Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

24.04.2023 року позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою від 24.04.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін . Вивчивши матеріали цивільної справи та з урахуванням того, що вони не містили письмового підтвердження щодо отримання або неотримання сторонами поштової кореспонденції від суду, ухвалою від 11.01.2024 року було здійснено перехід з розгляду справи з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач обгрунтовуючі свої вимоги, посилається на те, що 16.09.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З відповідачем та донькою сторони проживали однією сім`єю. З серпня 2022 року в сім`ї почали виникати непорозуміння щодо побудови сім`ї. З`ясувалося, що у сторін протилежні погляди на життя, на сім`ю. З кожним днем обстановка в родині погіршувалася і подальше спільне проживання стало неможливим. Сторони втратили почуття кохання і розуміння. Такі стосунки стали неприйнятними для збереження сім`ї, а тому з січня 2023 року, хоча сторони проживають в одній квартирі, проте з цього часу спільного господарства сторони не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, у сторін роздільний бюджет, шлюб існує лише формально. Позивач переконана, що шлюб потрібно розірвати. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача наявна заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила суд про розірвання шлюбу. Від відповідача також наявна заява про розгляд справи у його відсутність, проте в минулих засіданнях відповідач позовні вимоги не визнавав, вважав, що шлюб можливо зберегти. З урахуванням думки відповідача, судом оголошувалась перерва для вирішення питання щодо примирення сторін. Однак позивач свою думку не змінила та наполягала на розірванні шлюбу. Суд вважає за можливим проводити розгляд справи на підставі наявних в ній доказів без участі сторін. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що 16 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2808, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка не бажає зберегати шлюб, тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити за собою шлюбне прізвище « [PERSON] », про що вона зазначила у своєму позові. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved