Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту державної реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу. Посилається на те, що 30 вересня 2005 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб у ВРАЦС Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, актовий запис № 725, про що було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Разом з тим, у зв`язку з вимушеним переміщенням до м. Києва через військову агресію російської федерації свідоцтво про шлюб було втрачено. У зв`язку із втратою свідоцтва про шлюб вона звернулась до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про повторну видачу свідоцтва про шлюб. Відділ листом від 11 жовтня 2023 року повідомив про неможливість видачі свідоцтва про шлюб повторно у зв`язку з тим, що проведеною перевіркою по Державному реєстру актів цивільного стану громадян не було виявлено актового запису про реєстрацію шлюбу та повідомлено про необхідність звернення до суду для встановлення юридичного факту. Отримати будь-які документи з ВРАЦС Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя немає можливості, оскільки відділ та його архів знаходяться на анексованій території України. Встановлення факту реєстрації шлюбу їй необхідно для розірвання шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалось. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони проживають окремо та не спілкуються між собою, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Просить суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт реєстрації 30 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя шлюбу між нею та відповідачем, актовий запис № 725; - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 30 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, актовий запис № 725. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 вересня 2005 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 30 вересня 2005 року, виданим ВРАЦС Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, актовий запис № 725 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 14). З позовної заяви вбачається, що у зв`язку з вимушеним переміщенням до м. Києва через військову агресію російської федерації свідоцтво про шлюб було втрачено. Відповідно до листа Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 11 жовтня 2023 року встановлено, що відділ повідомив про неможливість видачі свідоцтва про шлюб повторно у зв`язку з тим, що проведеною перевіркою по Державному реєстру актів цивільного стану громадян не було виявлено актового запису про реєстрацію шлюбу та рекомендовано звернутись до суду для встановлення юридичного факту (а.с. 15). У матеріалах справи містяться витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей ( [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 16-19). Із зазначених витягів вбачається, що підставою запису у свідоцтва про народження дітей відомостей про батька був актовий запис про шлюб, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя від 30 вересня 2005 року № 725. Звернення в суд з вимогою про встановлення факту реєстрації шлюбу з відповідачем необхідне позивачу для розірвання шлюбу з останнім. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно із ч. 1 ст. 12 цього закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Частинами 3, 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. З позову вбачається, що відновити свідоцтво про шлюб у позивача немає можливості, оскільки цей документ було видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя, що на даний час є окупованою територією. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих органами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Необхідність встановлення юридичного факту укладення шлюбу між сторонами надасть можливість позивачу отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб та отримати відповідний актовий запис у Державному реєстрі актів цивільного стану, як підтвердження наявності шлюбних стосунків сторін на державному рівні. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт реєстрації 30 вересня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Гагарінського районного управління юстиції м. Севастополя шлюбу між позивачем та відповідачем, актовий запис № 725. З позову вбачається, що спільне життя між сторонами не склалось. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, сторони проживають окремо та не спілкуються між собою, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на корить позивача підлягає судовий збір в розмірі 2147 гривень 20 копійок. При укладенні шлюбу позивач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved