Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

03.05.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. 07.07.2023 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме заявила ще одну позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що у зв`язку з грубим порушенням законодавства про працю, нею 26.01.202 на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві буда подана заява про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 визнано трудові відносини між [PERSON] та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи [PERSON] З 01.01.2023 розпочато процедуру реорганізації Фонду соціального страхування і його робочих органів шляхом приєднання до Пенсійного фонду України та його територіальних органів, які є правонаступниками припиненої установи. Але, не зважаючи на обізнаність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про наявність рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким трудові відносини з позивачем визнані припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, позивач 22.02.2023 отримала засобами поштового зв`язку попередження №218 від 02.02.2023 про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, а 25.04.2023 позивач отримала копію наказу №365к від 12.04.2023 про її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України із листом №435-12 від 17.04.2023 про необхідність отримання трудової книжки. Позивач [PERSON] вважає наказ №365к від 12.04.2023 про її звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, оскільки він прямо суперечить змісту рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, а тому просить суд визнати протиправним та скасувати вищевказаний наказ, поновити її на роботі на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві або його правонаступника, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2023 по 22.12.2023 в сумі 158181,48 грн. 04.12.2023 представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, оскільки на момент видання наказу №365к від 12.04.2023 про звільнення [PERSON] , рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким трудові відносини з позивачем визнані припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, не набрало законної сили. 28.04.2023 юридичну особу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припинено, а тому [PERSON] неможливо поновити а ні на посаді в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, а ні на посаді в Головному управлінні Пенсійного фонду України, оскільки зайняття посади державної служби передбачає призначення за результатами конкурсу, який позивач не проходила. Крім того, посада начальника відділу медичних та соціальних послуг у Головному управлінні Пенсійного фонду України відсутня. Також, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, залишеним без змін в резолютивній частині постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 трудові відносини між позивачем та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві розірвано, а тому чинним законодавством не передбачено можливості поновлення на посаді працівника, трудові відносини з яким розірвано (Том №1, а.с.220-224). 19.12.2023 представником позивача адвокатом Балюрою А.С. подано відповідь на відзив в якій він зазначає, що відповідач, станом на дату видання оспорюваного наказу про звільнення позивача [PERSON] був обізнаний про існування рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 про визнання трудових правовідносин між ними припиненими на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, а тому відповідач зобов`язаний був виконати це рішення. Крім того, звільнення позивача відбулось з буз дотримання норм трудового законодавства, а саме позивача було повідомлено про звільнення менше ніж за два місяця до настання цієї події. Також, у разі поновлення на роботі [PERSON] , як незаконно звільненого працівника, штатний розпис має бути приведений у відповідність рішення суду (том №2 а.с.1-4). Третя особа Голова комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у м. Києві Грязьон А.В. в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. В судовому засіданні сторони надавали аналогічні пояснення, що викладені в позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, що не спростовувалось сторонами під час розгляду справи. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. 26.01.2022 на ім`я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві буда подана заява про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (Том №1, а.с.38-39). Листом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №762-12 від 31.01.2022 позивачу [PERSON] відмовлено у звільненні на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (Том №1, а.с.40). Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №217 від 02.02.2023 [PERSON] була попереджена про наступне звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП (Том №1, а.с.27). Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №365к від 12.04.2023 [PERSON] була звільнена 18.04.2023 з посади начальника відділу медичних та соціальних послуг Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (Том №1, а.с.18). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 визнано трудові відносини між [PERSON] та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи [PERSON] (Том№2, а.с.32-37). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.06.2023 рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, змінено в його мотивувальній частині, в іншій частині рішення залишено без змін (Том №2, а.с.104-108). Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Таким чином, оскільки рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, що набрало законної сили 14.06.2023 визнано трудові відносини припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи [PERSON] , суд вважає, що наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві №365к від 12.04.2023 про звільнення [PERSON] у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, підлягає скасуванню. Водночас, позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі задоволенню не підлягають, оскільки вищевказаним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023 трудові відносини визнані припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи [PERSON] . Крім того, як видно з тексту позовної заяви, позивач [PERSON] вказує, що після подання нею заяви від 26.01.2022 про звільнення 31.01.2022 з займаної посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, починаючи з 01.02.2022, жодного дня не виходила на роботу, вважаючи себе звільненою на підставі заяви від 26.01.2022 (Том №1, а.с.4). Згідно ч.ч.1,\~2\~ст.235\~КЗпП України,\~у разі\~звільнення без\~законної підстави,\~працівник повинен\~бути поновлений\~на попередній\~роботі органом,\~який розглядає\~трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У свою чергу, вимушений прогул - це\~час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Із аналізу вищевказаних норм закону слідує, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі та напряму залежить від незаконності дій роботодавця. Проте, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2023, яким було визнано трудові відносини між [PERSON] та Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві припиненими, у зв`язку з розірванням трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з ініціативи [PERSON] , суд фактично змінив підстави звільнення позивача, а не визнав таке звільнення незаконним. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про поновлення [PERSON] на роботі, як наслідок позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

Outcome: partial