Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Київської міської ради та із врахуванням вподальшому поданої заяви про виправлення описки в позові щодо року спільного проживання, остаточно просила: встановити факт спільного проживання однією сім`єю її - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] - у період з 2004 року по17 березня 2023 року, а також визнати за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на недоотриману пенсію в розмірі 81624,03 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON] помер [INFO] , а до дня його смерті позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу і підтримувала з ним фактичні подружні стосунки, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні подружні права та обов`язки. До грудня 2021 року вона з [PERSON] постійно проживали однією сім`єю як подружжя, в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . А в грудні 2021 року вони разом переїхали до м. Києва де продовжували разом проживати постійно однією сім`єю, як подружжя за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, мали загальний бюджет. Позивачка зазначає, що у 2017 році [PERSON] захворів на ішемічний інсульт головного мозку та щорічно проходив лікування і останній раз перебував на стаціонарному лікуванні з 16.05.2022 по 30.05.2022 в КНП «Київська міська клінічна лікарня №8» і весь час позивачка відвідувала його, доглядала, а у вересні 2022 року вони разом виїхали до Польщі до доньки позивачки - [PERSON] де разом проживали, зверталися там до лікарні, однак стан [PERSON] погіршився і він [INFO] помер у Польщі в м. Мінськ-Мазовецький. В позові зазначено, що саме [PERSON] займалася похованням і вона разом із донькою відвезли урну із прахом [PERSON] до м. Луганська де і захоронили поряд із могилою його матері. Крім зазначеного, позивачка вказує як на підставу для задоволення позову і ті обставини, що за життя [PERSON] подарував їй 27.08.2021 частини квартири в м. Луганську, а його марти [PERSON] задовго до смерті свого сина склала на ім`я позивачки заповіт, а за життя [PERSON] оформляв на ім`я позивачки довіреність на представництво його інтересів і після переїзду в м. Києві вони разом із ним фактично проживали та були зареєстровані як тимчасово переміщені особи за однією адресою. Вподальшому, позов містить обґрунтування вимог щодо належності [PERSON] до четвертої черги права на спадкування і зазначення тієї обставини, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і в відповідному листі нотаріальна контора повідомила, що для підтвердження права на к у четверту чергу згідно ст.1264 ЦК України їй необхідно звернутися до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. А відповідно до ст. 1227 ЦК України позивачка вважає, що за нею також необхідно визнати право власності в порядку спадкування на недоотриману [PERSON] пенсію в розмірі 81624,03 грн. Оскільки позивач вказує на той факт, що вона більше п`яти років проживала однією сім`єю разом із спадкодавцем, тому звернулась до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2023 вказану справу було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2023 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному провадженні. Через систему «Електронний суд» 25.01.2024 відповідач Київська міська рада направила відзив на позовну заяву в якій містяться заперечення проти заявлених вимог [PERSON] , які ґрунтуються на відсутності доказів сторони позивача на підтвердження встановлення факту спільного її проживання з [PERSON] . Зокрема, у відзиві зазначено, що відсутні докази спільного їх проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї і взагалі наявності спільних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Крім того, у відзиві сторона відповідача звертає увагу щодо вимоги про визнання позивачки спадкоємицею четвертої черги право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на недоотриману пенсію в розмірі 81624,03 грн., що такі вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а таких умов в даному випадку дотримано не було. Ухвалою суду від 12.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в загальному провадженні. На виконання ухвали суду від 22.11.2023 Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора направила до суду копію спадкової справи №601/2023 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову. Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причину неявки не повідомив. Треті особи явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про день, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Вислухавши сторону позивача, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Виходячи з предмету позову, позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з 2004 року до часу відкриття спадщини, оскільки доведення факту проживання позивача та спадкодавця, як членів однієї сім`ї, необхідно для встановлення правового статусу позивача як спадкоємця четвертої черги за законом та отримання права на спадкове майно спадкодавця. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК. Спадкування за законом здійснюється позачергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина та за заявою [PERSON] від 31.08.2023 Двадцять першої київської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №601/2023 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.97-128). Повідомленням від 31.08.2023 Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою доведено до відома позивачку, що отримано її заяву про прийняття спадщини, однак їй необхідно звертатися до суду із позовом про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки такий факт встановлюється виключно судом. Після встановлення такого факту надати в спадкову справу рішення суду (а.с. 111). Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Мінськ-Мазовецький Республіки Польща, що підтверджується скороченою копією свідоцтва про смерть, що відповідає змісту свідоцтва про смерть з позначенням [NUMBER] (а.с.99). Позивачка, звертаючись до суду, стверджує, що вона з [PERSON] з 2004 року і по день смерті постійно проживали разом однією сім`єю спочатку в м. Луганську за адресою: [ADDRESS] . Надалі, в грудні 2021 року вони разом переїхали до м. Києва де продовжували разом проживати постійно однією сім`єю, як подружжя за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, мали загальний бюджет. Позивачка зазначає, що у 2017 році [PERSON] захворів на ішемічний інсульт головного мозку та щорічно проходив лікування і останній раз перебував на стаціонарному лікуванні з 16.05.2022 по 30.05.2022 в КНП «Київська міська клінічна лікарня №8» і весь час позивачка відвідувала його, доглядала, а у вересні 2022 року вони разом виїхали до Польщі до доньки позивачки - [PERSON] де разом проживали, зверталися там до лікарні, однак стан [PERSON] погіршився і він [INFO] помер у Польщі в м. Мінськ-Мазовецький. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім факту постійного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування ним, участь у спільних витратах на утримання житла, ремонт, наявність встановленого порядку користування житлом, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш ніж за п`ять років до часу відкриття спадщини. На підтвердження заявлених позовних вимог щодо проживання однією сім`єю з померлим не менш ніж останні п`ять років по час відкриття спадщини, позивач посилається на покази свідків. Оцінюючи повідомлені свідками обставини, з урахуванням підстав, які потребують доведення в межах даного спору, суд приходить до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки були в повній мірі обізнані, зокрема, про час і місце спільного проживання [PERSON] та [PERSON] в різні періоди їх життя, про їх побут, стан його здоров`я і участь у веденні господарства позивачки за її життя з [PERSON] . Вони засвідчилм суду про відомі їм обставини, які потребували доказуванню щодо спільного проживання позивача з [PERSON] саме як членами однієї сім`ї, а також ведення ними спільного господарства та організації спільного побуту протягом останніх п`яти років до відкриття спадщини, придбання побутових речей, проведення ремонту в квартирі за рахунок саме спільних коштів, наявність взаємних прав та обов`язків, що є характеризуючими ознаками сім`ї. Так, свідок [PERSON] , яка є онукою позивачки повідомила, що [PERSON] вона з малого свого віку вважала дідусем, бо вони взагалі проживали разом з 1994 року, проживали в [ADDRESS] , в 2001 році переїхала в Київ, потім кожне літо приїздила в Луганськ до [PERSON] та [PERSON] , які проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом відпочивали, любили рибалити, робили разом ремонт, при цьому, позивачка доглядала маму [PERSON] - [PERSON] . Також свідок засвідчила, що в 2017 році [PERSON] тяжко захворів, в 2021 року він з [PERSON] переїхав до Києва, був дуже слабий і його доглядала позивачка, всі разом проживали в Києві, а вподальшому поїхали до Польщі, однак [PERSON] там помер і організацією переправлення урни з його прахом та похованням займалась позивачка. Свідок [PERSON] , яка також була допитана в судовому засіданні, пояснила, що [PERSON] і [PERSON] проживали з 1994 року однією сім`єю в [ADDRESS] . Вони жили як чоловік і жінка, вели спільне господарство, були чоловіком і дружиною, вели спільне господарство, мали загальний бюджет, організовували спільний відпочинок, любили дуже рибалити, в 2016 році спільно зробили «євроремонт». В 2017 році [PERSON] захворів і отримав перший інсульт, в 2021 році вони переїхали в Київ разом і він перебував на лікування в лікарні №8, всі проживали за адресою [ADDRESS] . Вподальшому, позивачка з [PERSON] виїхали для лікування останнього до Польщі, при цьому [PERSON] і там постійно була з ним і доглядала чоловіка, а вподальшому і займалась його похованням та оформленням всіх документів, враховуючи, що [PERSON] помер у Польщі. Дійсно, судом встановлено повідомлення радника з консульських питань, Консульський відділ Псольства України в Республіці Польща підтверджує, що перевезення з Польщі до України урни з прахом [PERSON] є дозволене (а.с.26). Факт спільного проживання позивачаки з [PERSON] .. також підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами щодо їх спільного проживання однією сім`єю, а саме довідками про взяття на облік внітрішньо-переміщених осіб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-25); випискою з медичної карки стаціонарного хворого [PERSON] КНП «КМКЛ №8», де сказана адреса проживання [ADDRESS] ; нотаріальною довіреністю від 07.09.2022 , якою [PERSON] за життя уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками (а.с.28), спільними світлинами за різні роки на яких зображені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . правнук, онука позивачки (а.с.43-45). З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно висновку Верховного Суду, викладений в постанові від 17.06.2020 року у справі №755/18012/16, про те, що для застосування положень ст.1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 30.01.1990 року не перебуває у шлюбі із [PERSON] , з яким перебувала в шлюбі з 15.09.1979 року, що підтверджується довідкою Кам`янобрідського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції від 24.12.2015 №104 та відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.35,36). В свою чергу, [PERSON] також розірвав шлюб із дружиною [PERSON] з 18.11.1999 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 135). Таким чином, під час розгляду справи було з`ясовано, що ні позивачка [PERSON] , ні [PERSON] не перебували в зареєстрованих шлюбах з 1990 - [PERSON] , з 1999 - [PERSON] . Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт її спільного сумісного проживання як члена сім`ї з [PERSON] з 2004 року до його смерті, ці обставини підтверджено належними та допустимими доказами, які свідчать про наявність чинників, що є характеризуючими ознаками сім`ї, тому наявні підстави для задоволення вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] - у період з 2004 року по17 березня 2023 року. Однак, вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на недоотриману пенсію в розмірі 81624,03 грн., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту. Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Як вже зазначалось, Двадцять перша київська державна нотаріальна контора 31.08.2023 довела до відома позивачку, що отримано її заяву про прийняття спадщини, однак їй необхідно звертатися до суду із позовом про визнання факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки такий факт встановлюється виключно судом. Після встановлення такого факту надати в спадкову справу рішення суду (а.с. 111). В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Виходячи із вищенаведеного, зважаючи на вищевикладені нотаріусом обставини, оскільки не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом виключно з підстав відсутності на час звернення доказів проживання [PERSON] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , - суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання за позивачкою, як спадкоємцем четвертої черги, право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на недоотриману пенсію в розмірі 81624,03 грн., як передчасних, враховуючи і ту обставину, що, в даному випадку, при наявності підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, нотаріус самостійно визначає черговість спадкування за законом та підстави для видачі свідоцтва про спадщину. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] - у період з 2004 року по [INFO] .В іншій частині позову - відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial