Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

05 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно якого просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 255 600 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч 600) гривень без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору. Стислий виклад позиції позивача. Позовна заява мотивована тим, [PERSON] , [INFO] , має 23 роки 10 місяців 3 дні загального страхового стажу, з них 27 років 2 місяці 13 днів у шкідливих підземних умовах праці у відповідача. На виробничо-структурних підрозділах підприємства ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» позивач працював з повним робочим днем під землею в шкідливих умовах, що і призвело до того, що позивач захворів на професійні захворювання. 08.05.2014 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями первинно від 18.12.2014 року серія 10 ААГ № 017478 та серія 12 ААА № 004204, позивачу встановлено 50 % втрати працездатності - (30% - радикулопатія попереково-крижова L4 L5 S1 переважно справа, стійкий виражений больовий та м`язово-тонічний синдром та статико-динамічні порушення; 5 %- деформуючий артроз колінних ПФ другого ст., деформуючий артроз ліктьових (ПФ першого - другого ст.) суглобів, двобічний плечелопатковий періартроз (ПФ другого ст.), зі стійким больовим синдромом; 10 % - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., ( пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, ЛН першого ст.; 5 % - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) та повторно 5 % по виробничій травмі від 07.04.2009 року за актом Н1 № 3; 10 % по виробничій травмі за актом Н 1 № 11 від 31.07.2011 року, що сукупно становить 65 % втрати професійної працездатності. Позивач зазнав зменшення обсягу трудової діяльності, у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями за роки трудової діяльності в відповідача. Саме роботодавцем, тобто відповідачем позивача звільнено з займаної посади за станом здоров`я. Внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес та депресію. Окрім того всього, позивач тепер час від часу вимушений проходити курси лікування, медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим позивач не може вести повноцінний спосіб життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. На даний час самопочуття не поліпшується, негативні зміни у житті позивача є незворотними, усвідомлення чого, завдає душевного болю та страждань ще більше позивачеві. Це природно та цілком нормально, що перелічені негативні явища не можуть не викликати перeживaння, страждання, стрес, депресію в людини, що і сталося з позивачем. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Стислий виклад позиції відповідача. 18 квітня 2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, мотивуючи тим, що позивач, укладаючи з Відповідачем трудовий договір, був повідомлений під підпис, в порядку передбаченому ст.29 КЗпП України, про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці, можливі негативні наслідки цих умов праці на стан його здоров`я та пов`язані з цими умовами праці пільги та компенсації. Ніщо не перешкоджало Позивачу відмовитися від укладення цього договору. Він свідомо йшов працювати в шкідливих, важких та небезпечних умовах праці. Також, [PERSON] щорічно проходив періодичний медичний огляд, і був усвідомлений про стан свого здоров`я (професійне захворювання виникає не раптово, а протягом певного періоду - профмаршруту). Протягом усього часу роботи на підприємстві Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність Позивача для виконання дорученої роботи і вони не мали жодних правових підстав для відсторонення Позивача від роботи за станом здоров`я. Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень Позивач був допущений до роботи на підприємстві. Позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні огляди наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності. Своєчасне виведення Позивача із зони впливу важких умов праці та шкідливих факторів допомогло б зберегти його здоров`я та не допустити настання наслідків, що є на даний момент, а тому однією з суттєвих причин втрати працездатності Позивача є його власні дії. Необхідно зазначити, що під час розслідування причин виникнення професійних захворювань у Позивача, комісією не було встановлено жодного припису, який не було виконано роботодавцем в частині забезпечення безпечних умов праці; не встановлено невиконаного заходу з охорони праці, не встановлено жодного механізму, обладнання, які б експлуатувалися без дозволу Держгірпромнагляду, а також порушення вимог в частині незабезпечення працівника засобами індивідуального заходу та іншими засобами для забезпечення безпечних умов праці. З урахуванням вищезазначеного в діях Відповідача відсутня протиправна поведінка та вина щодо спричинення моральної шкоди. Позивачем не надано жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду в задоволенні клопотань відповідача про визнання явки позивача обов`язковою, витребування доказів, письмове опитування позивача відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без його участі, згідно письмової заяви відмовився від надання відповідей, викладених представником відповідача у відзиві в порядку ст.93 ЦПК України. Представник відповідача звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, оскільки забезпечення явки представника Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", яке є юридичною особою з відповідним штатом працівників, в тому числі і юристів, віднесено до обов`язків підприємства. Відкладення розгляду справи не в межах встановленого ЦПК України строку розгляду справи призведе до затягування розгляду даної цивільної справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", 24.02.1992 року прийнятий учнем гірничого підземного з повним робочим днем в шахті, 14.10.1992 року переведений гірничим 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 06.06.1994 року був звільнений за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України, 08.09.1994 року був звільнений за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України, 13.06.1994 року прийнятий підземним гірничим 3 розряду з повним робочим днем в шахті, 30.03.1995 року прийнятий підземним гірничим 3 розряду з повним робочим днем в шахті, з 01.01.2013 року обіймав посаду підземного прохідника 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 08.05.2014 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України. На підставі висновку комісії згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок, що стався 05.04.2009 р. о 19 годині 15 хвилин від 07.04.2009 року ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ВАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нещасний випадок є пов`язаним з виробництвом. Згідно акту №3 від 07.04.2009 року за формою Н-1, [PERSON] прохідник ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ВАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», причиною нещасного випадку є: відсутність зрошення на комбайні КСП-32, внаслідок чого було сильно запилена виробка (погана видимість). 