Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд зобов`язати Головне управління державного казначейства України в Одеській області сплатити на рахунок [PERSON] суму нанесеної матеріальної шкоди незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органудержавної влади у розмірі 675287,19 грн., мотивуючи позов тим, що у зв`язку з діямивідповідачів він зазнав втрат: 130732,46 грн. - через незаконне накладання арешту, незаконне зняття коштів з рахунків у розмірі, 6745,12 грн. сплачений судовий збір, та витрати на листування у судах першої та другої інстанцій по справах №420/14352/23 та №420/15222/21, 52382,75грн. витрати на складання позовів та інших документів пов`язаних з розглядом зазначених адміністративних справ, 385 426,86 грн. - упущена вигода за 2 місяці, 100\~000 грн. моральна шкода. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса)Калашніков Р.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження тільки за наявності виконавчого документу завідсутності надходження до нього заяви позивача ГУ ДПС в Одеській області та за відсутності ухвали суду про подовження строків на момент винесення вищевказаної постанови, що в подальшому призвело до накладання арешту на його рахунки, стягнення коштів, заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди. Головним управлінням Державного казначейства України в Одеській області позов не визнано з підстав недоведеності позовних вимог. Крім того, у відзиві від 01.12.2013р. зазначається, що ГУ ДКСУ в Одеській області не є належним відповідачем за вищевказаними вимогами. Головним управлінням ДПС в Одеській області 05.12.2023р. подано відзив, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з тим, щодії Головного управління ДПС та інших відповідачів по даній справіє законними, щопідтверджується рішеннями Одеського окружного адміністративного суду №420/15222/21, №420/14352/23. У відзиві Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.12.2023р. зазначається про необґрунтованість позовних вимог, оскільки для відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, їх неправомірність має бути встановлена в судовому порядку та підтверджуватися рішенням суду у відповідній справі. Київською окружною прокуратурою м. Одеси 12.12.2023р. подані пояснення, в яких вказується про помилковість залучення позивачем прокуратури в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представники Головного управління Державного казначейства України в Одеській області та Головного управління ДПС в Одеській області проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність. В поясненнях Київської окружної прокуратури м. Одеси міститься від 12.12.2023р. міститься прохання розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст.77,78,79 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Належнимиє докази,які містятьінформацію щодопредмета доказування. Предметомдоказування єобставини,що підтверджуютьзаявлені вимогичи запереченняабо маютьінше значеннядля розглядусправи іпідлягають встановленнюпри ухваленнісудового рішення. Сторонимають правообґрунтовувати належність конкретного доказудля підтвердженняїхніх вимогабо заперечень. Суд не може брати до розгляду та ухвалювати рішення на підставі доказів, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.82ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року по справі № 420/15222/21 задоволено позов ГУ ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення суми заборгованості: пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконаних зобов`язань та штрафних санкцій за поруш вимог валютного законодавства у сумі 118694 грн. 06 коп. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022 року апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця [PERSON] на вищевказане рішення суду повернуто скаржнику. 09 березня 2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/15222/21 про стягнення з [PERSON] 118694 грн. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 26.04.2022 року. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2023р., залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2023р., заяву представника позивача про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі №420/15222/21 задоволено та поновлено Головному управлінню ДПС в Одеській області строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа №420/15222/21, виданого Одеським окружним адміністративним судом на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду 26.10.2021 року по справі №420/15222/21. 01.06.2023 року до Київського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява Головним управлінням ДПС в Одеській області від 17.05.2023 року №7651/5/15-32-13-05-06 (вх. №12106) про відкриття виконавчого провадження, до якої додано оригінал виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 року по справі №420/15222/21 та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року. Скановану копію зазначеного виконавчого листа 01.06.2023 року розміщено в Автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП), а вищевказану заяву про відкриття виконавчого провадження і ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року опубліковано в електронному вигляді 02.08.2023р. Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. від 02.06.2023 року відкрито виконавче провадження №71927492. Також постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Калашніковим Р.В. від 02.06.2023 року у ВП №71927492 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 130732,46 грн. 20.06.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив визнати виконавчі дії державного виконавця, [PERSON] стосовно відкриття виконавчого провадження №71927492 незаконними та неправомірними. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023 року, по справі № 420/14352/23 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено. 11.10.2023 року Головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Перчиком Віталієм Олександровичем були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження № 71927492 та про зняття арешту з коштів боржника, оскільки з [PERSON] стягнуто суму боргу, виконавчий збір та витрати у повному обсязі. Зазначені постанови державного виконавця не оскаржувались не оскаржувались. Позивач, вказуючи на наявність матеріальної та моральної шкоди, пов`язує їх з неправомірними, на його думку, діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та №71927492 та відповідних стягнень коштів, що здійснювались державним виконавцем у межах зазначеного виконавчого провадження. В свою чергу,підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Статтею 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи, а також держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до частини першої статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. В силу частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21)). З урахуванням наведеного, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді орган, діями якого завдано шкоду. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Таким чином визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 454/2468/21 (провадження № 61-12225св22). Також суд зазначає, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натоміть установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, однак є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі №641/4272/19, застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду (висловлену у справах №242/4741/16-ц та № 641/8857/17), дійшов до висновку, що у спорах про стягнення здержави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України (Казначейство) або її територіальний орган. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний їїорган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц,від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц від 25.03.2020 у справі №641/8857/17), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Суд погоджується з твердженнями представника Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, що останнє не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач зазначає про заподіяння йому шкоди діями інших відповідачів. Що стосується позовних вимог до Головного управління ДПС в Одеській області, Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) суд зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують неправомірність дій або рішень відповідачів, які б призвели до заподіяння [PERSON] моральної або матеріальної шкоди на заявлену в позові суму. Навпаки, у межах судової справи № 420/14352/23 були перевірені доводи позивача щодо незаконності відкриття виконавчого провадження №71927492 від 02.06.2023 року та накладення арешту на рахунки [PERSON] . Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2023 року та постанови про накладення арешту на кошти боржника від 02.06.2023 року державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Доводи позивача про несвоєчасність розміщення в Автоматизованій системі виконавчого провадженнясканованих копій заяви про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 420/15222/21та ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року про поновлення ГУ ДПС в Одеській області строку на його подання, не підлягають правовій оцінці суду під час розгляду цивільного позову, оскільки мають розглядатись в порядку, визначеному статтею 287 КАС України. Крім того, відповідно до пункту 1 абзацу третього пункту 7 розділу IIПоложення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерстві юстиції України від 05.08.2016р. № 2432/5 (зі змінами) саме виконавчий документ, що реєструється в Системі, підлягає обов`язковому скануваннюв день його надходження. Сторонами не заперечується та матеріалами справи встановлено, що виконавчий лист по справі №420/15222/21 було відскановано та опубліковано в АСВП у день його отримання Київський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (01.06.2023 року), а ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 року на момент відкриття виконавчого провадження №71927492 (02.06.2023 року)була чинною, її текст був наявний в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Інші доводи позивача зводяться до його незгоди із судовими рішеннями у справах № 420/15222/21, № 420/14352/23, які набрали законної сили та є обов`язковими в силу приписів статті 129-1 Конституції України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Горбенка до Головного управління ДПС в Одеській області, Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), Головного управління Державного казначейства України в Одеській області про відшкодування 675287,19 грн. матеріальної та моральної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed