Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в липні 2021 року вона звернулась до [PERSON] та [PERSON] , що здійснюють підприємницьку діяльність на базі будівельних матеріалів «Лідер-Строй» за адресою [ADDRESS] . Після узгодження всіх деталей щодо необхідних їй позицій товару, їх ціни, кількості, якості та строку доставки, вони уклали договір купівлі-продажу будівельних матеріалів на загальну суму 333 748, 06 грн. Від вказаної суми [PERSON] надала знижку на замовлення у 7 000 грн. Протягом липня 2021 року вона повністю оплатила замовлений товар трьома платежами: 02.07.2021 - 140 000 грн., 15.07.2021 - 80 000 грн., 30.07.2021 - 106 750 грн., усього 326 750 грн., враховуючи знижку від продавця 7 000 грн. На підтвердження договору купівлі-продажу був виданий рахунок-фактура № Лид-000220 від 02.07.2021, в якому вона та [PERSON] зафіксували всі істотні умови та згідно якого доставка товару до смт. Райгородок відбудеться у період з 10.08.2021 по 15.08.2021 з можливим корегуванням на 7 діб, узгодженим з позивачем. Проте, всупереч умовам договору зазначений товар не був доставлений. 17.09.2021 до неї на будівництво у смт. Райгородок приїхав вантажний автомобіль від [PERSON] з нібито її замовленням, проте в ході огляду вантажу виявилось, що він не відповідає договору. На місці був складений акт прийому-передачі від 17.09.2021 для фіксування факту невідповідності доставленого товару. Даний акт був підписаний нею та [PERSON] , як продавцем та представником «Лідер-Строй». 08.10.2021 в ході особистої зустрічі зі [PERSON] на базі будівельних матеріалів «Лідер-Строй» за адресою: м. Краматорськ, вул. Хабаровска, 1, вона остаточно впевнилась, що остання не зможе виконати свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 02.07.2021, тому вони уклали угоду, згідно якої [PERSON] зобов`язується у строк до 01.11.2021 повернути грошові кошти, які були сплачені нею за товар згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2021, у готівковій формі, в загальній сумі 171 634 грн., з яких 165 634 грн. вартість товару та 6 000 грн. доставка товару неналежної якості та 11.10.2021 доставити залишок поставленої в неповному обсязі «Імітації бруса 23/135 6м.» кількістю 104, 4 кв.м., вартістю 118 640 грн. Протягом усього часу до 01.11.2021 представники «Лідер-Строй» жодним чином не виходили на зв`язок та станом на 01.11.2021 всупереч умов договору від 08.10.2021 жодних грошових коштів сплачено не було. Лише коли вона сама звернулась до [PERSON] , остання 02.11.2021 сплатила 30 000 грн., 10.11.2021 [PERSON] віддала ще 30 000 грн., а 17.11.2021 вона зарахувала 7 278 грн. товаром. Таким чином, станом на дату подання позовної заяви, сума коштів, безпідставно сплачених нею згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2021 складає 104 356 грн. Зважаючи на фактичні обставини справи, вважає, що правовідносини, які виникли між нею та представниками «Лідер-Строй» [PERSON] та [PERSON] регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Наголошувала, що внаслідок порушення представниками «Лідер-Строй» умов договору від 08.10.2021 щодо повернення безпідставно сплачених коштів в розмірі 171 634 грн. за 31 день прострочення виконання зобов`язання підлягає стягненню пеня в сумі 109 534 грн. Внаслідок ухилення відповідачів від здійснення своїх зобов`язань, вона зазнала душевних хвилювань, фінансових негараздів, що призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, у зв`язку із чим вона зазнала моральної шкоди. Просила суд стягнути з відповідачів грошові кошти отримані за договором купівлі-продажу від 02.07.2021 у сумі 104\~356 грн., пеню в сумі 109\~534 грн., моральну шкоду в сумі 20\~000 грн. Представник [PERSON] адвокат Мосієнко С.А. надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. [PERSON] ,\~ [PERSON] у судове засідання не з`являлися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 08.10.2021 [PERSON] та [PERSON] склали письмову розписку згідно якої [PERSON] зобов`язується у строк до 01.11.2021 повернути грошові кошти, які були сплачені нею за товар згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2021, у готівковій формі, в загальній сумі 171 634 грн., з яких 165 634 грн. вартість товару та 6 000 грн. вартість доставки товару та 11.10.2021 доставити залишок поставленої в неповному обсязі «Імітації бруса 23/135 6м.» кількістю 104.4 кв.м., вартістю 118 640 грн. [PERSON] 02.11.2021 сплатила позивачу 30 000 грн. та 10.11.2021 ще 30 000 грн., а 17.11.2021 позивач зарахувала 7 278 грн. товаром, про що свідчить розписка [PERSON] та [PERSON] . Згідно рахунків - фактури № Лид-000220 від 02.07.2021 та № Лид-004061 від 17.09.2021, позивач [PERSON] купувала будівельні матеріали у постачальника Лідер Строй, однак відомості про юридичну особу з назвою Лідер Строй в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні. Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач посилається на передання грошових коштів з метою купівлі товару та обґрунтовує свої вимоги положеннями статей Закону України «Про захист прав споживачів». Як\~вбачається з\~обставин викладених в позовній заяві [PERSON] передавалися грошові кошти з метою отримання будівельних матеріалів. [PERSON] надала розписку про зобов`язання повернути грошові кошти [PERSON] . Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. При цьому, [PERSON] згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстрована як фізична особа - підприємець. Виходячи з наведеного, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, які регулюються главою 83 ЦК України (ст. ст. 1212-1215). Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору\~(аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;\~3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами\~глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України\~регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої\~статті 1212 ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частин першої та другої статті\~509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частини першої статті\~177, частини першої статті\~202, частин першої та другої статті\~205, частини першої статті\~207, частини першої статті\~1212 ЦК України\~дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~статті 1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначені правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України\~\~від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~ця норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Відповідно до пункту 3 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~положення\~глави 83 цього Кодексу\~застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Отже, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України\~\~від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-1216цс17. Таким чином, між сторонами відсутні договірні правовідносини, а тому вимоги щодо розірвання договору купівлі-продажу не підлягають задоволенню. Отримані [PERSON] від [PERSON] грошові кошти набуті та збережені без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим на підставі ст. 1212 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача у сумі 104 356 грн. Враховуючи, що розписки про зобов`язання повернути грошові кошти були складені відповідачем [PERSON] , позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню. Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює спірні відносини, а тому позовні вимоги про стягнення пені відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» також не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, враховуючи, що внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 10 000 грн. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами\~ст.\~141\~ЦПК\~України відповідно до якої з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.\~

Outcome: partial