Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

13.02.2024 до Ленінського районного суду м.Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності, в якій просить суд скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 298,8 кв.м., житловою площею 176 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (номер відомостей про речове право:31826842 від 29.05.2019 внесений на підставі рішення ПН ХМНО [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47165175 від 03.06.2019; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1843450963101) з одночасним припиненням права приватної власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:08:018:0009, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (номер відомостей про речове право:23560325 від 24.11.2017 внесений на підставі рішення ПН ХМНО [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38335841 від 24.11.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1418100963101 з одночасним припиненням права власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомого майна. Заява обґрунтована тим, що дідусеві позивача [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія ААК №\~301267, виданого 10.12.1997\~року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори; право власності було зареєстровано в КП «Харківське МБТІ» 15.12.1997\~року. Будинок розташований на земельній ділянці площею 680 кв.м., яка була надана батькові дідуся позивача, [PERSON] на підставі договору на право побудови ділянки землі, посвідченого нотаріальним відділом Харківського обласного суду 27.04.1937\~року за № 999/2, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 18.07.1947\~року за №103. [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав в зазначеному будинку до дня своєї смерті [INFO] . На день смерті дідуся (як и на теперішній час) будинок з надвірними будівлями мав загальну площу 71,3 кв.м. та житлову площу 52,8 кв.м. Позивач зареєстрована та постійно проживаю в зазначеному будинку за адресою: [ADDRESS] . Після смерті дідуся мати позивача та донька спадкодавця - [PERSON] звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини спадкодавця на користь позивача [PERSON] . При подачі заяви про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 745/2018\~(номер у спадковому реєстрі 63541422). Бабуся позивача і дружина спадкодавця - [PERSON] , звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини спадкодавця на користь сина спадкодавця - [PERSON] . Для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно було зареєструвати право власності спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями таспорудами загальною площею 71,3 кв. м. та житловою площею 52,8 кв. м., що находиться заадресою: [ADDRESS] . При зверненні до реєстратора з документами, позивачу було відмовлено у реєстрації права власності спадкодавця на будинок [ADDRESS] , оскільки за зазначеною адресою було зареєстровано право власності іншої особи, а саме: [PERSON] на наступне майно: 29.05.2019\~року зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 298,8 кв.м., житловою площею176 кв.м. за адресою [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:\~47165175\~від 03.06.2019 12:06:59, приватний нотаріус Іванова О.С., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., номер відомостей про речове право:\~31826842;2) 24.11.2017\~року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:08:018:0009, площею 0.1га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:\~38335841\~від 24.11.2017 15:32:09, приватний нотаріус Іванова О.С., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., номер відомостей про речове право:\~23560325. А тому на підставі рішення державного реєстратора від 30 листопада\~2023\~року №\~70472023\~позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій та в реєстрації права власності спадкодавця [PERSON] на будинок з надвірними будівлями загальною площею 71,3 кв. м. та житловою площею 52,8 кв. м. за адресою [ADDRESS] . Ця відмова, в свою чергу, не дала можливості нотаріусу видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті дідуся на зазначений будинок, про що була видана постанова державного нотаріуса Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьєвої С.Є. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 січня\~2024\~року за № 50/02-31. 3гідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від\~2004\~року із змінами та доповненнями, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня\~2013\~року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Дід позивача [PERSON] зареєстрував своє право власності ще в\~1997\~році на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Адреса: [ADDRESS] була присвоєна об?єкту нерухомості, який належав діду позивача [PERSON] у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та земельній ділянці значно раніше, ніж об?єкту відповідача [PERSON] . На час виникнення у діда позивача [PERSON] права власності на будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.1997\~року, реєстрація його права власності була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на той час, а саме. А отже, [PERSON] з 10.12.1997\~року набув право власності в передбаченому законом порядку на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , яке існувало у нього на день його смерті [INFO] . Із свідоцтва про право на спадщину за законом серія ААК №\~301267, виданого 10.12.1997\~року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори на ім?я діда позивача Пенцова Віктора Михайловича, вбачається що він отримав після смерті матері спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Цей будинок з надвірними будівлями належав [PERSON] , померлому [INFO] , спадщину після якого фактично прийняла, но юридично не оформила його дружина [PERSON] . Житловий будинок з надвірними будівлями належав [PERSON] на підставі договору на право побудови участку землі (земельної ділянки), посвідченого нотаріальним відділом Харківського обласного суду від 27.04.1937\~р. № 999/2, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 18.07.1947р. за № 103. Таким чином, отримавши право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , дід позивача [PERSON] отримав 10.12.1997\~року і право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] . При перевірці адресного реєстру м. Харкова саме будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка діда позивача [PERSON] зазначені в реєстрі за адресою [ADDRESS] . Тобто, при реєстрації права власності на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] на ім?я [PERSON] , реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Іванова О.С. зобов?язана була витребувати із КП «Харківське МБТІ» інформацію про наявність зареєстрованих прав до 01 січня\~2013\~року у інших осіб на будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Згідно п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на день реєстрації права власності за відповідачем, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. В порушення вимог закону, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Іванова О.С. не виконала зазначені дії і здійснила реєстрацію права власності відповідача на об?єкт нерухомості за адресою, за якою була зареєстрована власність діда позивача [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 15.02.2024 року позовну заяву прийнято до провадження судді, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с.25). Ухвалою суду\~ від\~12.04.2024 витребувано\~у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванової О.С. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 24.11.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Ольгою Сергіївною було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:08:018:0009, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] ; належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 29.05.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Ольгою Сергіївною було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 298,8 кв.м., житловою площею 176 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а.с.38-39). 23 квітня від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванової О.С. надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 12.04.2024 щодо неможливості надання вказаних документів, які витребовує суд, у зв`язку з тим, що вони були передані до відповідного суб`єкта, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, шляхом надсилання поштового відправлення, та були знищенні шляхом спалення, так як строк їх зберігання становить 3 роки (а.с.44-45). Ухвалою суду\~від 09.05.2024 підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с.51). Позивач та її представник адвокат Жарова-Тітарьова Л.М. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують повністю, просять суд їх задовольнити, проти ухвалееня заочного рішення не заперечували (а.с.56-58). Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог\~п.4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України, в судові засідання триччі не з`являвся, в порушення\~ст. 131 ЦПК України\~про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~43\~ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст.131\~ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно\~зі\~статтею 280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача та її представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13\~ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.12 ЦПК України\~та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до \~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України\~зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями\~Конституції України, Цивільного Кодексу України,\~Закону України «Про власність» в ред.\~1997\~року, Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня\~1995\~року № 56, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня\~1996\~р. за № 31/1056\~«Про затвердження Правил державної реєстрації об?єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» в ред.\~1997\~ Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11). Так, судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом серія ААК №\~301267, виданого 10.12.1997\~року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Вказане право власності зареєстровано за [PERSON] в КП «Харківське МБТІ» 15.12.1997\~року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серія ААК №\~301267, виданого 10.12.1997\~року державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Гончаренко Л.А., жилий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , належав батькові дідуся позивача, [PERSON] на підставі договору на право побудови ділянки землі, посвідченого нотаріальним відділом Харківського обласного суду 27.04.1937\~року за № 999/2, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 18.07.1947\~року за №103 (а.с.7). Відповідно виписки з рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 03.07.1984 за № 106/22, з метою впорядкування нумерації будівель, розташованих по [ADDRESS] , вирішено присвоїти нові адреси будівлям, а саме: [ADDRESS] (а.с.16). [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований і постійно проживав в зазначеному будинку за адресою [ADDRESS] , до дня своєї смерті [INFO] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Відповідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР» № 1056439 від 21.03.2019, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] відповідно інформації про власника станом 31.12.2012, згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «ХМБТІ ХМР» (а.с.9). Згідно довідки ТОВ «Будівельний інвестиційний центр» № 67/04-04 від 04.04.2019 загальна площа будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , становить 71,3 кв.м., житлова площа - 52,8 кв.м. (а.с.10) Зазначене підтверджується також довідкою ФОП [PERSON] № 25/09-1 від 25.09.2023 (а.с.) та копією генерального плану вказаного будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Позивач зареєстрована та постійно проживає в зазначеному будинку з 05.06.2018 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). Після смерті дідуся мати позивача та донька спадкодавця - [PERSON] звернулася до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини спадкодавця на користь позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена спадкова справа № 745/2018\~(номер у спадковому реєстрі 63541422), що підтверджується довідкою державного нотаріуса 6 ХМДНК Афанасьєвої С.Є. від 21.09.2023 за № 2800/02-14 (а.с.12). Для оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно було зареєструвати право власності спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями таспорудами загальною площею 71,3 кв. м. та житловою площею 52,8 кв. м., що находиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про відмову в проведенні реєстраційних даних № 70472023 від 30.11.2023 позивачу [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності спадкодавця на будинок [ADDRESS] , оскільки за зазначеною адресою було зареєстровано право власності іншої особи, а саме: [PERSON] на наступне майно: 29.05.2019\~року зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 298,8 кв.м., житловою площею176 кв.м. за адресою [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:\~47165175\~від 03.06.2019 12:06:59, приватний нотаріус Іванова О.С., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., номер відомостей про речове право:\~31826842;2) 24.11.2017\~року зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310137200:08:018:0009, площею 0.1га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:\~38335841\~від 24.11.2017 15:32:09, приватний нотаріус Іванова О.С., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., номер відомостей про речове право:\~23560325 (а.с.13). Постановою державного нотаріуса 6 ХМДНК Афанасьєвої С.Є. від 12.01.2024 за № 50/02-31 відмовлено [PERSON] видати свідоцтво про право на спадщину після смерті дідуся [PERSON] на частину житлового будинку що находиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки за зазначеною адресою було зареєстровано право власності іншої особи, а саме: [PERSON] (а.с.14). Відповідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345926798 від 09.09.2023, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.20-21). 3гідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від\~2004\~року із змінами та доповненнями, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня\~2013\~року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. [PERSON] зареєстрував своє право власності ще в\~1997\~році на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Адреса: [ADDRESS] була присвоєна об?єкту нерухомості, який належав діду позивача [PERSON] у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та земельній ділянці значно раніше, ніж об?єкту відповідача [PERSON] . На час виникнення у діда позивача [PERSON] права власності на будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.1997\~року, реєстрація його права власності була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на той час, а саме. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» в ред.\~1997\~року, до об?єктів права приватної власності належали у тому числі жилі будинки. Відповідно п..4 ст. 19 Закону України «Про власність» в ред.\~1997\~року, право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам, юридичним особам, державі Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня\~1995\~року № 56, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня\~1996\~р. за № 31/1056\~«Про затвердження Правил державної реєстрації об?єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» в ред.\~1997\~року було встановлено наступне. П.1.2. Правила встановлюють порядок державної реєстрації об?єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. П.1.3. Правила діють на території України і є обов?язковими для виконання всіма міністерствами, відомствами, місцевими органами державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями. П. 1.4. Державну реєстрацію об?єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток № 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна, у тому числі свідоцтва про право на спадщину. П. 1.5. До об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку. П.2.2 е) на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційних напис. У відповідності із вищевказаними вимогами закону, які діяли на\~1997\~рік, діду позивача [PERSON] було видане 10.12.1997\~року за № 644 державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за законом серія ААК №\~301267\~на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] ; в подальшому право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] було зареєстровано 15.12.1997\~року за № 903 за [PERSON] в КП «Харківське МБТ». Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються державою. Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.10.2018\~у справі № 557/1209/16-ц. А отже, [PERSON] з 10.12.1997\~року набув право власності в передбаченому законом порядку на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , яке існувало у нього на день його смерті [INFO] . Згідно ст.16 Земельного кодексу України в ред.\~1997\~року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями\~37-41\~цього Кодексу. 3гідно ст.90 Земельного кодексу України в ред.1997\~року, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співласників будівлі. При перевірці адресного реєстру м. Харкова саме будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка діда позивача [PERSON] зазначені в реєстрі за адресою [ADDRESS] . Згідно приписів статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону. Згідно п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на день реєстрації права власності за відповідачем, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня\~2013\~року, обов?язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Тобто, при реєстрації права власності на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] на ім?я [PERSON] , реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Іванова О.С. зобов?язана була витребувати із КП «Харківське МБТІ» інформацію про наявність зареєстрованих прав до 01 січня\~2013\~року у інших осіб на будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Згідно п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції на день реєстрації права власності за відповідачем, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. В порушення вимог закону, державний реєстратор - приватний нотаріус ХМНО Іванова О.С. не виконала зазначені дії і здійснила реєстрацію права власності відповідача на об?єкт нерухомості за адресою, за якою була зареєстрована власність діда позивача [PERSON] . Як зауважив Верховний Суд у постанові від 28.10.2020\~року у справі № 910/10963/19, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Згідно зі статтями\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовим і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга\~статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах\~учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих стороною позивача доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з цим позовом\~[PERSON] обґрунтовувала свої вимоги, таким чином суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі. А відповідач взагалі не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо права власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовій збір за подання позову у даній справі в сумі 2\~422,40 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 6871-1096-8768-6788 від 02.11.2024 року про сплату судового збору (а.с.5). Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved