Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , житель [ADDRESS] , звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-04-12-2/000003, виданого на підставі рішення XII сесії XXI скликання Луківської сільської ради народних депутатів від 28.12.1993 року на ім`я [PERSON] . Заінтересована особа: Городенківська міська рада Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м.Городенка Коломийського району Івано-Франківської області. Заява мотивована тим, що [INFO] померла матір заявника - [PERSON] . Після смерті матері залишилась спадщина, зокрема, у вигляді земельних ділянок площею 0,5094 га, які розташовані на території Луківської сільської ради для обслуговування жилого будинку, ведення підсобного господарства відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003, що належали батькові заявника - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх прав. Померла [PERSON] залишила заповіт на 1/3 (одну третю) частки спадкового майна заявнику, тобто на вище зазначені земельні ділянки. Заявник [PERSON] має намір успадкувати вище вказані земельні ділянки. Однак, немає можливості прийняти спадкові права, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003, виданого на підставі рішення XII сесії ХХІ скликання Луківської сільської Ради народних депутатів від 28.12.1993, в якому власник вказаний як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть значиться - « [PERSON] », тобто не вірно вказано по батькові власника, а саме: « [PERSON] », замість - « [PERSON] ». Тому, заявник позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування, оскільки виявленні відмінності в «по батькові» спадкодавця у правовстановлюючих документах. Заявник звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 (одну третю) частки спадкового майна матері [PERSON] . Однак, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12.03.2024 р. № 719/02-31, у зв`язку із тим, що у свідоцтві про смерть, виданому 06 листопада 2003 року Луківською сільською радою померлий значиться як: « [PERSON] », а в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003, виданому Луківською сільською радою від 10 серпня 1996 року, зазначено по батькові « [PERSON] », що не дає можливості встановити факт належності правовстановлюючого документу померлому [PERSON] . Заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із допущеними помилками в оригіналі вищевказаного правовстановлюючого документу. Встановлення факту належності [PERSON] , який помер [INFO] державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003, виданого на підставі рішення XII сесії ХХІ скликання Луківської сільської Ради народних депутатів від 28.12.1993 року на ім`я « [PERSON] » потрібне заявнику для подальшого оформлення спадкових прав. Заявник звернувся до Луківського старостинського округу Городенківської міської ради про виправлення описки в державному акті, або видачу нового акту із зазначенням правильних вихідних даних власника. За результатами розгляду заяви, Луківський старостинським округ повідомив, що при виготовленні державного акту на право приватної власності на землю була допущена помилка у по батькові власника, [PERSON] , замість [PERSON] , зазначено, що державні акти на право приватної власності на землю повторно не видаються, та йому рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до довідки від 21.03.2024 р. № 7-128, виданої виконкомом Городенківської міської ради Луківським старостинським округом Коломийського району, [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа. Крім того, відповідно до довідки від 21.03.2024 р. №7-129 виданої виконкомом Городенківської міської ради Луківським старостинським округом Коломийського району, на час смерті [PERSON] , за житловим будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] рахувались земельні ділянки площею - 0, 5094 га з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,2049 га; для ведення ОСГ- 0,3045 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003. Те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 16 червня 1977р., завідуючим бюро записів актів громадянського стану, запис за №3 від 09 лютого 1950р., в книзі актів громадянського стану. Заявник [PERSON] є сином [PERSON] , який помер - [INFO] та [PERSON] , яка померла - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Отримати новий Державний акт з виправленим прізвищем неможливо, оскільки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права та їх обтяження на земельні ділянки реєструються у Державному реєстрі прав (ч. 1 ст. 5 Закону). Підтвердження права власності на земельну ділянку буде витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно, іншого порядку реєстрації права власності на земельну ділянку (в тому числі видачу Державних актів) чинне законодавство не передбачає. 03 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено судове засідання на 25 квітня 2024 року о 10.20 год.; витребувано з Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області належним чином завірені копії спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області, та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області. Заявник [PERSON] 25 квітня 2024 року до суду подав заяву, в якій уточнив заявлені вимоги та виклав їх в наступній редакції: Встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ -04-12-2/000003, виданого на підставі рішення XIIІ сесія ХХІ скликання Луківської сільської Ради народних депутатів від 28.12.1993 року на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року задоволено клопотання заявника [PERSON] та залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб: - [PERSON] , [INFO] , жителя с.Старий Мізунь Калуського (раніше Долинського) району Івано-Франківської області; - [PERSON] , [INFO] , жителя с.Лука Коломийського (раніше Городенківського) району Івано-Франківської області. Учасники справи в судове засідання 10 червня 2024 року не з`явилися. Заявник [PERSON] до суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовільнити. Заінтересована особа Городенківська міська рада до суду, через систему «Електронний суд», надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника Городенківської міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] до суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Заявлені вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Повідомили, що спору між ними щодо спадкового майна, не виникає. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. [INFO] у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області у віці 83 років помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів реєстрації актів про смерть 06 листопада 2003 року зроблено запис за № 22, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 06 листопада 2003 року Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] помер до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. [PERSON] , [INFO] проживав і був зареєстрований на час смерті [INFO] а /з № 22 від 06.11.2003, свідоцтво [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] , 1930 р.н., що стверджується довідкою № 7-126 від 21.03.2024, виданою Луківським старостинським округом Городенківської міської ради. Про те, що [PERSON] та [PERSON] були подружжям, одружилися 09 лютого 1950 року (відповідний запис за № 3 від 09.02.1950), доводиться копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого 16.06.1977. Городенківська державна нотаріальна контора, на виконання ухвали суду, надала належним чином засвідчену копію спадкової справи № 544/2004 (номер у Спадковому реєстрі № 3827646), заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі заяви спадкоємця першої черги за законом дружини [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця [PERSON] , які прийняли спадщину після його смерті були дружина [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] 11 жовтня 2004 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Паньків Д.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок, позначений в плані під літерою «А», розміром житлової площі 55,3 кв/м, загальною площею - 80,5 кв/м з приналежними господарськими прибудовами, розміщеного в [ADDRESS] . Цей житловий будинок належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за № 45 від 20.03.1990 року, виданого виконкомом Городенківської районної ради Івано-Франківської області. Згідно копій: виписки з інвентаризаційних матеріалів Вих № 11146 від 07.02.2024, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5366101 від 09.11.2004, наданих ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», право власності на нерухоме майно (житловий будинок з будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , зареєстровано згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 6835839, за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину (2110) 11.10.2004 ( Паньків Д.М. Державний нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори). В примітці зазначено, що загальна площа змінилася з 80,5 м.кв на 78,5 м.кв та житлова площа з 55,3 м.кв на 53,3 м.кв за рахунок помилки допущеної при попередній інвентаризації. За заповітом від 22 січня 2013 року, посвідченим секретарем виконкому Незвиської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 4, [PERSON] , [INFO] , жителька [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, житловий будинок, господарські споруди і взагалі все те, на що вона за законом матиме право в т.ч. земельна ділянка, земельний пай, які розміщені в с. Лука, заповіла своїм трьом синам порівно: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з такою умовою, що вони утримуватимуть її до смерті. [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років в м. Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, про що 06 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис № 3, що доводиться копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 06 лютого 2013 року Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадшина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На час смерті [PERSON] , яка померла а/з № 3 від 06.02.2013 р. с-во [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , зареєстрованих осіб не було. Умови заповіту виконані. Сини доглядали маму до смерті, що доводиться копією довідки № 100 від 17.02.2016, виданою Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Городенківська державна нотаріальна контора, на виконання ухвали суду, надала належним чином засвідчену копію спадкової справи № 278/2013 (номер у Спадковому реєстрі № 54576952), заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заяв спадкоємців за заповітом - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про прийняття спадщини по заповіту від 06.06.2013, що подані у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України. Спадкоємці 22 квітня 2016 року уклали договір про поділ спадщини, згідно якого, окрім земельних ділянок, кожному із них переходить по 1/3 частці житлового будинку з відповідними частками господарських будівель та споруд [ADDRESS] . 22 квітня 2016 року державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. видано: ? [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4767 гектара, кадастровий номер 2621682000:04:001:0153, що розташована на території Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; ? [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4767 гектара, кадастровий номер 2621682000:04:001:0152, що розташована на території Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області; ? [PERSON] 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,3374 гектара, кадастровий номер 2621682000:05:001:0599, площею 0,3374 гектара, кадастровий номер 2621682000:05:001:0598, що розташовані на території Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. При зверненні заявника [PERSON] до Городенківської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] на 1/3 частку земельних ділянок, загальною площею 0,5094 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-04-12-2/000003, виданого Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області 10 серпня 1996 року, що знаходиться в селі Лука Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області та належала [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, державний нотаріус відмовила, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІФ-04-12-2/000003, виданий Луківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області 10 серпня 1996 року на прізвище [PERSON] , що не дає можливості встановити факт належності вищенаведеного правовстановлюючого документу [PERSON] , про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 719/02-31 від 12.03.2024. Як встановлено, у державному акті на право приватної власності на землю серія ІФ-04-12-2/000003, виданому 10 серпня 1996 року Луківською сільською Радою народних депутатів, зазначено, що він виданий громадянину України [PERSON] , який мешкає в с. Лука Городенківського району, у тому, що на підставі рішення ХІІІ сесія ХХІ скликання від 28.12.1993 р. Луківської с/ради народних депутатів, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,5094 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Луківської сільської Ради народних депутатів с. Лука, для обслуговування жилого будинку - 0,2049 га, ведення підсобного господарства - 0,3045 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 000003. Як стверджується довідкою № 7-129 від 21.03.2024, виданою Луківським старостинським округом Городенківської міської ради, на час смерті [PERSON] за житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахувались земельні ділянки, площею - 0,5094 га, з них: 1. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,2049 га; 2. Для ведення ОСГ - 0,3045 га. [PERSON] та [PERSON] одна і та сама особа, що стверджується довідкою № 7-128 від 21.03.2024, виданою Луківським старостинським округом Городенківської міської ради. Згідно довідки № 7-148 від 26.04.2024, виданої Луківським старостинським округом Городенківської міської ради, [PERSON] на території села Лука не проживав і в даний час не проживає. Нерухомого майна в тому числі земельних ділянок і земельних паїв не має. Луківський старостинський округ Городенківської міської ради на заяву [PERSON] про виправлення помилки в державному акті або видачу нового акту із зазначенням правильних вихідних даних власника, листом Вих № 7-143 від 26.03.2024 повідомив, що при виготовленні державного акту на право приватної власності на землю була допущена помилка у прізвищі власника [PERSON] замість [PERSON] , проте державні акти на право приватної власності на землю повторно не видаються, тому рекомендували звернутися до суду. Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 N 28, яка втратила чинність, «Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку здійснюється державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються». Відповідно до пункту 4.1. Інструкції, затвердженої наказом Держкомзему України від 22.06.2009 №325, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінагрополітики України від 09.09.2013 № 537, «Виправлення орфографічних або технічних помилок у бланку та державному акті не допускається». Отже, зміни до державних актів не вносяться. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що у даній справі встановлення факту не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Юридичний факт належності [PERSON] , який помер [INFO] правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ-04-12-2/000003, виданого на підставі рішення XIIІ сесії XXI скликання Луківської сільської ради народних депутатів від 28.12.1993 на ім`я [PERSON] , підтверджується дослідженими судом доказами (письмовими документами). Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки дозволить йому реалізувати права спадкоємця. Оскільки іншого порядку встановлення факту належності особі, яка померла, правовстановлюючого документу, окрім судового, не встановлено, тому приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved