Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

17.10.2023 року Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.11.2021 року в Київській області, в м. Боярка, по вулиці Незалежності, сталося ДТП за участі автомобіля Ford Transit д.н.з. [NUMBER] та Citroen Jumper д.н.з. [NUMBER] . Постановою Києво-Святошинського районного суду по справі № 369/16529/21 від 17.01.2022 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Transit д.н.з. [NUMBER] застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі АТ «СГ «ТАС»), згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 9764736 від 21.04.2021 (далі Поліс). Представник позивача звернувся до АТ «СГ «ТАС» щодо виплати страхового відшкодування. АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 95341,54 грн. за виключенням франшизи, яка становить 2500,00 грн. 24.06.2022 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОПАССАЖ» було укладено договір №36 (далі Договір) на послуги з ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу [NUMBER] , вартість якого становить 121 597,86 грн. Відповідно до умов Договору та розрахунку суми страхового відшкодування, що є Додатком 1 до Страхового акту № 01905/40/922 від 20.01.2022 року (далі Страховий акт) Сторони погодили, що частину вартості, у розмірі 95 341,54 грн. сплачено АТ «СГ «ТАС» відшкодування шкоди згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а частину коштів у розмірі 26 256,32 грн., яка не відшкодована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС» оплачується позивачем. У листі АТ «СГ «ТАС» за вих. № 01392/9122 від 20.01.2022 року зазначено, що позивачу була перерахована сума страхового відшкодування згідно його заяви, за виключенням суми франшизи та суми зносу замінених складових, у розмірі 95341,54 грн., що підтверджується Страховим актом № 01905/40/922 від 20.01.2022 року та розрахунком суми страхового відшкодування. Також, згідно даного Листа та листа АТ «СГ «ТАС» № 1090 від 22.09.2022 року, коефіцієнт зносу замінених складових Автомобіля становить 23 756,32 грн. Вартість франшизи, згідно Полісу, становить 2 500,00 грн. На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь різницю між розміром матеріального збитку та страховим відшкодуванням у розмірі 26256 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 32 коп. та понесені судові витрати. 27.12.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. 12.06.2024 року сторони в судове засідання не з`явилися, про дату. час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представником позивача через канцелярію суду 18.03.2024 року було зареєстровано заяву, у якій останній просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи погоджується з доводами позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що постановою Києво-Святошинського районного суду по справі № 369/16529/21 від 17.01.2022 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ford Transit д.н.з. [NUMBER] застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно Полісу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.\~1187\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 95 341,54 грн., а загальний розмір витрат позивача на ремонт транспортного засобу склав 121 597,86 грн. Оскільки позивач звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання його особою, яка завдала шкоди. Статтею 29\~цього Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.\~1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 9\~Закону України\~«Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. У постанові Верховного Суду у справі № 753/21303/16-ц від 30.01.2019 року, , суд дійшов висновку про те, що відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-691 цс15 від 02.12.2015 року, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №\~686/17155/15-ц\~від 03.10.2018\~року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15. На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 26 256 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят шість) гривень 32 коп. різниці між фактичним розміром спричиненого матеріального збитку та страховою виплатою. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved