Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У березні 2024 року адвокат Шалар І.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом. У позові посилався на те, що під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.09.2023 шлюб розірвано. Після припинення фактичних шлюбних відносин неповнолітні діти сторін проживають разом із його довірителькою та знаходяться на її утриманні, вихованні. При цьому відповідач не бере належної участі у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні, а якщо все ж таки надає кошти на їх утримання, то такі суми не є фіксованими та сплачуються ним не у тому розмірі, якого потребують діти. Через неодноразові повітряні тривоги та небезпеку ракетних ударів, з метою збереження життя та здоров`я, його довірителька разом із дітьми вимушено виїхала за межі території України. З 01.07.2023 [PERSON] разом із дітьми проживають у м.Лондон, Великої Британії, де орендують житло. [PERSON] вкрай важко самостійно утримувати дітей та забезпечувати їх усім необхідним, оскільки вона з березня 2022 року офіційно не працює, а лише отримує дохід від періодичних підробітків. Його довірителька сплачує 2100 фунтів стерлінгів (еквівалент 100 000грн.) за оренду житла, а також несе витрати по його утриманню. Крім того, неповнолітні діти сторін займаються у школі, що потребує додаткових витрат. У той же час відповідач матеріально забезпечений. Він виїхав до Сполучених Штатів Америки для працевлаштування. Стан здоров`я його задовільний, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб у нього на утриманні немає. Просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 10 000грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. 25.04.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Паланійчук В.П. подав до суду відзив, в якому зазначив, що його довіритель позов визнає частково. Вказував, що [PERSON] бажає матеріально допомагати дітям та сплачувати аліменти на їх утримання. Однак запропонований позивачкою розмір аліментів є надто завищеним та у 2,5 рази перевищує мінімальну заробітну плату в Україні. Так, позивачка вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому нею розмірі (по 10000грн. на кожну дитину), оскільки перебуває за межами території України, а тому, очевидно має матеріальну можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. В той же, час вона не надає жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] працевлаштований за кордоном та отримує регулярний дохід. Крім того, позивачка не зазначає, які саме вона особисто несе витрати на утримання дітей, у зв`язку із чим загальний розмір на їх утримання зі сторони відповідача повинен становити 20000грн. щомісяця. Під час ухвалення рішення просив суд врахувати те, що його довіритель на даний час офіційно не працює та не має постійного заробітку. Отримує дохід від тимчасових підробітків по найму. Окрім того, жодного зареєстрованого нерухомого майна за ним не значиться. За таких обставин відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 4000грн. щомісячно на кожну дитину. Розгляд справи відбувався у відсутність сторін та їх представників. У прохальній частині позову адвокат Шалар І. просив розглядати справу у його відсутність та у відсутність його довірительки. 29.05.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Паланійчук В.П. надав до суду заяву, де також просив провести розгляд справи у його відсутність та у відсутність відповідача. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що з 02.10.2014 сторони перебували у шлюбі, який заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06 вересня 2023 року розірвано (а.с.13). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] та [INFO] дочка - [PERSON] (а.с.5,6). Після фактичного припинення подружніх стосунків між сторонами, їхні неповнолітні діти проживають разом із матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні (а.с.10). Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2563грн., дітей віком від 6 до 18 років - 3196грн. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч.1,2 ст.184 СК України). Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] є працездатною особою та на даний час перебуває за межами території України. Стан здоров`я його задовільний, на утриманні непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей немає. Докази, які б свідчили протилежне відповідачем та його представником не надано. Згідно матеріалів позовної заяви, [PERSON] заявлено аліменти по 10000грн. на кожну дитину, оскільки у неї значні витрати на проживання та утримання дітей, зокрема, проживання за кордоном (Лондон, Велика Британія). Окрім того, вона офіційно не працює, отримує дохід від періодичних підробітків, а частину вільного часу займається вихованням та доглядом за дітьми. Втім, на думку суду, позивачкою не може бути перекладено увесь тягар по утриманню дітей на відповідача, оскільки у відповідності до вимог чинного законодавства, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Той факт, що позивачка не отримує достатнього доходу, так як займається вихованням дітей, не звільняє її від обов`язку належним чином їх утримувати, оскільки діти сторін досягли віку, визначеного ч.2 ст.84 СК України, у зв`язку із чим, позивачка може офіційно працевлаштуватися. Окрім того, проживання позивачки разом із дітьми у одній із найдорожчих країн світу є її свідомим вибором. Альтернативою для проживання може бути будь-яка інша країна, де витрати на проживання є набагато нижчими. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Разом з тим, позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] працює у Сполучених Штатах Америки, у зв`язку із чим має значний та регулярний дохід. При цьому, на думку суду, факт перетинання відповідачем державного кордону України не може свідчити про його працевлаштування за кордоном, а тільки вказує на те, що у нього є кошти на такі поїздки. Таким чином,\~враховуючи зазначені\~вище вимоги\~закону та\~наведені вище\~обставини,\~підтверджені дослідженими\~судом доказами,\~а також\~з урахуванням\~стану здоров`я\~та матеріального\~становища сторін\~і їх\~неповнолітніх дітей,\~суд вважає,\~що на\~підставі ч.1\~ст.184\~СК України\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~підлягають стягненню\~аліменти на\~утримання неповнолітній\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~по 6000грн.\~на кожну\~дитину,\~починаючи з\~ 08\~березня 2024\~року (дати\~подання позову\~до суду) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дітей, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Також суд вважає, що витрати на навчання дітей у гуртках, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей) є додатковими витратами, у зв`язку із чим, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial