Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

19 лютого 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області через свого представника - адвоката Іващенко І.І. (далі - представник позивача) звернувся [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) із позовною заявою про стягнення коштів. Короткий зміст заяв по суті справи. \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що 06.10.2023 року [PERSON] відповідачу було надано позику, а саме - грошові кошти в розмірі 1500 (одна тисяча п?ятсот ) доларів США. Саме на цих умовах вони і уклали усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором [PERSON] 22.11.2023 року було власноручно написано розписку, оригінал якої знаходиться в позивача. Розписка скріплена підписом відповідача та двох свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] про інформацію щодо отримання грошових коштів в борг. Відповідно до розписки відповідач зобов`язувався повернути гроші до 31 грудня 2023 року. Однак в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач зобов`язань не виконав, на прохання добровільно повернути борг не реагує, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажає. Розпискою від 22.11.2023 року передбачено, що у випадку прострочення зобов`язань відповідач повертає вказану суму з відсотками 15% місячних за весь період прострочення. Просить стягнути борг за договором позики, який становить 1500 доларів США, 15% від загальної суми боргу за кожен місяць заборгованості 225 доларів США, 1211,20 грн. сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Відзив на позов не подано. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з участю сторін на 10:00 год. 25 березня 2024 року. Відповідач у судове засідання 25 березня 2024 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому вказано, що судова повістка на ім`я [PERSON] вручена особисто 11 березня 2024 року за адресою: [ADDRESS] . 25 березня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 25 квітня 2024 року о 10:00 год. 25 березня 2024 року відповідач був додатково повідомлений про призначення розгляду справи №570/762/24 через сайт Рівненського районного суду Рівненської області у вигляді: "Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме", де вказано, що судове засідання призначене на 10 год. 00 хв. 25 квітня 2024 року. 25 квітня 2024 року представник позивача - адвокат Іващенко Ірина Ігорівна через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Також подала заяву про долучення доказів до матеріалів справи про понесені судові витрати, розподіл судових витрат. 25 квітня 2024 року у зв`язку з повторною неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 11 червня 2024 року о 10:30 год. У судове засідання 11 червня 2024 року сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за їхньої з позивачем відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. 10 травня 2024 року відповідач був повторно повідомлений про призначення розгляду справи №570/762/24 через сайт Рівненського районного суду Рівненської області у вигляді: "Оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме", де вказано, що судове засідання призначене на 10 год. 30 хв. 11 червня 2024 року. А тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що наявні в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 22 листопада 2023 року [PERSON] 06 жовтня 2023 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, із зобов`язанням повернути до 31 грудня 2023 року. Крім цього, у розписці вказано, що у випадку прострочення зобов`язань відповідач повертає вказану суму з відсотками 15% місячних за весь період прострочення. Розписка скріплена підписом відповідача та двох свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] про інформацію щодо отримання грошових коштів в борг. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повернення суми боргу позивачу чи ухилення позивачем від прийняття грошових коштів. Відповідач взяті на себе зобов`язання у встановлений строк не виконав, позику в строк до 31 грудня 2023 року не повернув. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1 ст.14\~ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046\~ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст.1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц (провадження № 61-10989св18), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що: «досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. […] У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047\~ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов». Подібні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц. Правовий аналіз ст.\~545\~ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 483/2085/16-ц (провадження № 61-33184св18) вказано, що: « 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку». Частиною другою статті 625\~ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192\~ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті чинне законодавство не містить. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідач всупереч вимогам ст.81 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що він виконав свої зобов`язання повністю за договором позики суду не надав. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику 06 жовтня 2023 року в розмірі 1500 доларів США, не повернуті у встановлений строк до 31 грудня 2023 року, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму боргу за договором позики від 06 жовтня 2023 року в розмірі 1500 доларів США. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача здійснено розрахунок 15% місячних від загальної суми боргу 1500 доларів США за період з 01.01.2024 року до 31.01.2024 року, а саме 15/100 * 1500 = 225 доларів США за місяць прострочення. \~ \~ \~ \~Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, відповідно до п.18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). \~ \~ \~ \~Указом Президента України [PERSON] №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє на теперішній час. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки за період з 01.01.2024 року до 31.01.2024 року в силу вказівки закону боржник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, не підлягають нарахуванню на суму боргу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, 15% місячних як міра відповідальності боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання. Відтак суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу. У матеріалах справи наявний договір № 1 про надання правової допомоги від 10 січня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатським бюро «Іващенко Ірини» згідно якого факт наданих послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Як вбачається з акту приймання-передачі послуг від 25 квітня 2024 року Адвокатське бюро «Іващенко Ірини» надало [PERSON] правову допомогу на загальну суму 3000,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial