Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеною позовною заявою, у якій просить: зобов`язати матір дитини [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] такі способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні сина, [PERSON] , [INFO] , за наступним графіком побачень з дитиною: необмежене спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відео зв` язку (Viber, Whats App, Telegram) без присутності матері; безперешкодні зустрічі з дитиною без участі матері за місцем проживання батька ( [ADDRESS] ), у парках, на дитячих майданчиках, дитячих торгово-розважальних центрах, цирку, театрі, кіно: кожного вівторка та четверга з 15 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв.; безперешкодні зустрічі з дитиною без участі матері за місцем проживання батька ( [ADDRESS] ) два рази на місяць з ночівлею за місцем проживання батька у першу та четверту суботу з 12 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. неділі, безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі матері дитини -щороку у літній період строком на 7 діб, у зимовий період строком на 7 діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження сина - кожного року 6 вересня, або ж на наступний день 07 вересня з 09 год. 00 хв. до 22 год. 00хв. Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареестрований шлюб, про що Комунарським відділом державної реестрації актів цивільного стану реестраційної служби Запорізькага міського управління юстиції був зроблений актовий запис №292. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Камунарського райанного суду м. Запоріжжя у справі №333/6774/20 від 27.11.2020 року шлюб між сторонами разірвано. Як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання Позивач завжди добровільно надавав [PERSON] кошти на утримання спільного сина, у разі необхідності купував необхідні речі, іграшки, ліки, сплачував за дитячий садок. Незважаючи на це, колишня дружина звернулась до Камунарськаго районного суду м. 3апоріжжя із позовом про стягнення на її користь аліментів на утримання спільного сина в тому числі й за період, коли Позивач добровільно надавав грошові кошти. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/6723/20 від 16.02.2021 року було стягнено з Позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини, [PERSON] у розмірі 1/4 від частини від всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу з [PERSON] було добровільно досягнуто згоди про те, що спільний син буде проживати разом із нею за адресою її постійного місця проживання: [ADDRESS] . В свою чергу мати дитини зобов`язалась не чинити перешкоди Позивачу у вихованні та спілкуванні із сином. Позивач зазначає, що з часу припинення спільного проживання із Відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі Позивача у вихованні дитини, участі у відвідуванні сина та спілкуванні з ним. Так, [PERSON] почала створювати штучні перешкоди для нормального спілкування з дитиною, у зв`язку із чим Позивач був позбавлений змоги спілкуватись із сином та приймати участь у його вихованні. У зв`язку із цим у жовтні 2021 року, Позивач вимушений був звернутись за захистом своїх батьківських прав до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради із заявою про встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. 15 листопада 2021 року розпорядженням голови районної адміністрації по Комунарському району Запорізької міської ради № 548 р встановлено, [PERSON] rрафік побачень із дитиною, [PERSON] , [INFO] , а саме: Перші та треті вихідні місяця з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі, та у будь який будній день з17 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. (місце зустрічей за домовленістю між батьками), або в будь який інший день та час за домовленістю між батьками. Позивач зазначає, що з моменту встановлення органами опіки та піклування графіку спілкування із сином, він бачив дитину лише декілька разів. Відповідачка постійно чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною, навіть телефонним зв`язком, окрім того остання налаштовує дитину проти Позивача. Також зазначає у своєму позові, що [PERSON] взагалі обмежила будь-яке спілкування із дитиною, Позивач позбавлений можливості ані побачити дитину, ані зв`язатись із дитиною телефонним зв`язком. Наразі [PERSON] змінила, без відома Позивача, місце проживання спільного сина. Так, дитина із матір`ю проживають у її співмешканця. Останній раз Позивач бачив свою дитину на наступний день після його дня народження, а саме [INFO] протягом 20 хвилин на вулиці. На підставі викладеного, Позивач вважає, має перешкоди у вихованні та спілкувані з рідним сином, що є неприпустимим, оскільки такі перешкоди впливають на розвиток дитини, як фізичний так і духовний, підвищення її свідомості та любов до свого рідного батька. Позивач як люблячий батько, вважає, що має рівні права і обов`язки щодо спільної дитини, але Відповідач нехтує його правами та правами дитини. Позивач був вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою про встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2022 р. відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача - адвокатом Дерев`янко І.О. надано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволені позовних вимоги [PERSON] повністю - за безпідставністю заявлених вимог з посиланням на наступне. З позовною заявою не погоджуються повністю, вважають вимоги неправомірними, незаконними, такими, що не підлягають задоволенню, тобто заперечує, щодо зазначених обставин повністю та вважає, що позовні вимоги не відповідають вимогам ЦК та СК України є безпідставними. У відзиві також зазначає, що 25. 04. 2015 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 292, у подружжя від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, з цих пір Відповідач для Позивача стала неугодною за всіма аспектами спілкування та відношення. Сім`я Позивача подає безліч скарг та позовів до Відповідача за надуманими підставами. Син - [PERSON] , проживає з матір`ю. Після розірвання шлюбу, відносини Позивач з сином підтримував, але здебільшого відвозив дитину до своїх батьків, та залишав його на батьків. Згодом відносини з сином стали не актуальними, втратив до нього цікавість, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавився успіхами сина. Прояви уваги Позивача носили та наразі носять формальний характер. У відзиві зазначає, що наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Позивач виплачує мінімальні аліменти на утримання дитини, та жодної іншої матеріальної чи будь- якої допомоги не надає - не купує речі, взуття, іграшки, не вкладає фінансові ресурси у розвиток та дозвілля дитини, жодних пропозицій та намірів придбати чи оплатити рахунки для дитини не здійснював. Відповідач вважаючи, що Позивач усвідомлює, що аліменти, які виплачує на дитину є не достатніми для його повноцінного забезпечення, розвитку та харчування, і за необхідності лікування, зазначає, що Позивач жодних проявів покращити забезпечення дитини не здійснює, за власною ініціативою, а всім іншим дитину забезпечує Відповідач. Відповідач вказує, що позиція щодо дитини та життєві умови були обрані Позивачем самостійно, Позивач з дитиною не бачиться з власної ініціативи. Наполягає, що зазначені обставини Позивачем, щодо створення перешкод у спілкуванні з сином, не відповідають дійсності, жодних перешкод у спілкуванні з сином та намовлянь на Позивача не відбувалось, однак за рекомендаціями психолога спілкування обмежилось з батьками Позивача, що не стало влаштовувати Позивача та його батьків, які також звернулись за аналогічним позовом до суду. Позивач зазначає факти нібито перешкод які чинить Відповідач у спілкуванні з сином, однак це лише його слова та позиція, жодного документа як доказ не надає. 15.11.2021 року [PERSON] розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Комунарському району встановлений графік побачення з малолітнім сином [PERSON] , перші та треті вихідні місяця з 10:00 години суботи до 19.00 годину неділі ту у будь - який будній день місяця з 17.00 години до 19.00 години (місце зустрічі за домовленістю між батьками), або в будь який інший день та час за домовленістю батьків. Зустрічі проводити за бажаннями дитини. З 15.11.2021 року за цим графіком син [PERSON] певний період часу бачився з Позивачем до моменту коли батько дитини втратив інтерес до сина. Жодних перешкод Позивачу не здійснювалось. Зауважує, що 15.10.2021 року [PERSON] за попередньою домовленістю з Відповідачем забрав на вечір сина та в обумовлений час не повернув. В обумовлений час Відповідач намагалась додзвонитися до [PERSON] , до його батьків, однак всі вимкнули телефони, жодної інформації про дитину не могла встановити. Відповідач, [PERSON] повернув дитину на наступну добу у вечері 16.10.2021 року. Весь цей час Відповідач не могла знайти собі місця, нервувала, злякалася за життя та здоров`я дитини. Тобто, Позивач та його батьки спровокували конфлікт, недовіру у відношенні до спілкування і виховання спільного сина/онука. Підстав вважати, що Відповідач не виконує свої батьківські обов`язкі, що порушує права та інтереси сина - не має, тож зазначене у позові лише припущення, наклеп. Відповідач є для сина найвагомішою особою у його житті, та поведінка