Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства із позовом до [PERSON] про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №146347а0ко.20 від 25.11.2020, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Suzuki», номерний знак [NUMBER] . 31.08.2021 о 05.00год в м. Києві по вул. Йорданській, 9-Є, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «Suzuki» номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] (власник [PERSON] ); «Chevrolet», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , який є власником; «Geely» номерний знак [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Suzuki», номерний знак [NUMBER] . Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2021. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АRХ 2925950 від 24.09.2021, страхового акту № АRХ2997944 від 29.10.2021 та умов Договору страхування №146347а0ко.20 від 25.11.2020, розмір страхового відшкодування склав 189339,13 грн, яке було сплачено позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника на СТО та страхувальнику згідно платіжних доручень №821705 від 27.09.2021 та № 833170 від 01.11.2021. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була, а в телефонному режимі [PERSON] повідомив, що на дату ДТП він був учасником бойових дій, однак підтвердження цього не надав. На підставі вищезазначеного, 18.01.2022 позивач звернувся до МТБСУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу вих. № СУ/009711/3, однак інформація про те, що відповідач належить до пільгової категорії, які згідно ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняються від обов`язкового страхування, відсутня. Відповідачу позивачем 23.11.2021 було направлено претензію, але в позасудовому порядку спір не врегулювано, а тому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 189339,13 грн та судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2023 прийнято до розгляду справу та відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, 22.03.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача, в якому останній просив розглянути справу без його участі та зазначив, що вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 31 серпня 2021 року о 05 год 00 хв в м. Києві на вул. Йорданській, 9-Є, [PERSON] кермував автомобілем Geely, реєстраційний номер [NUMBER] , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Suzuki, реєстраційний номер [NUMBER] , який внаслідок отриманого удару здійснив зіткнення з автомобілем Chevrolet, реєстраційний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.3Б, 13.1 Правил дорожнього руху. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29.10.2021 по справі №756/15599/21, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інше, справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини [PERSON] у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Пошкоджений у вказаній дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб марки Suzuki, реєстраційний номер [NUMBER] , належав на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Як убачається із матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність потерпілої особи була зареєстрована в ПрАТ «СК «АРКС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №146347а0ко від 25.11.2020, зі встановленим строком дії з 26.11.2020 по 25.11.2026. 31.08.2021 [PERSON] , звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування. На підставі розрахунків суми страхового відшкодування, страхових актів № АRХ2925950 від 24.09.2021, № АRХ2997944 від 29.10.2021 та умов Договору страхування №146347а0ко від 25.11.2020, розмір страхового відшкодування склав 189339,13 грн., яке було сплачено позивачем за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяв страхувальника на СТО та страхувальнику, згідно платіжних доручень №821705 від 27.09.2021, № 833170 від 01.11.2021. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статті 5 вказаного Закону, страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин (стаття 6 Закону). Статтею 16 Закону встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 21 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхувальник зобов`язаний зокрема повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Страховик в свою чергу у відповідності до статті 20 Закону зобов`язаний зокрема протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 1192 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди в натурі або відшкодування завданих збитків в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1194 ЦК України передбачено, що у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із висновків Великої Палати Верховного Суду України викладених у своїй постанові від 04.07.2018р. (справа №755/18006/15-ц), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як вбачається з наданого до суду витягу, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди - 31.08.2021, відповідальність власника транспортного засобу марки Geely, реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував відповідач, перед третіми особами не було застраховано, що підтверджується наданим до суду витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Крім того, 18.01.2022 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 189339,13 грн, у зв`язку з наявною інформацією, що [PERSON] є учасником бойових дій, тому відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняється від обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності, а відповідно до ч. 4 ст. 36 зазначеного Закону Моторно (транспортне) страхове бюро України компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування. Моторно (транспортне) страхове бюро України листом від 06.04.2022 № 3-01б/5960, повідомило позивача про те, що [PERSON] не відноситься до пільгової категорії осіб, які згідно із підпункту "г" пункту 41.1 статті 41 та п.13.1. ст.13 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняються від обов`язкового страхування. Крім того, зазначено, що відповідно до відомостей отриманих з Централізованої бази даних МТСБУ, встановлено, що по відношенню до автомобіля «Geely», з номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] , договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не укладався. За таких обставин, МТБСУ на теперішній час не вбачає підстав для здійснення регламентної виплати в рахунок відшкодування витрат, понесених за договором майнового страхування. 19.11.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію за вих. №СУ/009711/4-1, яка була залишена без відповіді та задоволення. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підставі викладеного, оскільки винною особою не застраховано своєї цивільно-правової відповідальності, а позивачем було виплачено страхове відшкодування, суд вважає, що позивач набув право вимоги у відповідності до ст. 993 ЦК України на пред`явлення вимог до відповідача про відшкодування зазначених витрат. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.76-81 ЦПК України на спростування даних обставин. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 189339,13 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 2840,09 грн.

Outcome: approved