Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 3 квітня 2024 року адвокат Слободян Валентин Степанович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Лопатинської селищної ради Червоноградського району Львівської області про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] померла мама позивача - [PERSON] у віці 71 рік в с. Трійця Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №11. [INFO] помер батько позивача [PERSON] у віці 81 рік в с. Трійця Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №8. На момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживав її син позивач - [PERSON] та [PERSON] (чоловік), які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Після смерті [PERSON] (який помер [INFO] ) разом з ним спільно проживав його син позивач - [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом шляхом спільного проживання з [PERSON] на момент його смерті. Позивач [PERSON] та [PERSON] (який помер [INFO] ), прийняли спадкове майно після смерті своєї мами та дружини спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), оскільки після смерті спадкодавця [PERSON] продовжувала надалі розпоряджатися (використовувати) спадковим майном, а саме (земельні ділянки), які належали спадкодавцю. Між тим, неоднакове написання імені та по батькові [PERSON] у різних правовстановлюючих документах, а також те, що Державний акт виданий після смерті [PERSON] перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. З цих підстав, позивач просить суд: установити факт родинних відносин, що [PERSON] ) є мамою Позивача [PERSON] та дружиною [PERSON] ; установити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16824 від 10 жовтня 2001 року та виданого на ім`я - [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 1,9621 га, кадастровий номер: 4623982800:08:000:0574 та земельну ділянку, загальною площею 0,3262 га, кадастровий номер: 4623982800:06:000:1285 в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727, зареєстрованого 10 жовтня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16824 (а. с. 3 - 16). Відповідач Лопатинська селищна рада Червоноградського району Львівської області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 05 квітня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а. с. 1 - 2). Ухвалою від 24 квітня 2024 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 64 - 65). Своєю ухвалою від 13 травня 2024 року суд постановив витребувати у Львівського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи №438/2004, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та зареєстровану 17.12.2004 Радехівською державною нотаріальною конторою Львівської області (а. с. 72 - 73). 30 травня 2024 року до суду надійшли матеріали зазначеної вище спадкової справи (а. с. 81 - 101). Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а. с. 104 - 105). Представник відповідача Лопатинської селищної ради в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, просив вирішити справу відповідно до Закону (а. с. 61). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Установлені судом фактичні обставини справи Відповідно до Посвідки про шлюб, серії №155 від 14 вересня 1946 року, виданої Лопатинським районним бюро актів громадського стану Львівської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14 вересня 1946 року, про що зроблено відповідний актовий запис №155. Після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловіку - [PERSON] та дружині - [PERSON] (а. с. 25). Із Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30 грудня 1962 року, виданого Рай бюро ЗАГС смт. Лопатин Львівської області, видно, що [PERSON] народився [INFO] в с.Трійця Лопатинського району Львівської області, про що 30 грудня 1962 року був складений відповідний актовий запис №8. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 20). [INFO] померла мама позивача [PERSON] у віці 71 рік в с. Трійця Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис №11, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 29 липня 1996 року (а. с. 21). [INFO] помер батько позивача [PERSON] у віці 81 рік в с. Трійця Радехівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за №8, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області 03 березня 2004 року (а. с. 24). Відповідно до довідки №454 від 25 жовтня 2023 року, виданої Нивицьким старостинським округом Червоноградського району Львівської області, [PERSON] (померла [INFO] ) постійно на день смерті була зареєстрована і проживала в житловому будинку [ADDRESS] . Разом з померлою [PERSON] на день смерті проживали і були зареєстровані: чоловік - [PERSON] , [INFO].; син - [PERSON] , [INFO]. (а. с. 22). Згідно з довідкою №453 від 25 жовтня 2023 року, виданої Нивицьким старостинським округом Червоноградського району Львівської області, гр. [PERSON] (помер [INFO] ) постійно на день смерті був зареєстрований і проживав в житловому будинку [ADDRESS] . Разом з померлим [PERSON] на день смерті проживали і були зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO]. (а. с. 23). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74576328 від 02.11.2023, виданої Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, видно, що спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - не заводилися та не видавалися, тобто за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 26). З огляду на Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №74583922 від 02.11.2023, видану Соснівською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] була відкрита Радехівською державною нотаріальною конторою за №438/2004 (а. с. 27 - 28). З матеріалів спадкової справи №438/2004 до майна померлого [INFO] [PERSON] , видно, що спадщину за заповітом прийняв його син [PERSON] . Так, Радехівська державна нотаріальна контора видала йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зокрема, із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.01.2005 видно, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] успадкував земельну ділянку 0,8969 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області (а. с. 98). Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно судом не встановлено (а. с. 81 - 101). Отже, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом з нею спільно проживав її син [PERSON] та [PERSON] (її чоловік), які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Після смерті [PERSON] (який помер [INFO] ) разом з ним спільно проживав його син [PERSON] , який прийняв спадщину за заповітом шляхом спільного проживання з ним на момент його смерті. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина та залишилось таке спадкове майно: земельні ділянки, загальною площею 2,2883 га, на території Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092727, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16824 від 10.10.2001. Згідно з планом зовнішніх меж земельної ділянки спадкодавцю було передано такі земельні ділянки: земельна ділянка, загальною площею 1,9621 га, кадастровий номер: 4623982800:08:000:0574; земельна ділянка, загальною площею 0,3262 га, кадастровий номер: 4623982800:06:000:1285 (а. с. 36 - 37). Вказаний Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092727, був видано на підставі Рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2001 року. З відповіді на адвокатський запит №1027 від 22.11.2023, який був скерований до Лопатинської селищної ради (Лопатинська ОТГ), до якої входить Нивицький старостинський округ видно, що у Лопатинській селищній раді відсутнє рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області від 13 серпня 2001 року про передачу у власність земельних ділянок площею 2,2883 га, які були надані у власність [PERSON] (а. с. 29 - 31). Відповідно до відповіді на адвокатський запит №1074 від 11.12.2023, який був скерований до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за даними відділу №6 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до даних Книги записів державних актів на право приватної власності на землю [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №092727, зареєстрований 10.10.2001 № 16817 (а. с. 32 - 33, 35). З відповіді архівного відділу Червоноградської районної державної адміністрації від 25.01.2024 видно, що до фондів архіву рішень Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області за 2001 рік не надходило (а. с. 34). З огляду на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6800675032023 від 23.10.2023, земельній ділянці, загальною площею 1,9621 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нивицької сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області присвоєний кадастровий номер 4623982800:08:000:0574 (а. с. 41 - 43). Відповідно до витягу № НВ-9928631632024 від 16.02.2024 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623982800:08:000:0574 має нормативну грошову оцінку в розмірі - 32 937,32 грн (а. с. 38). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6500067152023 від 23.10.2023, земельній ділянці загальною площею 0,3262 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нивицької сільської ради Червоноградського (колишнього Радехівського) району Львівської області присвоєно кадастровий номер 4623982800:06:000:1285 (а. с. 44 - 46). Відповідно до витягу № НВ-9928632312024 від 16.02.2024 року із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером: 4623982800:06:000:1285 має нормативно грошову оцінку в розмірі - 3 138,22 грн (а. с. 39). Отже, загальна нормативна грошова оцінка зазначених вище земельних ділянок становить 36 075,54 грн. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.11.2023 №385/02-31 Радехівська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно що залишилося після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, на земельні ділянки надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Нивицької сільської ради Червоноградського району (колишнього Радехівського) Львівської області, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727 від 10 жовтня 2001 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] (а. с. 47 - 48). Відповідно до довідки №141 від 01 березня 2024 року, виданої Нивицьким старостинським округом Червоноградського району Львівської області, гр. [PERSON] , яка народилася і проживала до дня смерті (померла [INFO] ) в с.Трійця Червоноградського району Львівської області, та [PERSON] на ім`я якої виданий державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727 від 10.10.2001, зареєстрований за №16824, є одна і та ж сама особа. Інших осіб, з таким прізвищем, ім`ям та по батькові на території Нивицького старостинського округу Червоноградського району Львівської області немає (а. с. 40). Як видно з Експертного висновку №056/350-а від 27 лютого 2024 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз, з практики лінгвістичних експертиз відомі випадки зближення в усному мовленні (із наступним перенесенням в офіційні документи) етимологічно віддалених імен на зразок [PERSON] та [PERSON] , Таке зближення (до ступеня змішування) відбувається здебільшого за посередництвом здрібнілих форм зазначених імен, а саме [PERSON] , утвореного від [PERSON] , і варіантного ряду здрібнілих форм [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і т.п., утворених від імені [PERSON]. Це зумовлює виникнення орфографічно відмінних записів особового імені в різних документах однієї особи або членів однієї родини. З урахуванням зазначеного особові імена [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ), [PERSON] (Державний акт на право приватної власності на землю, запис [PERSON] ), та [PERSON] (посвідка про шлюб, запис [PERSON] ), [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] , запис мати [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ІДЕНТИЧНИМИ. Записи українською мовою імені по батькові [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю, запис [PERSON] ) та [PERSON] (посвідка про шлюб, запис [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , запис мати [PERSON] ; свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) у документах наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними (а. с. 49). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до вимог ст. 12, 229 ЦПК України ці докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727 від 10 жовтня 2001 року, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] . Позиція суду Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Щодо позовних вимог про встановлення юридичних фактів До правовідносин, які стосуються встановлення фактів, що мають юридичне значення, і які виникли між сторонами, суд застосовує норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України). Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд зважає на роз`яснення, викладені у пунктах 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995. Суд установив, що [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Трійця Радехівського району Львівської області, є однією і тією ж особою. Ці обставини повністю підтверджуються безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема, довідкою Лопатинської селищної ради №141 від 01.03.2024 та Експертним висновком від 27 лютого 2024 року №056/350-а, які, на думку суду, в сукупності з іншими доказами у справі є достатніми для встановлення фактів, що мають юридичне значення. Таким чином, позивач [PERSON] довів належними та допустимими доказами факт, що [PERSON] ) є його мамою та дружиною [PERSON] , а також факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16824 від 10 жовтня 2001 року та виданого на ім`я - [PERSON] . Отже, вимоги позивача про встановлення юридичних фактів необхідно задовольнити. Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно До спірних правовідносин, які виникли між сторонами щодо спадкування, суд застосовує норми Цивільного кодексу України (ЦК України) та Цивільного кодексу Української РСР (ЦК УРСР). Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином, на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилася до 1 січня 2004 року. На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтями 549, 354 ЦК Україниської РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Як видно з довідки №454, виданої Лопатинською селищною радою 25 жовтня 2023 року, на момент смерті [PERSON] , проживала у будинку [ADDRESS] , із померлою були зареєстровані та проживали чоловік [PERSON] , син [PERSON] (а. с. 22). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , відповідно до вказаної вище норми ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частинах після її смерті як спадкоємці першої черги, вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майном. На спадкові правовідносини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , поширюються норми ЦК України. Відповідно до ст. 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У розумінні ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийнята спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зважаючи на встановлені обставини справи, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, який вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] (своїм батьком), та не заявляв про відмову від спадщини. Докази про інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину або претендують на неї, в матеріалах справи відсутні. Як зазначив ВС КЦС у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, належним способом захисту, якщо вбачаються перешкоди в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку, є звернення сторони до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. За правилами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст. 81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки в нотаріальній конторі не може, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання права власності на спадкове майно є законними та обґрунтованими і, відповідно такі потрібно задовольнити, визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , що належали їй відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №092727, зареєстрованого 10 жовтня 2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16824. Щодо розподілу судових витрат У зв`язку з клопотанням позивача, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Outcome: approved