2.Несправність головного світильника у потерпілого відсутність далекого світла. 3. Відсутність контролю зі сторони гірничого майстра зміни за справністю системи зрошення комбайну КСП-32. На підставі висновку комісії згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок, що стався 29.07.2011 р. о 09 годині 30 хвилин від 31.07.2011 року ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нещасний випадок є пов`язаним з виробництвом. Складено акт за формою Н-1 та взято його до обліку. Згідно акту №11 від 31.07.2011 року за формою Н-1, [PERSON] ВСП «Шахта «Західно-Донбаська» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», [PERSON] прохідник дільниці ПР-3, який порушив п.2.2 «Інструкції №4 з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінки в шахті провідника» - прибув на безпосереднє місце роботи, прохідник повинен провірити стан кріплення виробки відповідно вимогам Закону України «Про охорону праці». Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 23.10.2014 року, протокол №1740, позивачу було встановлено професійні захворювання: радикулопатія п/крижова L4, L5, S1 переважно справа, стійкий виражений больовий, м`язово-тонічний синдроми та статико-динамічні порушення; деформуючий артроз колінних суглобів, ПФ другого ступеню, деформуючий артроз ліктьових суглобів, ПФ першого-другого ступеню, двобічний плечелопатковий періартроз, ПФ другого ступеню, зі стійким больовим синдромом. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії ( пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). Легенева недостатність першого ступеню. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Згідно з п.12 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13 листопада 2014 р. загальний стаж роботи [PERSON] за професією прохідник 5 розряду з повним робочим днем у шахті 21 рік 7 місяців 15 дн. у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно з п.13 Акту, висновок про наявність шкідливих умов праці перевантаження, пил, шум. Згідно п.16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Згідно п.17 Акту, зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: показники важкості праці: робоча поза з вимушеними нахилами тулубу уперед під кутом >300 більше 30 разів за зміну, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну 60 кг, фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук тулуба, ніг до 61600, величина статичного навантаження за зміну двома руками за участю м`язів тулуба та ніг становила >200000; Запиленість повітря робочої зони: в концентрації 121,99 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3, діяв впродовж 95% змінного часу. Шум: еквівалентний рівень становив 92 дБ при ГДР 80дБ. Згідно виписки з акта огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА №000621 від 18.01.2010 року, [PERSON] , первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 10% з 10.11.2009 року у зв`язку з актом №3 від 05.04.2009 року. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ №017478 від 18.12.2014 року, виданої Міжрайонною Павлоградською МСЕК, [PERSON] , [INFO] , первинно встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, з 11.12.2014 року до 15.12.2015 року. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 004204 від 18.12.2014 року, виданої Міжрайонною Павлоградською МСЕК, [PERSON] , первинно-повторно встановлена третя група інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 65% із них: 30 % - радикулопатія, 5% - туговухість, 10% - ХОЗЛ, 5% - ДПЛ первинно; 5% - акт Н-1 №3 від 07.04.2009 - повторно, 10% - акт Н-1 №11 від 31.07.2011 року - повторно з 11.12.2014 року до 01.01.2016. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №204330 від 18.12.2018 року, виданої Міжрайонною Павлоградською МСЕК, [PERSON] , [INFO] , повторно встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, з 01.01.2019 року до безстроково. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА від 18.12.2018 року, виданої Міжрайонною Павлоградською МСЕК, [PERSON] , повторно встановлена третя група інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 65% із них: 30 % - радикулопатія, 5% - ДПЛ, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, 5% - акт Н-1 №3 від 07.04.2009, 10% - акт Н-1 №11 від 31.07.2011 року з 01.01.2019 року до безстроково. Норми права, які застосував суд, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних\~втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). У частині першій статті 1167 ЦК України визначено що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями представника відповідача, який вважає не доведеним позивачем факт заподіяння моральної шкоди так як не встановлені зміни у психічному стані, відповідні записи лікаря-психіатра, психотерапевта, психолога, відсутній висновок судової експертизи, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок нещасного випадку. Суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню позивачу внаслідок нещасного випадку на виробництві, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею 1167 ЦК України. Винні дії позивача не можуть бути підставою для відмови у задоволенні його позову про відшкодування моральної шкоди, внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії мають бути враховані при визначенні розміру моральної шкоди, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров`я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину позивача у настанні нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість внаслідок ушкодження здоров`я позивача, що сталося внаслідок нещасного випадку на виробництві, від одержаного профзахворювання, а також душевних, психічних страждань втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін життєвих зв`язків, а саме 65 % втрати професійної працездатності істотність вимушених змін в життєвих стосунках, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 130 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Вказана правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без відрахування утримання податку та обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1300 грн.

Outcome: partial