Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

05.07.2023 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати [PERSON] батьком народженого нею [INFO] [PERSON] ; внести зміни в актовий запис про народження № 64 від 21.03.2017, складений Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, щодо відомостей про батька, вказавши батьком дитини відповідача; стягнути з відповідача\~на її\~користь аліменти\~на утримання\~дітей [PERSON] ,\~ [INFO] , [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , в\~розмірі \~його заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дітей відповідного\~віку до\~досягнення дітьми\~повноліття . В обґрунтування вимог зазначала, що з 11.11.2007 року по 04.12.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в період якого у них народилося двоє дітей. Рішенням суду від 04.12.2013 шлюб між ними розірвано, втім вони продовжили спільно проживати у будинку її батьків у фактичних шлюбних відносинах, маючи спільні бюджет та господарство. Відтак у них народилася третя дитина, син [PERSON] . В цей час відповідач перебував на заробітках у росії, а тому вона вимушена була при реєстрації народження дитини відомості про батька зазначити зі своїх слів на підставі ч.1 ст.135 СК України. [PERSON] визнавав своє батьківство народженого нею сина та будь-яких претензій до неї з цього приводу не мав. Незважаючи на наявність у них трьох дітей, зберегти сім`ю їм не вдалося та з літа 2019 року вони почали проживати окремо і з того часу батько дітей не приймає участі у їхньому вихованні та матеріальному утриманні. З даного приводу вона змушена була звернутися до суду із заявою про стягнення з нього аліментів, але відповідач став заперечувати своє батьківство сина [PERSON] . За таких обставин вона вимушена звернутися з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів. Ухвалою судді від 13.07.2023 у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. 02.08.2023 представником відповідача адвокатом Камільовським В.В. подано відзив, в якому відповідач проти вимог [PERSON] заперечив з підстав недоведеності факту спільного проживання після розірвання шлюбу, що також підтверджується встановленими судом обставинами при розгляді справи про розірвання шлюбу, зокрема, що сторони станом на час подачі позову у березні 2013 року разом не проживали. Твердження позивачки про те, що відповідач не бере участі в утриманні дітей також не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] , який з 19.01.2022 виїхав до Польщі, де й проживає по даний час, постійно підтримує спілкування зі своїми старшими дочками та надає їм матеріальну допомогу. Вважає, що позивачка керується виключно матеріальним інтересом, так як маючи статус одинокої матері з травня 2017 року по червень 2019 року отримувала відповідну соціальну допомогу в Управлінні соціального захисту населення Полонської райдержадміністрації, а 06.02.2020 за її заявою Полонським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання трьох дітей, починаючи з 24.01.2020 В подальшому на підставі заяви боржника ухвалою суду від 07.06.2023 даний наказ скасовано. Однак за виданим вище судовим наказом Полонським відділом ДВС з відповідача стягнуто понад 140 тис.грн. аліментів, які він сплачував до кінця липня 2023 року. Також вважає необґрунтованими вимоги про стягнення судових витрат понесених позивачкою в розмірі 2000 грн. та орієнтовних витрат, які вона планує понести в сумі 6000 грн. на правничу допомогу, через ненадання нею розрахунку із зазначенням ціни конкретної послуги або будь-яких документів, які підтверджують вартість та об`єм послуг. В той же час зазначив, що відповідно до договору № 119-2102/23 від 21.02.2023 укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро «Камільовський та партнери» гонорар адвоката за 1 годину надання послуг складає 2000 грн., а відповідно до попереднього опису правової допомоги такий розмір складатиме 14 тис.грн. Заяву про подання доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення представником відповідача подано 10.08.2023. 10.08.2023 у зв`язку з призначенням по справі, за клопотанням позивачки, судової молекулярно-генетичної експертизи підготовче провадження зупинено, яке 11.10.2023 було поновлено за клопотанням [PERSON] про доручення проведення вказаної експертизи іншій експертній установі, а саме Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Згідно ухвали суду від 17.11.2023 призначено судову експертизу, проведення якої доручено названій вище установі, а підготовче провадження по справі зупинено, котре 15.02.2024 поновлено через неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою [PERSON] на відбір зразка крові. Ухвалою від 05.03.2024 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті. При розгляді справи [PERSON] та її представник адвокат Кушнірук В.М. позов підтримали із наведених вище підстав та просили вимоги задовольнити. При цьому позивачка уточнила, що після розірвання шлюбу вони з чоловіком знову зійшлися у 2015 році та разом прожили ще рік, у 2017 році у них народився син. Батько дитини виїхав на заробітки за кордон та повідомив, що повертатися в Україну не планує. Відповідач в засідання не з`являвся, представляти свої інтереси доручив адвокату Камільовському В.В., який проти позову заперечив з мотивів викладених у письмовому відзиві від 02.08.2023. Представник третьої особи Полонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судові засідання також не з`являвся, у поданій письмовій заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 11.11.2007 перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення\~Полонського районного\~суду від\~04.12.2013\~по справі\~№ 681/483/13-ц\~шлюб між\~сторонами розірвано.\~ [INFO] позивачка народила сина [PERSON] . За даними копії актового запису про народження № 64 від 21.03.2017, складеного Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, запис відомостей про батька дитини вчинено на підставі заяви матері, яка не перебувала в шлюбі, відповідно до ч.1 ст.135 СК України за прізвищем\~та громадянством\~матері,\~а ім`я\~та по\~батькові батька\~дитини записано\~за її\~вказівкою [PERSON] , дата народження та місце проживання при цьому не зазначалися. Як пояснили допитані судом свідки [PERSON] (кума позивачки) та [PERSON] (подруга позивачки) після розлучення [PERSON] та [PERSON] продовжили спільне проживання, жили добре, після народження позивачкою сина відповідач визнавав своє батьківство, гуляв із сином, купував для нього одяг, різні речі та подарунки. Також судом оглянуті фотокартки долучені позивачкою до матеріалів справи із зображенням її, відповідача, а також малолітніх дітей (двох дівчаток приблизно одного віку та молодшого за них хлопчика), втім не бере їх до уваги через неможливість ідентифікації по даті створення фотознімків. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Приймаючи до уваги, що відповідач не визнає своє батьківство відносно народженого позивачкою сина та відповідно добровільно не бажає подати зазначену вище заяву, тому визначення походження дитини таким чином неможливе. Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. За положеннями ч.ч.1, 4 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу. Аналогічні роз`яснення містяться у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Згідно п.п.3, 9 названої постанови Пленуму Верховного Суду України справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК (1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК (1618-15) може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Такі наслідки ухилення від участі в експертизі кореспондуються з нормами ч.1 ст.109 ЦПК України. Так, у справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої було поставлено запитання про те, чи являється [PERSON] біологічним батьком дитини [PERSON] , про що відповідачу судом повідомлялося шляхом направлення за зареєстрованою адресою місця проживання копій ухвал про призначення експертизи та повідомлень про необхідність прибуття до експертної установи для відібрання експертних зразків, але за даними довідок відділення Укрпошти адресат відсутній за вказаною адресою (перебуває за кордоном). Аналогічні вкладення судом направлялися в електронний кабінет представника відповідача. Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, котрому остаточно було доручено виконання судової експертизи, було визначено дату явки сторін разом з дитиною для відбору зразків крові, а саме, 02.02.2024 10:00 година, втім забезпечити участь відповідача суду не представилось можливим, так як останній за зареєстрованою адресою місця проживання відсутній, проживає в Польщі, що також підтверджується даними з копії паспорта [PERSON] для виїзду за кордон. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про визнання батьківства. Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних його зразків. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, дають суду можливість , з урахуванням інших доказів, встановити походження дитини [PERSON] від відповідача (стаття 109 ЦПК України). Визнання [PERSON] батьком малолітнього [PERSON] відповідає інтересам цієї дитини.\~Негативних наслідків для малолітньої дитини судом не встановлено. Відтак, судом встановлено, що відповідач є батьком усіх трьох дітей народжених позивачкою, котрі проживають разом з нею та на даний час знаходяться на її утриманні. Варто зазначити, що згідно судового наказу, виданого 06.02.2020 Полонським районним судом по справі № 681/88/20 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання трьох дітей в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з 24.01.2020 і до досягнення дітьми повноліття. За даними розрахунку заборгованості, складеного Полонським відділом ДВС від 10.03.2023, [PERSON] до лютого 2023 року сплачував аліменти, хоча й не в повному їх обсязі. На підставі ухвали Полонського районного суду від 07.06.2023 зазначений вище судовий наказ визнано таким, що не підлягає виконанню та з 07.06.2023 його виконання зупинено. Згідно зі\~ст.180 цього Кодексу\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2 і 3\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2272 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до\~6\~років -\~2563\~гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ч.1 ст.183 названого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги наведене, стягнення аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі однієї другої, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. За положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Так, позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою за вимогу про визнання батьківства та похідну від неї внесення змін до актового запису про народження сплачено 1073,60 грн. судового збору, що стверджується квитанцією від 04.07.2023 виданою АТ КБ «ПриватБанк». Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.141 ЦПК України. Відтак, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено документально, та на підставі ч.6 ст.141 цього Кодексу в дохід держави 1073,60 грн. (за вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved