральної шкоди не передбачена, а тому в разі підтвердження розміру моральної шкоди, саме на відповідачку покладається обов`язок з її компенсування. Сам факт ДТП за винної поведінки відповідачки є достатнім для стягнення моральної шкоди з відповідачки. Її розмір в частині пошкодження майна суд оцінює в розмірі 5000,00 грн. із 30000,00 грн. заявлених до відшкодування, що відповідає принципам розумності та достатності. В іншій частині вимоги позивачки не є налжено обгрунтованими та доведеними під час судового розгляду, а тому підлягають відхиленню. Позиція відповідачки в частині стягнення з неї моральної шкоди стосовно повної відмови позивачці не грунтується на нормах матеріального права. Відповідно до норм ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки частково повинні бути стягнуті понесенні позивачкою судові витрати у вигляді судового збору у сумі 253,39 грн. із 2422,40 грн., сплачених позивачкою при зверненні до суду, враховуючи задоволення позовних вимог в частині компенсації матеріальної шкоди у розмірі 4,25% від заявлених (1600,00 грн. та 37582,00 грн. відповідно) та моральної шкоди у розмірі 16,67 % від заявлених (5000,00 грн. та 30000,00 грн. відповідно. Відносно витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., то в цій частині вимоги позивачки взагалі не підлягають задоволенню, оскільки на протязі всього розгляду справи вона постійно після вказівки про це у відповідних заявах відповідачки надавала суду докази понесення нею відповідних витрат з виправленими датами понесення таких витрат та основний доказ понесення вказаних витрат - квитанція адвоката Поліщук Ірини Борисівни від 03.01.2024 року не може бути прийнята до уваги, оскільки не містить номер відповідної квитанції у поточному році, що унеможливлює дотримання в цій частині виконавцем-адвокатом вимог Податкового кодексу України, а тому як фіскальний документ вказану квитанцію розглядати не можна, а інших доказів понесення відповідних витрат позивачка суду не надала, тобто не підтвердила належними доказами понесення відповідних витрат з її боку на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: partial