Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Представник позивачки, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , а [INFO] померла її мати [PERSON] . Вказує, що після їхньої смерті відкрилася спадщина на належний їм житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого [PERSON] не посвідчувався, а [PERSON] залишила заповіт, яким все належне їй на момент смерті майно заповіла позивачці. \~ \~ \~ \~З метою оформлення права на спадщину позивачка звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавців на спадкове майно. Так, будинковолодіння, що входить до складу спадщини належить до типу колгоспного двору, і частки членів колгоспного двору в його майні не виділені. Просить суд визнати за позивачкою право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Представник позивачки в судовому засіданні позов з вказаних підстав підтримала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи в їхній відсутності, щодо позову не заперечили. Врахувавши заяви сторін, заслухавши пояснення представника позивачки дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого був батько позивачки [PERSON] . Станом на 01 липня 1990 року окрім нього у вказаному домогосподарстві проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 22). [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина за законом на вказане будинковолодіння, заповіт від імені померлого не посвідчувався (а.с. 20). [INFO] померла\~мати позивачки\~ [PERSON] ,\~про що\~03\~квітня 2008\~року складено актовий запис за № 7 (а.с. 10). Згідно довідки сільського голови Коршівської сільської ради Коломийського району від 01 лютого 2024 року № 9, від імені померлої [PERSON] в Черемхівській сільській раді Коломийського району Івано-Франківської області 12 лютого 1997 року посвідчувався заповіт за реєстровим № 4, який не змінювався та не скасовувався (а.с. 21). Згідно з вказаним заповітом все належне їй на момент смерті майно [PERSON] заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с. 13). З метою оформлення права на спадщину позивачка, звернулася із відповідною заявою до державного нотаріуса. Проте, постановою державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено, у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстровано, правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на житловий будинок відсутній (а.с. 19). Згідно виписки з погоспорадської книги будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якою був [PERSON] . Станом на 01 липня 1990 року у ньому проживали: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , зять [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] від 08 жовтня 2020 року, його загальна площа його складає 73,5 кв.м., житлова 49,1 кв.м (а.с. 15-18). Згідно висновку про вартість майна, ринкова вартість будинковолодіння становить 214\~800 грн (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачці на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, вона не взмозі оформити власність через те, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір та право власності за ним не зареєстровано, частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, а відповідачі, як член колгоспного двору та представник органу місцевого самоврядування не заперечили проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved