Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання позивача власником розташованої по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] . Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що після смерті [INFO] його дружини [PERSON] , яка не встигла прийняти спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] , в порядку ст.1276 ЦК України звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , однак нотаріус у видачі свідоцтва йому відмовив через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане майно, у зв`язку із чим реалізація його спадкових прав можлива лише у судовому порядку. Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились. Позивач та його представник подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Сільський голова, як представник відповідача, на електронну адресу суду подав заяву про визнання позову і розгляд справи за відсутності представника Ради. Враховуючи неявку сторін суд провів судове засідання у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~ Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Із копії свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 14.10.1993 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Довідкою №790/5 від 21.12.2022, виданою адміністратором відділу ЦНАП Вишнівської сільської ради, підтверджується факт перейменування адреси: ст. [ADDRESS] на адресу: ст.Залізнична, с.Римачі, б.6 кв.1 [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З довідки Вишнівської сільської ради №791/5 від 21.12.2022 встановлено, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: 1/2 квартири [ADDRESS] . На день смерті з ним була зареєстрована і проживала дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, однак не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , після її смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна, що підтверджується довідкою Вишнівської сільської ради №789/5 від 21.12.2022. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] , яка після відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] не встигла її прийняти, так як померла [INFO] . Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] доводиться ступінь родинного зв`язку між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] як дочкою та батьками. Вищевказаним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] також доводиться, що позивач [PERSON] є чоловіком [PERSON] . 20 грудня 2022 року до приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Гута А.П. звернувся позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на підставі ст.1276 ЦК України після померлої [INFO] тещі [PERSON] . Інші спадкоємці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен зокрема, подали нотаріусу заяви, у яких зазначили, що від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка не оформила своїх спадкових прав до майна [PERSON] , яка прийняла та не оформила своїх спадкових прав до майна [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77209573 від 05.06.2024 року інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] відсутня. Постановою приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Гута А.П. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідженими у справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі ст.1276 ЦК України після померлої [INFO] тещі [PERSON] із порушенням строків встановлених ч.1 ст.1270, ст.1276 ЦК України. Разом з цим, суд при вирішенні даної справи, проаналізувавши надані стороною позивача докази, норми законодавства, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 Про введення воєнного стану в Україні, 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». З 29.06.2022 діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, 25.01.2023 Верховний Суд у справі №676/47/21 зробив такий висновок. Так, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч. 2 ст. 4 ЦК України). Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися, за загальним правилом, лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена. Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст. 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для застосування, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадини після смерті [PERSON] , пропустив шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством, для прийняття спадщини. Однак, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Серков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Ясність - вимога відносна, яка зазвичай оцінюються в кожному конкретному випадку. Все ж важко визначити, що саме вона означає, оскільки думки щодо ясності правового тексту зазвичай суб`єктивні. Єдиним загальним елементом ясності є те, що закон зазвичай не повинен призводити до неузгодженого тлумачення або суперечливого застосування на практиці. Якби чітко та ясно не було сформульоване правове положення, у будь-якій системі права, включаючи кримінальне право, існує неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба в з`ясуванні сумнівних моментів і в адаптації до мінливих обставин. Знову ж таки, попри те, що ясність - дуже бажана, вона може спричинити надмірну жорсткість, а закон повинен бути таким, щоб іти в ногу з обставинами, що змінюються. Відповідно, багато законів неминуче сформульовано у термінах, які більшою чи меншою мірою є розпливчастими, а їх тлумачення та застосування лишається питанням практики... (Лівіік проти Естонії, пункт 94). Позивач вважав, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства,

Outcome: approved