Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22 січня 2014 року являється власницею квартири [ADDRESS] . З метою відчуження вказаної квартири вона звернулася до приватного нотаріса [PERSON] , який повідомив, що вчинити вказаний правочин неможливо, оскільки 19 лютого 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Бородянського районного управління юстиції Київської області внесено запис про арешт нерухомого майна, на виконання постанови відділу ДВС Бородянського районного управління юстиції від 13 лютого 2014 р. у виконавчому провадженні №41989901. Відповідно до постанови про арешт майна боржника накладено арешт на все майно [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З метою зняття арешту вона звернулась до Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ), де отримала усну відповідь, що виконавче провадження №41989901 завершене, матеріали виконавчого провадження знищені, тому зняти арешт можливо лише в судовому порядку. Тому просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , накладений 19 лютого 2014 року реєстраційною службою Бородянського РУЮ Київської області, запис про обтяження №4729310 (спеціальний розділ) на підставі постанови відділу ДВС Бородянського РУЮ від 13 лютого 2014 року у виконавчому провадженні №41989901. 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач та треті особи відзив на позов суду не подали. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу квартири від 22 січня 2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформаційної довідки (а.с. 18-19, 16-17, 14-15). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною 13 лютого 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції у виконавчому провадженні №41989901, з примусового виконання судового наказу №360/2607/13-ц, виданого 29 листопада 2013 року Бородянським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь КП КОР «Бородянка ТВП» заборгованості в сумі 38051,86 грн., накладений арешт на все майно боржника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до довідки щодо відсутності заборгованості №97, виданої 15 березня 2024 року КП Бородянської селищної ради «Бородянкатепловодопостачання», станом на 15 березня 2024 року по особовому рахунку [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на показник 245 м3 відсутня (а.с. 13.) Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 319 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 вказаної статті арешт може бути знятий за рішенням суду. Застосування арешту майна фізичної особи, яка не є стороною (боржником) у виконавчому провадженні як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена цього права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу. Статтею 391 ЦК України передбачене права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи викладене, оскільки на час винесення постанови державного виконавця про накладення арешту і на даний час власником зазначеної квартири є позивачка, яка не має боргових зобов`язань у виконавчому провадженні №41989901 та не є його стороною, то арешт накладений на її майно, порушує її права як власника, тому за вказаних обставин позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved