Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року в розмірі 21 596 грн, з яких: 4000 грн заборгованості за кредитом; 796 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до вимог п. 1.2 кредитного договору; 16 800 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до вимог п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 16 січня 2021 року по 15 травня 2021 року. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено кредитний договір за №210105-31711-2. На підставі вказаного договору відповідачу [PERSON] надано кредит строком на 10 днів у розмірі 4000 грн шляхом переказу вказаної суми на його платіжну картку, емітовану Акціонерним товариством «Універсал Банк», із встановленням плати за користування кредитними/коштами у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день та 3,5% від залишку сум кредиту за кожен день прострочення терміну повернення коштів. \~ \~ \~ \~01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги за №01/07/2021-Р/М, на підставі якого ТОВ «ФК «Ріальто» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Внаслідок порушення умов кредитного договору за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року та неповернення кредитних коштів у встановлені договором строки станом на 18 жовтня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 21 596 грн. Посилаючись на наведене, позивач просить стягнути із [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 19 грудня 2023 року представник відповідача [PERSON] адвокат Качур С.В. подав зустрічну позовну заяву\~\~до ТОВ «ФК «Ріальто» про визнання недійсним п. 3.3. Договору №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року. В обгрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що він не погоджується із заявленими у первісному позові ТОВ «ФК «Ріальто» вимогами щодо нарахованих процентів відповідно до вимог пункту 3.3 Договору в сумі 16 800 гривень. 25 жовтня 2023 року ТОВ «ФК «Ріальто» як новим кредитором пред`явлено позов до суду про стягнення з нього заборгованості за Договором №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року, що включає у тому числі 16 800 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до вимог п. 3.3 Договору. Зокрема, пунктом 3.3 Договору встановлено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 Договору, Позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Вважає, що умова Договору викладена у пункті 3.3 є несправедливою, оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання (річна процентна ставка становить 1277,50%), а тому така умова підлягає визнанню недійсною. Посилаючись на наведене, просив задовольнити зустрічний позов. 19 грудня 2023 року представник відповідача адвокат Качур С.В. подав відзив на позовну заяву, в якому, окрім заперечень щодо несправедливості умов пункту 3.3 кредитного договору, вказав, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правову допомогу не є співмірним із складністю справи. Представник ТОВ «ФК Ріальто» подав відповідь на відзив. Зазначив, що [PERSON] скористався свої правом у вільному виборі кредитора та на власний розсуд уклав кредитний договір. Відповідач не був обмежений у часі для ознайомлення з умовами кредитування та самим договором, у проведенні аналізу умов кредитування інших кредиторів. Кредит, згідно укладеного договору, надавався не на споживчі цілі, а тому положення Закону України «Про споживче кредитування» не застосовуються. Вважає, що нарахування процентів за порушення умов договору згідно положень п. 3.3. договору на суму 16 800грн. є правомірним та відповідає умовам договору. Проценти за користування коштами та штрафні санкції нараховані за період 2021 року, коли [PERSON] не був військовослужбовцем, а тому вважає, що підстав для застосування вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не має. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ТОВ «ФК «Ріальто» про визнання недійсним п. 3.3. Договору №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року, об`єднавши позови в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі єдиний номер 451/1510/23. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 січня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача адвокат Качур С.В. позовні вимоги визнав частково в частині стягнення тіла кредиту та процентів у розмірі 796 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів у розмірі 16 800 грн. просив відмовити з підстав викладених у зустрічному позові. Посилаючись на наведене, просив задовольнити зустрічний позов. [PERSON] був присутній у попередньому судовому засіданні. Пояснив, що на даний час проходить службу у складі ЗСУ, просив продовжувати розгляд справи без його участі з участю його адвоката. Заперечив щодо задоволення первісного позову в частини стягнення підвищених процентів, з підстав викладених у зустрічному позові. Судом встановлено, що 05 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором укладено кредитний договір №210105-31711-2 на підставі якого відповідачу надано кредит у розмірі 4000 грн на строк 10 днів (п. п. 1.1, 1.3 договору). Пунктом 1.2 договору встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день використання кредиту у межах строку, визначеного п. 1.3 договору. Окрім того, ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] погодили графік розрахунків (додаток № 1 до договору №210105-31711-2), згідно п. 1 якого визначили дату повернення кредиту 15 січня 2021 року. Пунктом 3.3 договору №210105-31711-2 визначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка, визначена у цьому пункті, нараховується відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. За умовами п. 1.6 вищевказаного договору ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» зобов`язалося здійснити переказ суми кредиту на належний позичальнику електронний платіжний засіб № [NUMBER] . Підписуючи кредитний договір, відповідач [PERSON] також погодився на використання електронного підпису у якості аналога його власноручного підпису (п. 5.2.3 договору). На підтвердження укладення між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору до позовної заяви долучено витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua та довідку № 59978 від 10 жовтня 2023 року, у яких відображено хронологію подання [PERSON] анкети-заяви на кредит №698321, а також укладення договору №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року. Згідно квитанції №344346745 від 05 січня 2021 року на виконання умов кредитного договору №210105-31711-2 ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 05 січня 2021 року здійснило переказ коштів на суму 4000 грн на банківську картку № [NUMBER] . Присутній в судовому засіданні [PERSON] визнав факт укладення договору та отримання коштів у розмірі 4000 грн. 01 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (первісний кредитор) і ТОВ «ФК «Ріальто» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, за умовами п. 1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальниками за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. В абз. 2 п. 1.1 договору його сторони погодили, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимог до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору. Згідно умов п. 3.1 договору № 01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року права вимоги за кредитними договорами вважаються відступленими з моменту підписання акта прийому-передачі прав, що є невід`ємною частиною договору. Як убачається із витягу з акта приймання-передачі прав за №1 від 01 липня 2021 року до договору відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року, ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило позивачу ТОВ «ФК «Ріальто» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року на загальну суму 21 596 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року станом на 18 жовтня 2023 року заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором становить 21 596 грн, з яких: 4000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло кредиту), 726,35 грн прострочена заборгованість за несплаченими процентами, 16 800 грн заборгованість за несплаченими процентами за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» слід задовольнити частково, виходячи із таких підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~626\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~1055\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу вимог ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи відповідачем [PERSON] підписано договір за №210105-31711-2, шляхом підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 806979. Вказані обставини визнав відповідач в судовому засіданні. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»). У силу ч. 3 ст.\~18\~Закону України\~«Про електронні\~довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «Фінанас інновація» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний договір про надання кредиту за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст.\~526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правил ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( ст 610 ЦК). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що 05 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та [PERSON] укладено кредитний договір за №210105-31711-2, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок позичальника. Згідно умов кредитного договору, відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за його користування. Однак, відповідач [PERSON] належним чином не виконав умов вказаного кредитного договору, допустив виникнення заборгованості та у встановлений строк коштів не повернув. 01 липня 2021 року від ТОВ «ФК «Фінанс інновація» до позивача ТОВ «ФК «Ріальто» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року, на підставі договору відступлення права вимоги за №01/07/2021-Р/М від 01 липня 2021 року та акту приймання-передачі прав за №1 від 01 липня 2021 року. Докази про те, що вказаний договір визнаний недійсним чи його дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року становить 21 596 грн, з яких: 4000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту (тіло кредиту), 726,35 грн прострочена заборгованість за несплаченими процентами, 16 800 грн заборгованість за несплаченими процентами за неправомірне користування грошовими коштами нарахована згідно п. 3.3 договору. Таким чином, позивач на праві нового кредитора вправі вимагати повернення суми кредиту від позичальника за кредитним договором за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року. Оскільки доказів належного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується розрахунком заборгованості, який наданий суду та відповідачем не спростований, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відтак, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за кредитним договором за №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року в розмірі 4000 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, підлягає поверненню відповідачем позивачу. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача 726,35 грн простроченої заборгованості за несплаченими процентами та 16 800 грн заборгованості за несплаченими процентами за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору, з огляду на таке. Як вбачається з довідки за №5215 від 01 грудня 2023 року, виданої військовою частиною [NUMBER] , солдат [PERSON] в період з 22 квітня 2022 року по 11 травня 2022 року, з 25 червня 2022 року по 03 липня 2022 року, з 03 серпня 2022 року по 07 серпня 2022 року, з 09 вересня 2022 року по 28 вересня 2022 року, щ 17 січня 2023 року по 01 травня 2023 року, з 13 травня 2023 року по 08 серпня 20223 року, з 09 листопада 2023 року по 15 листопада 2023 року, з 21 листопада 2023 року бере участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в Дніпропетровській та Запорізькій областях. В силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] є військовослужбовцем, брав та бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, нарахована останньому прострочена заборгованість за несплаченими процентами у розмірі 726,35 грн та заборгованість за процентами за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 договору в сумі 16 800 грн, підлягають списанню позивачем в силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відсутні підстави для стягнення таких сум з відповідача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що позивач на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги (факторингу), набув права нового кредитора до відповідача, ту обставину, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованості за Договором №210105-31711-2 від 05 січня 2021 року станом на 18 жовтня 2023 року у розмірі 4000 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, оскільки позивач має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення суми кредитних коштів. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що проценти за користування коштами та штрафні санкції нараховані за період 2021 року, коли [PERSON] не був військовослужбовцем, з огляду на те, що положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які встановлюють пільги щодо не нарахування процентів та штрафних санкцій військовослужбовцям, не обмежуються періодом їх нарахування. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] слід зазначити таке. У пункті 3.3. договору сторони узгодили, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Позивач як на правову підставу заявлених позовних вимог посилається, зокрема на статтю\~18\~ Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з вимогами частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Положеннями ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору\~є несправедливими,\~якщо всупереч\~принципу добросовісності\~його наслідком\~є істотний\~дисбаланс договірних\~прав та\~обов`язків\~на шкоду\~споживача. Несправедливими\~є,\~зокрема,\~умови договору\~про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Судом встановлено, що під час укладення оспорюваного кредитного договору позичальник був обізнаний з основними умовами кредитного договору, а саме визначена відсоткова ставка, розмір платежу, загальні витрати за кредитом, реальна річна процентна ставка, орієнтована загальна вартість кредиту, відповідальність, права та обов`язки сторін договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони, в порядку\~статті 638 ЦК України\~узгодили всі істотні умови притаманні для даного виду правочину та погодилися з ними. Умови укладеного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку, договір був результатом домовленості сторін і відповідав загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтями3,627 ЦК України. Перед підписанням кредитного договору позичальник міг безперешкодно ознайомитися з умовами кредитування відповідача та будь-якими іншими продуктами, а також порівняти його з кредитними продуктами інших. Позивач мав можливість відмовитися від наданої товариством послуги та скористатися послугами інших кредиторів. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено. [PERSON] не оспорює факт отримання позики, виходячи з його власних інтересів прийняв рішення про вибір кредитодавця - відповідача та про вступ з ним в договірні відносини, узгодивши характер договору, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення, сукупну вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання позики, її вартості, процентної ставки. Згідно з умовами п.п. 2.3.1 п. 2.3 договору, [PERSON] мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це Товариство до встановленого Договором строку його надання. З моменту оформлення кредитного договору (05.01.2021 року) до моменту звернення позивачем з позовом до суду (15.10.2023 року) пройшло понад два роки, та [PERSON] не звертався до Товариства за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок, розмір відповідальності та інші умови обслуговування і з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами. Також, [PERSON] не звертався до кредитора щодо односторонньої відмови від виконання договору. З врахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до\~вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 9000 грн. Також, у додаткових поясненнях на зустрічну позовну заяву від 12 лютого 2024 року, представник позивача просив стягнути додаткового 3000 грн за підготовку та подання додаткових пояснень щодо зустрічної позовної заяви. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання юридичних послуг за №02/06/2022 від 02 червня 2022 року, укладений між адвокатом Руденком К.В. та ТОВ «ФК «Ріальто», пунктом 3.1. якого сторони погодили, що вартість послуг становить: 8000 грн складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника; 1000 грн складання заяв, клопотань; - довіреність від 25 березня 2023 року, якою ТОВ «ФК «Ріальто» уповноважило адвоката Руденка К.В. на представництво інтересів в суді; - акт приймання-передачі наданих послуг за №139 до договору за №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, підписаний адвокатом Руденком К.В. та ТОВ «ФК «Ріальто», згідно з яким адвокатом Руденком К.В. було надано ТОВ «ФК «Ріальто» правову допомогу на загальну суму 9\~000 грн в процесі підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] . У вказаному акті також наведено загальний розмір наданих юридичних послуг, який становить 180 000; - платіжну інструкцію за №711 від 28 липня 2023 року про перерахування ТОВ «ФК «Ріальто» на рахунок адвоката Руденка К.В. грошових коштів в розмірі 180\~000 грн в якості оплати згідно договору за №02/06/2022 від 02 червня 2022 року; - акт приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2024 року за №214 до договору за №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, підписаний адвокатом Руденком К.В. та ТОВ «ФК «Ріальто», згідно з яким адвокатом Руденком К.В. було надано ТОВ «ФК «Ріальто» правову допомогу на загальну суму 4480 грн, у тому числі щодо складання та подання додаткових пояснень на зустрічну позовну заяву [PERSON] у справі за № 451/1510/23 на суму 3000 грн; - платіжну інструкцію за №1174 від 31 січня 2024 року про перерахування ТОВ «ФК «Ріальто» на рахунок адвоката Руденка К.В. грошових коштів в розмірі 4480 грн в якості оплати згідно договору за №02/06/2022 від 02 червня 2022 року та акту №214 від 30.01.2014 року Відповідно до вимог ч. 4 статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Таким чином, наявність договірних відносин між адвокатом Руденком К.В. та позивачем підтверджується договором про надання юридичних послуг за №02/06/2022 від 02 червня 2022 року, актом приймання-передачі наданих послуг за №139 до договору за №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, платіжною інструкцією за №711 від 28 липня 2023 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 30 січня 2024 року за №214; платіжною інструкцією за №1174 від 31 січня 2024 року. Зважаючи на викладене, суд вважає, що заявником доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги під час розгляду у суді даної справи. Водночас, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є розмір витрат на правничу допомогу заявлений позивачем до відшкодування, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, складністю справи. Враховуючи, що представник безпосередньої\~участі в\~судових засідання\~не приймав, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу. З врахування наведеного та вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обгрунтованим та співмірним є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн, який підлягає стягнення з відповідача в користь позивача. Таким чином, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2684 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гр н. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного,

Outcome: partial