Позивача, яка виражається у боротьбі та конкуренцію з матір`ю дитини за увагу та виховання дитини, впливає на психоемоційний стан [PERSON] . Згідно висновку Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за результатами практичної роботи з [PERSON] , щодо його психоемоційного стану, встановлено: «Найбільш емоційна прихильність [PERSON] , є до матері та бабусі ( [PERSON] ). В системі міжособистих відносин найбільшу роль грає мама - 50% виборів, бабуся ( [PERSON] ) - 52%, вихователі - 35%, бабуся [PERSON] -17 % виборів. У методичному матеріалі вибори найбільш значимих членів родини повторюються - це мати, бабуся [PERSON] , бабуся [PERSON] . Щодо батька, дитина називає його на ім`я, проте відсутня емоційна забарвленість, батько як фігура присутня у свідомості дитини, проте скоріше всього через брак емоційної прив`язаності та достатньо близького рівня спілкування залишається менш значимою фігурою. Дитина знаходиться в середньої складності психоемоційному стані, проте якщо не змінити емоційну забарвленість (локалізувати негативний вплив) та не змінити стиль виховання, в подальшому психологічний стан дитини може погіршитись.» Щодо графіку побачень Позивача з сином за цим позовом, зауважує, що з вимогами Позивача не погоджується, Відповідач вважає, що визначений спосіб Позивачем станом на сьогодні - порушує права та інтереси малолітньої дитини, є необґрунтованим, неправомірним, незаконним. За рекомендаціями психолога, необхідно проводити побачення з сином у присутності матері та за бажанням [PERSON] , є необхідність відмовити у побаченнях добової тривалості. Графік побачень Позивача з сином Віповідач погоджує з урахуванням зазначеного: Спілкування Позивача з сином у присутності Матері та обмеженням певного часу. Спілкування Позивача з сином за його згодою і бажанням з урахуванням стану здоров`я. Спілкування Позивача з сином в період Оголошення повітряної тривоги - заборонити. Щодо вимоги «необмежене спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відео зв`язку без присутності матері», зазначає, що дитини в силу свого віку самостійно, без контролю матері не користується телефоном на власний розсуд, не веде спілкування у месенджерах, тому виконання такої вимоги не можливе. А також бажання [PERSON] теж має бути на спілкування телефонним зв`язком. Щодо вимоги «безперешкодні зустрічі з дитиною, без участі матері, кожного вівторка та четверга з 15:00 години до 19:00 години» зазначає, що це будні дні тижня, та такий час включає робочі часи як батька дитини так і матері дитини, і сама дитини у цей період перебуває на заняттях з розвитку: у школі, спортивних секціях тощо. За рекомендаціями психолога, наразі допускати побачення з сином можливо лише у присутності матері та за бажанням [PERSON] , тому виконання такої вимоги не можливе у будній день тижня. Щодо вимоги «безперешкодні зустрічі з дитиною, без участі матері… два рази на місяць ночівля за місцем проживання батька, у першу та четверту суботу з 12:00 години по 19:00 годину неділі» зазначає, що наразі за рекомендаціями психолога, допускати побачення з сином можливо лише у присутності матері та за бажанням [PERSON] , є необхідність відмовити у побаченнях добової тривалості, з урахуванням обставини, що Позивач з дитиною протягом тривалого терміну взагалі не спілкувався, дитині буде не комфортно у побутових умовах протягом всієї доби, оскільки Позивач не обізнаний про звички, уклад дитини, тощо. Щодо вимоги «безперешкодної відпустки з дитиною, без участі матері… щороку у літні період 7 діб та у зимовий період 7 діб» зазначає, що наразі за рекомендаціями психолога, допускати побачення з сином можливо лише у присутності матері та за бажанням [PERSON] , є необхідність відмовити у побаченнях добової тривалості, з урахуванням обставини, що Позивач з дитиною протягом тривалого терміну взагалі не спілкувався, дитині буде не комфортно у побутових умовах протягом тижня, оскільки Позивач не обізнаний про звички, уклад дитини, тощо. А також наразі несприятливі умови для відпусток під час запровадженого воєнного стану в Україні. Щодо вимоги «безперешкодної участі у спільному святкуванні дня народження дитини … щороку 6 вересня чи 07 вересня з 09.00 години до 22: 00 години» зазначає, що протягом дня народження дитини батько може повноцінно поспілкуватись та провести час протягом кількох годин за бажанням дитини, наприклад у період з 09:00 години по 13:00 годину 6 вересня. Відповідач наполягає, що не чинила жодних перешкод у спілкуванні з сином, та не проти встановлення графіку, однак не у бажаному форматі Позивача, оскільки інтереси та психічний стан дитини у цьому питанні є найголовнішим критерієм для задоволення інтересів Позивача. Відповідач вважає, що графік побачень із дитиною, який був встановлений розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Комунарському району є більш-менш доцільним за виключенням того, що його узгодити необхідно з урахуванням спілкування Позивача з сином у присутності Матері, за згодою і бажанням сина і з урахуванням стану його здоров`я дитини, та заборонити спілкування Позивача з сином в період Оголошення повітряної тривоги. А саме, перші та треті вихідні місяця з 10:00 години суботи до 19.00 годину неділі та у будь який будній день місяця з 17.00 години до 19.00 години (місце зустрічі за домовленістю між батьками), або в будь який інший день та час за домовленістю батьків. Зустрічі проводити за бажаннями дитини, у присутності Матері. Спілкування Позивача з сином в період Оголошення повітряної тривоги - заборонити. Відповідач вважає, що Позивач не зазначив істотних обставин, не надав доказів, які дають підстави для задоволення позову у зв`язку з цим, Відповідач не погоджується повністю з вимогами позову, вважає такі вимоги неправомірними, незаконними, такими, що не підлягають задоволенню, наразі дитина знаходиться в середньої складності психоемоційного стану, та наявний негативний вплив, стиль виховання зі сторони Позивача та його батьків впливає на психологічний стан дитини. Позивач просила суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] повністю - за безпідставністю заявлених вимог. Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, сам по собі факт невизнання позову щодо усунення перешкод у спілкуванні дитини шляхом встановлення батькові і дитині графіку спілкування дає підстави вважати, що мати дитини створює перешкоди для його спілкування із сином. Всі твердження Відповідачки щодо нібито втрати інтересу до дитини, самоусунення від його виховання, самостійного вибору не бачитись із дитиною, відсутність перешкод зі сторони Відповідачки - є проявами її хитрощів та маніпуляцій, спрямованих на подальше обмеження його спілкуванні із дитиною. В судовому засіданні Позивач [PERSON] заяву підтримав повністю, зазначив, що відповідач не дає можливості йому бачитися із сином. Бачитися із сином не має змоги взагалі. Також відповідач не дає можливості додзвонитися до сина, надавати йому допомогу. Син на даний час проживає разом з матір`ю та він хоче мати змогу бачитися з ним. Представник позивача зазначила, що повністю підтримує заявлені позивачем вимоги, уточнила, що відповідач чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною. Представник відповідача та відпрвідач в судовому засіданні зазначили, що заперечують проти заявленого позову, уточнили, що стороною позивача не надано жодних доказів перешкоджання у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, відповідно до змісту якої просить справу розглядати за її відсутності, при цьому уточнила, що стосовно позовних вимог покладається на розсуд суду та просить врахувати висновок щодо розв`язання спору стосовно виховання та спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю позивача та бабусею [PERSON] , [INFO] , при цьому зазначила, що її син не бачить дитину на протязі трьох років, останній раз бачив дитину 09.09.2022 року, ініціатором розлучення була відповідачка. Її син сплачує аліменти , дарує подарунки. Дитина залякана, відповідачка не повідомляє їх про місце мешкання дитини, не відповідає на дзвінки. Свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком позивача та дідом [PERSON] , [INFO] , при цьому зазначив, що його син бачив свою дитину рік тому. Невістка після розлучення їм повідомила, що не буде давати їм спілкуватися з дитиною, буде сама його виховувати. Позивач приїздив до дитини, але відповідачка тікала з сином від нього. Свідок [PERSON] , яка є матірю відповідачки , пояснила, що її донька ніколи не перешкоджала у спілкування сина з батьком, не пам`ятає, коли останній раз позивач бачив свого сина та не намагається з ним спілкуватися. Суд, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У подружжя від шлюбу [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/6774/20 від 27.11.2020 року шлюб між сторонами разірвано. Фактичним місцем проживання дитини [PERSON] з матір`ю, [PERSON] є [ADDRESS] , також ця адреса відповідає місцю реєстрації дитини. Зазначені обставини не оспорюєюься сторонами. Наразі між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, у зв`язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У статті 1Закону України «Про охоронудитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконаннярішень тазастосування практикиЄвропейського судуз правлюдини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охоронудитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. У статті 141СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст.157СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом За приписами ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України) Згідно зі змістом ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За частиною3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при в изначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами частин 1,5,6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 4-6 ст.19СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку Районною адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському раїону, як органом опіки та піклування від 22.02.2024 року щоро розв`язання спору за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, «враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, діючи в інтересах дитини, вважаємо за доцільне встановити [PERSON] наступний графік участі у вихованні та спілкуванні з (Іином [PERSON] , [INFO] : перші вихідні дні місяця з 10-00 години суботи до 19-00 години неділі з ночівлею за місцем проживання батька, кожного четверга з 16-00 години до 19- 00 години (місце зустрічі дитини за адресою проживання матері, повернення дитини до матері за адресою її проживання), та у будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. З огляду на тривалий конфлікт та неприязні стосунки між дорослими, перший місяць побачення проводити в присутності матері дитини. Рекомендувати обом сторонам сумісно звернутися до практичного піихолога з метою регулювання психологічного стану дитини, налагодження більш тісного емоційного контакту з батьком». Даний висновок сторонами не булор оскаржено у встановленому законом порядку. В судовому засіданні сторони погодилися з даним висновком, відповідач просила врахувати, що по четвергам дитина відвідує курси англійської мови, тому для зручності і в інтересах дитини доцільніше було би встановити графік спілкування з 17 години до 19 години. Судом встановлено, що між батьками дитини наразі склалися неприязні, конфліктні відносини, що також підтверджується перепискою в СМС -повідомленнях між сторонами, батько дитини тривалий час не спілкувався з сином. Враховуючи вік дитини, психоемоційний стан його, тривалий час відсутність спілкування між батьком і сином, час відвідування дитиною занять, а також інтереси саме дитини, з урахуванням встановленого судовим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2022 року графіку спілкування дитини з бабусею та дідусем, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування дитини з батьком: - у перші два місяці, з дня набрання цього рішення законної сили, побачення батька [PERSON] , [INFO] , із дитиною [PERSON] , [INFO] , проводити в присутності матері дитини [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] , за наступним графіком: перші вихідні дні місяця з 10-00 години до 19-00 години суботи та з 10-00 години до 19-00 години неділі (місце зустрічі дитини з батьком визначається за домовленістю між батьками); та кожного четверга з 17-00 години до 19-00 години (місце зустрічі дитини з батьком визначається за домовленістю між батьками), та у будь-який інший день та час за домовленістю між батьками; - в подальшому, перші вихідні дні місяця з 10-00 години суботи до 19-00 години неділі, з ночівлею за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] , та кожного четверга з 17-00 години до 19-00 години (місце зустрічі дитини з батьком визначається за домовленістю між батьками; повернення дитини до матері за домовленістю між батьками. Європейський суд з прав людини в п.47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008 року, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, № 307-B)…. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). Між інтересами дитини та інтересами батьків (у цьому випадку інтересами батька) повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами дорослих. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 року, статус рішення - остаточне). Виходячи із особливого характеру обставин справи на думку суду, слід позовні вимоги задовольнити частково Суд вважає, що на даний час саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме як інтересам Позивача, так і інтересам дитини, а також є достатнім для забезпечення участі позивача у процесі виховання дитини. Разом з тим, суд зауважує, що з урахуванням зазначеного та беручи до уваги розвиток та потреби дитини, сторони по справі, не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: partial