Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

До Дарницького районного суду міста Києва звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Гнатюк Т.В. з позовом до Дарницької окружної прокуратури міста Києва, Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Дарницьке управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року зазначений позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення цієї ухвали (т. 1 а.с. 83-85). Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 грудня 2021 року зазначену позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (т. 1 а.с. 90-91). Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Хромові О.О. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2022 року (т. 1 а.с.96). 16 лютого 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Гнатюк Т.В. про усунення недоліків позову, встановлених ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2021 року, до якої долучено позовну заяву в новій редакції до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с. 98-105). Згідно заявлених вимог представник позивача просив суд стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції у м. Києві та Київської міської прокуратури за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в сумі 250 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання (т. 1 а.с.106-107). 13 червня 2022 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Мекроуд С.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем не доведено наявність такого елементу складу правопорушення, як неправомірність (протиправність) поведінки органів досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження. За доводами відзиву спірні правовідносини у зв`язку із неповерненням позивачу вилученого майна, мають цивільно-правовий характер, оскільки вилучене у позивача під час кримінального провадження майно, було передане на відповідальне зберігання [PERSON] , а тому обов`язок з повернення даного майна виник саме у цієї особи, як і відповідальність за незбереження такого майна. Також, за доводами відзиву, відсутні протиправні дії та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками як необхідний елемент деліктних правовідносин. На думку відповідача, позивач обрав невірний та неефективний спосіб захисту, адже вилучене майно передано на відповідальне зберігання фізичній особі - [PERSON] , який має нести відповідальність за його втрату. При цьому ні позивач ні [PERSON] не підтвердили право власності у повному обсязі належними доказами. Відповідач вважає, що належним способом захисту є пред`явлення віндикаційного позову до [PERSON] (а.с. 122-124). 29 червня 2022 року від представника відповідача Київської міської прокуратури - Салкова Р.В до суду надійшли пояснення, які по суті є відзивом на позовну заяву, за доводами яких відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню. За наведеними доводами, в ході досудового розслідування постановою слідчого судді від 11 квітня 2018 року, автомобіль AUDI Q7 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, в подальшому ухвалою суду на цей автомобіль було накладено арешт з передачею його на відповідальне зберігання [PERSON] , автомобіль було вилучено та передано на відповідальне зберігання останнього. В подальшому кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, ухвалою суду скасовано арешт на автомобіль, 22 грудня 2020 року слідчим СВ Броварського ВР ГУНП у Київській області автомобіль вилучено у [PERSON] в ході огляду місця події. В подальшому, в іншому кримінальному провадженні задоволено клопотання [PERSON] про накладення арешту на майно та повторно передано його на відповідальне зберігання [PERSON] . За доводами відповідача, враховуючи відсутність в ухвалі суду у справі 753/22248/20 від 21.01.2021, якою скасовано арешт на автомобіль, вимоги щодо повернення [PERSON] , а також наявності ухвали суду у справі № 753/726/21 від 25.01.2021 в рамках іншого кримінального провадження, якою повторно накладено арешт та передано автомобіль на відповідальне зберігання [PERSON] , відсутні підстави вважати неправомірними дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Також відповідач зазначає, що КПК України передбачає механізм та порядок захисту та поновлення процесуальних прав учасника кримінального провадження, при цьому, сам факт скасування арешту з майна позивача ухвалою слідчого судді не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди. Позивачем не вказано, які саме рішення дії або бездіяльність працівників Київської міської прокуратури завдали йому моральної шкоди, та не підтверджено належними доказами неправомірність дій прокуратури, заподіяння такими діями або бездіяльністю моральної шкоди, як і не надано обґрунтування розміру вказаної шкоди. Крім того, органи прокуратури не здійснюють заходи щодо зберігання речових доказів разом з матеріалами кримінального провадження, а також перевірку стану та умов зберігання речових доказів, тому доводи позивача про бездіяльність органів прокуратури та про відсутність процесуального контролю за досудовим розслідуванням в частині неповернення позивачу його майна є безпідставними. (т. 1 а.с. 137-145). 05 липня 2022 року представник позивача [PERSON] - адвокат Гнатюк Т.В. подала до суду позовну заяву «(уточнена в порядку ст.49 ЦПК України)», [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди. (т. 1 а.с.160-166). Згідно заявлених вимог, викладених в позовній заяві в новій редакції від 05 липня 2022 року, позивач просив суд: - визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в м.Києві та Київської міської прокуратури, яка полягає у неповерненні автомобіля марки «Audi Q7», 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , власнику [PERSON] , вилученого під час досудового розслідування у кримінальному проваджені №1201810002003027 від 03 квітня 2018 року, зареєстрованого Дарницьким УП ГУ НП у місті Києві; - стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції у м. Києві та Київської міської прокуратури за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду в сумі 250 000,00 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що з 2014 року позивач є власником автомобіля AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] . В рамках кримінального провадження №1201810002003027 від 03 квітня 2018 року. 19 квітня 2018 року, за клопотанням слідчого, суддею Дарницького районного суду міста Києва винесено ухвалу, якою накладено арешт на автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та передано його на відповідальне зберігання [PERSON] 14 травня 2018 року слідчим Дарницького районного суду міста Києва винесено ухвалу про проведення обшуку на території приватного будинку, де поживає позивач. 16 травня 2018 року, за результатами проведення обшуку місця проживання позивача вказаний вище автомобіль було вилучено та передано його на відповідальне зберігання [PERSON] 03 жовтня 2019 року постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м.Києві кримінальне провадження №1201810002003027 закрито, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, однак питання щодо скасування арешту транспортного засобу та повернення його законному власнику - позивачу [PERSON] вирішено не було. За доводами позовної заяви, з червня 2020 року по лютий 2021 року, внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, за період незаконного користування автомобілем [PERSON] 30 разів порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого саме на ім`я позивача було складено 30 постанов про накладення адміністративного стягнення, які були направлені на виконання до ВДВС, виконавчою службою були накладені арешти на всі банківські рахунки позивача. Позивач був змушений оскаржувати всі 30 постанов про накладення адміністративного стягнення, звертатись до суду, сплачувати судові витрати та доводити, що він не користується автомобілем поза своєї волі. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року за результатами розгляду клопотання представника позивача, накладений на автомобіль арешт було скасовано. За доводами позивача, [PERSON] користувався автомобілем через не скасування постанови слідчого судді, якою було накладено арешт на автомобіль і переданий йому на зберігання. У зв`язку із тим, що автомобіль продовжував незаконно перебувати у користуванні [PERSON] , адвокат в інтересах позивача неодноразово скеровувала до Дарницького РУП ГУНП у м.Києві та Дарницької окружної прокуратури м.Києва заяви про вирішення питання повернення позивачу його майна, на які були надані відписки. 25 січня 2021 року ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва на автомобіль знову було накладено арешт та передано на відповідальне зберігання [PERSON] на підставі вже іншого кримінального провадження №1202010502002567. На думку позивача, до ЄРДР були внесені неправдиві відомості про сфальсифіковане кримінальне провадження. 27 вересня 2021 року ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року скасовано судом апеляційної інстанції. В позові зазначено, що за результатами незаконних дій працівників Дарницького РУП ГУНП у м.Києві, процесуальне керівництво яких здійснюється прокурорами Дарницької окружної прокуратури м.Києва, з 2018 року позивач незаконно позбавлений права користування своїм майном, що значно ускладнює його життя, не зважаючи на неодноразові звернення з клопотаннями про вирішення питання щодо повернення вилученого автомобіля власнику прокурором та слідчим клопотання залишаються без реагування, автомобіль не повертається. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи позовну заяву в новій редакції (т. 1а.с. 154). 02 серпня 2022 року від представника третьої особи Державної казначейської служби України - Олешка О.М. до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що Казначейство не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, що мають значення для правильного вирішення справи, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. За доводами пояснень, позивач не надав доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останнього в її завданні. Державна казначейська служба України вважає, що судові витрати необхідно покласти на державні органи, з неправомірних дій яких виник спір, а саме на відповідачів. (т.1 а.с. 167-171). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року витребувано від Слідчого відділу Дарницького УП ГУНП в м. Києві копії матеріали кримінального провадження № 12018100020003027 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, та копії матеріалів кримінального провадження № 12020105020002567 від 25 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 129 КК України. (т.1 а.с. 204). 04 листопада 2022 року від представника відповідача Київської міської прокуратури - Гаврилюк О.М. до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі 753/6975/22 слідчого у кримінальному провадженні зобов`язано повернути автомобіль [PERSON] , з урахуванням чого Дарницькою окружною прокуратурою міста Києва 30 вересня 2022 року направлено на адресу ГУ НП у м.Києві лист про необхідність вжиття належних заходів щодо виконання ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року. З наведеного відповідач вказує на відсутність підстав для задоволення позову до Київської міської прокуратури. (т.1 а.с. 214-216) Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №150 від 23 листопада 2022 року, відповідно до п.п. 19 п. 2.3.3, п.2.3.49, 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. (т.1 а.с. 226) Зазначену справу передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 листопада 2022 року. (т.1 а.с. 227) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В., постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с. 228-230) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року закрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про визнання протиправною бездіяльності та відшкодування моральної шкоди в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності. (т.2 а.с.153, 162-165) Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року залишено без змін. (т.2 а.с.212-214) Постановою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 березня 2023 року залишено без змін. (т.3 а.с.131-135) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2023 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.4 а.с.17, 20-22) Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гнатюк Т.В. в судовому засіданні просили вимоги позивача задовольнити в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав. Представник позивача надав пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві та додатково пояснила, що позивач є законним власником автомобіля, проте його не було повідомлено про судове засідання, коли вирішувалось питання про накладення арешту на автомобіль, вважає, що слідчого суддю було введено в оману. Позивач звертався до правоохоронних органів та автомобіль було оголошено в розшук. Постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху були скасовані судом. В 2020 році позивач звернувся до поліції з приводу того, що автомобіль не розшукується, наприкінці 2020 року позивача було повідомлено, що автомобіль було знайдено та його було тимчасово вилучено у [PERSON] , проте через бездіяльність поліції в накладенні арешту на автомобіль було відмовлено за строками. В січні 2021 року ухвала про передачу автомобіля [PERSON] була скасована, з приводу повернення автомобіля велась тривала переписка, представник вважає, що велись дії спрямовані на не повернення автомобіля позивачеві. В подальшому [PERSON] звернувся до поліції із заявою про злочин, нібито [PERSON] погрожував йому вбивством та накладається новий арешт на автомобіль 25 січня 2021 року, відповідна ухвала суду скасована судом апеляційної інстанції 27 вересня 2021 року. Судовим рішення зобов`язано повернути автомобіль позивачу та визнано бездіяльність неправомірною. Наразі місцезнаходження автомобіля невідоме, на час вилучення у 2018 році автомобіль коштував 25 000,00 доларів США, на теперішній час його вартість є значно меншою, автомобіль знаходиться в невідомому стані. Представник наголошувала на тому, що з 2020 року порушується право власності позивача, він змушений звертатися до правоохоронних органів, до судів, адвокатів, отримує від слідчих органі безглузді відповіді, постійно перебуває в нервовому стані, вимушений вчиняти дії щоб повернути власний автомобіль. Зазначила, що позивачем право власності на автомобіль було набуто на законних підставах та оформлено в передбаченому законом прядку. Через всі обставини, пов`язані з незаконним не поверненням позивачу транспортного засобу, він перебуває в постійній нервовій ситуації, всі дії та бездіяльність, пов`язані з неповерненням автомобіля законному власнику обумовлюють розмір моральної шкоди, яка є значно меншою, ніж вартість транспортного засобу, яким позивач не має можливості користуватись. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він придбав автомобіль у 2014 році, в 2018 році до нього додому «вломились» слідчі, забрали автомобіль та технічний паспорт. Позивач неодноразово телефонував до поліції, де повідомлялось, що ведеться розслідування. Позивач не може весь цей час використовувати автомобіль для потреб сім`ї. Про закриття провадження у справі дізнався, коли звернувся до слідчого за довідкою для податкової служби, зі справою навіть не дали ознайомитись. В 2020 році почали приходити штрафи за порушення ПДР, були арештовані рахунки позивача, він не міг отримати кредит, а слідчі органи на всі звернення щодо повернення автомобіля давали лише відписки. В родині позивача до теперішнього часу виникають сварки через неповернення автомобіля. Зазначив, що з 2018 року не відомо, де знаходиться його транспортний засіб. Представники відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві - Ковальчук І.В., Мекроуд С.В. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Мекроуд С.В. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві, подала письмові пояснення (т.4 а.с.38-39) та додатково пояснила, що позивач намагається отримати моральне відшкодування з органів державної влади, які таку шкоду не завдавали. За доводами представника відповідача відсутнє судове рішення, що право власності на автомобіль належить позивачу, що свідчить про наявність спору між ним і [PERSON] , якому автомобіль було передано на відповідальне зберігання. Зазначила, що моральна шкода не підтверджується доказами. Представник відповідача Ковальчук І.В. підтримав вказані пояснення. Представники відповідача Київської міської прокуратури - Рябов О.А., Стретович М.О. в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити. Представники відповідача Стретович М.О. в судовому засіданні надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві та зазначила, що дії або бездіяльність прокуратури неправомірними не визнавались, вважає, що [PERSON] також є власником транспортного засобу. Представники відповідача Рябов О.А. підтримав вказані пояснення. Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, в поданих поясненнях просив розглядати справу без участі представника третьої особи. Представник третьої особи Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля з державним реєстраційним номером [NUMBER] з 09 липня 2014 року є [PERSON] (т.4 а.с.78). Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС від 13 серпня 2021 року, транспортний засіб AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 10 серпня 2021 року зареєстрований за [PERSON] , з 16 серпня 2008 року по 20 червня 2014 року власником вказаного транспортного засобу був [PERSON] . (т.1 а.с.51) Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року у справі №753/7032/18 частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві, подане в рамках кримінального провадження №1201810002003027 від 03 квітня 2018 року, розпочате за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, ухвалено накласти арешт на автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який відповідно до баз даних системи МВС України зареєстрований на [PERSON] та передати його на відповідальне зберігання власнику арештованого майна [PERSON] . (т.1 а.с.12, т.3 а.с.19-21) Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року у справі 753/8629/18 задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві про обшук у кримінальному провадженні №1201810002003027 від 03 квітня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, дозволено групі слідчих провести обшук на території приватного будинку, шо на праві власності зареєстрований за [PERSON] , з метою відшукання та повернення на відповідальне зберігання [PERSON] свідоцтва про реєстрацію на автомобіль та автомобіля AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] . (т.1 а.с.13-14, т.3 а.с.49-52) 16 травня 2018 року слідчим СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві на підставі вказаної вище ухвали слідчого судді проведено обшук, за результатами якого виявлено автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що відображено в протоколі обшуку. (т.1 а.с.15-16, т.3 а.с.45-48). Цього ж числа [PERSON] склав та підписав розписки про отримання автомобіля AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (т. 1 а.с.17-18, т.3 а.с.38-39) Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м.Києві від 03 жовтня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №1201810002003027 від 03 квітня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. (т.3 а.с.61) Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі №753/22248/20 задоволено клопотання [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , скасовано арешт на майно, яке належить на праві власності [PERSON] , а саме на транспортний засіб AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] . (т.1 а.с.19-21, т.3 а.с.62-66). 25 січня 2021 року адвокатом Гнатюк Т.В., яка діє в інтересах [PERSON] , Керівнику Київської місцевої прокуратури №2 було направлено клопотання щодо вирішення питання щодо повернення вказаного вище транспортного засобу законному власнику [PERSON] (т.1 а.с.22) На вказане клопотання Київська місцева прокуратура №2 надала відповідь від 29 січня 2021 року, якою повідомлено що ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі №753/22248/20 буде невідкладно виконана після надходження до слідчого у кримінальному провадженні (т.1 а.с.24) 23 квітня 2021 року адвокатом Гнатюк Т.В. Керівнику Київської місцевої прокуратури №2 були направлені скарги на бездіяльність прокурора та слідчого (т.1 а.с.30-32) 24 травня 2021 року адвокатом Гнатюк Т.В. т.в.о. начальника СВ Дарницького УП ГУ НП у м.Києві було направлено лист з вимогою про повернення вказаного вище автомобіля [PERSON] (т.1 а.с.34) В матеріалах справи наявна інша численна переписка представника [PERSON] з органами прокуратури та СВ Дарницького УП ГУ НП у м.Києві з приводу повернення транспортного засобу позивачу (т.1 а.с.36-42) Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі 753/726/21 частково задоволено клопотання [PERSON] , накладено арешт на автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у кримінальному провадженні №1202010502002567 і передано його на відповідальне зберігання [PERSON] . (т.1 а.с.52-53, т.3 а.с.212-214) Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року у справі 753/726/21 ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року, якою накладено арешт на автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у кримінальному провадженні №1202010502002567 і передано його на відповідальне зберігання [PERSON] , - скасовано. (т.1 а.с.54-56) Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі 753/6975/22 задоволено скаргу адвоката Гнатюк Т.В. в інтересах [PERSON] . Визнано бездіяльність старшого слідчого СВ Дарницького УПГУНП в м. Києві Мишенко В., яка полягає у невирішенні питання про речовий доказ та неповерненні [PERSON] автомобіля AUDI Q7, номерний знак [NUMBER] , у кримінальному провадженні №120181000020003027 від 03.04.2018 - протиправною. Зобов`язано старшого слідчого СВ Дарницького УПГУНП в м. Києві майора поліції Мишенко В. вирішити питання щодо визначення долі речового доказу - автомобіля марки AUDI Q7, номерний знак [NUMBER] , та повернути вказаний автомобіль законному власнику [PERSON] у строк встановлений КПК України. (т.1 а.с.180) Крім того з Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у справі 753/6975/22 задоволено заяву Дарницького УП ГУНП в м. Києві про роз`яснення судового рішення від 21.07.2022 у справі №753/6975/22 за скаргою адвоката Гнатюк Т.В. в інтересах [PERSON] про визнання бездіяльності та зобов`язання вчинити дії. Роз`яснено органу досудового розслідування порядок виконання ухвали слідчого судді від 21.07.2022 в частині її виконання, вказавши, що виконання ухвали слідчого судді в разі звільнення працівника на якого покладено обов`язок здійснювати відповідні дії покладається на начальника СВ Дарницького УПГУНП в м. Києві, таким чином порядок виконання ухвали покладається на начальника СВ Дарницького УПГУНП в м. Києві. На час розгляду справи автомобіль AUDI Q7, державний реєстраційний номер [NUMBER] , власнику [PERSON] так і не повернуто, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року в цій частині Дарницьким УП ГУНП в м. Києві залишається невиконаною. Також судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі №755/1749/21 скасовано 30 постанов про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та 3 ст. 122 КУпАП, винесених за період з 20 червня 2020 року по 25 листопада 2020 року. (т.1 а.с.57-62) Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року у справі №755/1749/21 залишено без змін. (т.1 а.с.63-68) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2021 року у справі №755/3196/21 та рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 червня 2021 року у справі №755/19386/20 скасовано ще дві аналогічні постанови про накладення на [PERSON] адміністративного стягнення (т.1 а.с.69-73, 74-76) Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)». Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 цс 19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673 св 20), від 23 вересня 2021 року у справі №295/13971/20 (провадження № 61-10849 св 21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023 св 21). Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Факт бездіяльності посадової особи управління поліції встановлений ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі 753/6975/22, якою також було зобов`язано старшого слідчого СВ Дарницького УПГУНП в м. Києві майора поліції Мишенко В. вирішити питання щодо визначення долі речового доказу - автомобіля марки AUDI Q7, номерний знак [NUMBER] , та повернути вказаний автомобіль законному власнику [PERSON] у строк встановлений КПК України. Зі змісту ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у справі 753/6975/22 вбачається, що Мишенко В. звільнений з органів слідства 08 квітня 2021 року, проте жодна посадова особа Дарницького УПГУНП в м. Києві не вирішила питання про речовий доказ і лише в 2024 році третя особа звернулась до суду за роз`ясненням порядку виконання судового рішення. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суд погоджується з доводами позивача про те, що безпідставне неповернення йому автомобіля само по собі завдає душевних страждань та негативних наслідків морального характеру. При цьому суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини у справі «STANKOV v. BULGARIA»). При визначенні розміру відшкодування шкоди позивачу, суд враховує вимоги розумності та справедливості, а також ступінь доведеності та обґрунтованості позивачем розміру завданої шкоди, та враховує, що позивач тривалий час позбавлений можливості користуватись автомобілем, який належить йому на праві власності, що безумовно спричиняє йому незручності та призводить до моральних страждань. Крім того, позивач був вимушений докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав - звертатись до суду з приводу скасування 32 постанов про притягнення його, як власника автомобіля, до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості через тривале невирішення вповноваженими особами долі речового доказу та повернення автомобіля позивачу. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження накладення в рамках виконавчих проваджень арештів на кошти позивача та відмови банків у наданні кредитів, як і необхідності в їх отриманні. Також суд вважає неспроможними доводи сторони позивача про те, що розмір морального відшкодування має визначатись, виходячи з вартості транспортного засобу. Виходячи з наведеного, сума моральної шкоди, що підлягає стягненню, визначається судом у розмірі 100 000,00 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідатиме як суті правопорушення так і глибині моральних страждань, доведених стороною позивача, а також засадам розумності та справедливості. При цьому суд вважає безпідставними доводи сторони відповідачів про те, що Київська міська прокуратура та Головне управління Національної поліції у м. Києві є неналежними відповідачами у справі. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статей 1173, 1174 ЦК України є Держава Україна, яка відповідає коштами Державного бюджету України. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади, в даному випадку Київську міську прокуратуру та Головне управління Національної поліції у м. Києві. Крім того, суд звертає увагу, що відшкодування шкоди має здійснюватися через органи казначейства з Державного бюджету України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та висновкам які містяться у постановах Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19) та від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві, треті особи: Державна казначейська служба України, Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди, з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відшкодуванню позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає судовий збір у сумі 1 000,00 грн, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18). Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником відповідача зроблено відповідну заяву. Згідно вимог п.5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу та встановити позивачу строк на подання доказів щодо їх розміру. Враховуючи наведене та

Outcome: partial