Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів, стягнення аліментів, в якому просив суд: - припинити стягнення аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] па утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не меньше 50% прожиткового мінімуми для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття за судовим наказом Московського районного суду \~ \~ \~ \~м. Харкова від 13.12.2018 (справа № 643/10649/18), ВП № 58990280; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що З 2008 по 2017 роки перебував з відповідачем - [PERSON] , у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 10.07.2017 року справа № 638/2081/17. Від шлюбу мають з відповідачем неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 13.12.2018 Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що не дивлячись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння у поглядах на сімейне життя, він ніколи не припиняв спілкування з донькою, завжди турбувався про її психічний, моральний розвиток та матеріально її забезпечував. З початку введення в Україні воєнного стану відповідачка разом із донькою, без відома позивача та попереднього погодження, виїхала за кордон і наразі постійно проживає в Німеччині та раз на рік приїжджає до України. На початку червня 2023 року відповідачка приїхала в Україну на декілька днів і дитина відмовилась повертатись назад до Німеччини та виявила бажання проживати разом з батьком. Задля забезпечення, у першу чергу, інтересів дитини, її психоемоційного стану та у сукупності з іншими факторами, позивач був звернувся до Дзержинського районного суду м, Харкова із позовом про визначення місця проживання дитини з батьком (справа №638/5420/23). Після того як дитина вирішила залишитись з батьком, відповідач повернулась до Німеччини та наразі продовжує проживати у м. Мюнхен, займається особистими справами, веде власне господарство, побут та дозвілля. За весь період проживання дитини з батьком мати тільки декілька разів подзвонила дитині. Позивач, як батько, який цілком та повністю утримує дитину та забезпечує її усім необхідним, вважає, що у нього відпали підстави для продовження стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] . Водночас, відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. У зв`язку з цим, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач зазначив, що заборгованість зі сплати аліментів перед [PERSON] у нього відсутня. Враховуючи викладене, позивач вважає, що одноособове утримання і виховання ним неповнолітньої доньки та небажання відповідача брати участь у забезпеченні дитини всім необхідним, має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є наслідком відсутності підстав для примусового стягнення з мене аліментів, оскільки відповідачка добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, зобов`язаний виконувати судовий наказ від 03.12.2018 та сплачувати аліменти на її користь. Відповідачка [PERSON] в особі представника [PERSON] у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечувала. В обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначила, що дійсно перебувала у шлюбі з позивачем, від якого вони мають доньку [PERSON] , яка після розірвання шлюбу постійно проживала разом із матір`ю. Дійсно на підставі судового наказу з позивача стягуються аліменти на утримання доньки. Судовий наказ був оскаржений позивачем у трьох судових інстанціях, оскільки останній не бажав платити аліменти згідно з судовим рішенням, а мав намір платити їх надалі у розмірі, якій він буде вважатиме достатнім на свій розсуд у відповідності до своїх інтересів. Після цього дитина постійно проживала разом із матір`ю, яка займалася доглядом за нею та вихованням. За час проживання дитини із матір`ю дитина відвідувала школу у відповідно до віку та додаткові зайняття, де мала активні успіхи, розвивала свої здібності з іноземної мови, займалася акробатикою. Навчаючись у загальноосвітній школі № 50 Харківської міської ради Харківської області Мілана брала активну участь у творчому житті школи. Навчаючись У КПСМНЗ «ХАРКІВСЬКА ХОРЕОГРАФІЧНА ШКОЛА» мала активні успіхи та була номінована адміністрацією закладу для участі у конкурсі на нагородження стипендією Харківського міського голови «Обдарованість» для дітей і молоді. При цьому, у вказаній номінації відмічалося, що активну участь у досягненнях та вихованні дитини приймає саме мати дитини. Окрім того, [PERSON] закінчила освітню програму хореографічного мистецтва елементарного підрівня з відзнакою по дисциплінам: танець, гімнастика, фортепіано, етика, музично-ретмічне виховання, художня творчість сценічна практика у 2021 році. Також, дитина має сертифікат про проходження навчання з англійської мови на високому рівні успіху. Відповідач зазначає, що вона, окрім загальної активної участі у вихованні дитини, є вихователькою з класичного танцю та гімнастики і самостійно займалася професійним вихованням доньки у навичках балету та хореографії. Таким чином, відповідач вважає, що вона належним чином забезпечувала усі якнайкращі інтереси дитини у вихованні та розвитку, і дитина жила та розвивалася здоровою як у фізичному, так і духовному сенсі, адже окрім плідної праці мала хист та таланти отримувати перемоги на відповідних змаганнях та олімпіадах, а також характеризує матір дитини, яка організовує допомогу з проходження реабілітації та лікування дітям-інвалідам на благодійній основі ще до початку війни в Україні, що так само має істотне значення для вирішення цієї справи, оскільки спростовує хибні доводи позивача про неналежне виховання матір`ю дитини. [PERSON] зазначає, що у зв`язку із військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану, вона разом з дитиною була вимушена покинути постійне місце проживання у Україні, що здійснювалось за згодою батька. 09.03.2022 вона офіційно приїхала разом з дочкою в Німеччину, де вони отримали офіційне підтвердження реєстрації. Після приїзду до Німеччини [PERSON] одразу продовжила заняття з балету у найкращій німецькій приватній балетній школі «Кащєєва балет», почала вчити німецьку мову. Саме наявністю можливостей для продовження всебічного розвитку дитини, високим рівнем медичної допомоги та достатнім рівнем освіти відповідачка керувалася при виборі місця перебування дитини під час війни. Зазначає, що разом з дитиною вони відвідували розважальні парки та аквапарки, відвідували зоопарк, екскурсії та майстер класи, що істотно впливало на належний рівень морально-культурного розвитку дитини та відповідало якнайкращому забезпеченню її інтересів. Також дитину було зараховано до початкової школи у німецький 4-тий клас у передмісті Нойрід, де мати з донькою спочатку проживали, були розміщені у безкоштовно наданому німкенею благодійницею приміщенні. 01 квітня 2022 року мати з донькою змогли переїхати до двокімнатної квартири у центрі Мюнхена, де у [PERSON] з`явилась окрема кімната. Мати також продовжувала вдосконалювати освітні умови [PERSON] , їй вдалося зарахувати доньку у травні 2023 року в одну із найкращих гімназій Мюнхена, де [PERSON] справила дуже гарне враження на директорку і вона прийняла [PERSON] у гімназію не чекаючи початку наступного навчального року. Школа розташована у трьох хвилинах ходьби від місця проживання. Відповідач зазначає, що проживаючи у Німеччині вона побачила у дитини прихильність до кінної верхової їзди, у зв`язку із чим, незважаючи на закритий характер баварських кінних клубів, домоглася отримати можливість дитині відвідувати баварські кінні клуби та займатися верховою їздою на конях. Через наявність відповідних здібностей у дитини та прагнення відповідачки розвивати їх, Мілану прийняли до школи верховної їзди при Мюнхенському університеті верхової їзди. Відповідачка робила усе можливе, щоб заробляти достатньо для того, щоб мати можливість сплачувати за досить коштовне навчання. Також відповідачка зазначає, що є активним представником благодійного фонду Geneva Branch of Ukrainian Society of Switzerland в Женеві, Швейцарії та Мюнхені, Німеччині, волонтером та надавала активну допомогу українським дітям, батьки яких загинули на війні. В Німеччині відповідачка разом з дитиною отримали офіційний дозвіл на проживання та квартиру в суборенду на підставі договору суборенди квартири за адресою: [ADDRESS] ). Умови проживання є задовільними та повністю забезпечують усі потреби дитини для нормального проживання та розвитку. У зв`язку з викладеним, відповідачка вважає, що проживаючи разом із мамою у Німеччині, [PERSON] отримувала повноцінний, всебічний, різноплановий розвиток та виховання, вивчала українську та іноземні мови, займалася балетом та кінною їздою, навчалася у найпрестижнішій Німецькій гімназії, отримуючи найсучаснішу та найякіснішу освіту, маючи друзів та відповідне її віку коло спілкування, що беззаперечно відповідало якнайкращим її інтересам, і що повинно було продовжуватись Однак, улітку 2023 року під час літніх канікул мати разом з дитиною приїхали в Україну, де мати надала дитину батькові для спілкування, який після отримання дитини фактично викрав її, свавільно змінивши місце її постійного проживання та відмовившись повертати її матері. Питання того, що це зриває увесь навчальний процес [PERSON] та розриває її стійкі соціальні зв`язки за основним місцем проживання зовсім не хвилювало батька. Таким чином батько самостійно, свавільно, без погодження із відповідачем, здійснюючи психологічний тиск на малолітню дитину та користуючись її уразливим станом, зумовленим війною, діючи умисно та протиправно змінив постійне місце проживання дитини, не повернувши її матері після надання йому дитини для спілкування та відпочинку. При цьому, позивач фактично відразу звернувся з позовом до суду з вимогами про визначення місця проживання дитини, що свідчить про те, що план таким чином свавільно змінити місце проживання дитини був запланований ним заздалегідь, адже позивач усвідомлював, що через постійне на час війни проживання відповідачки за кордоном та наявності у неї відповідних зобов`язань щодо роботи, догляду за тимчасовим житлом, інших обов`язків, зумовлених реальними позитивним намірами відповідачки облаштувати нормальні умови життя на новому, можливо тривалому місці проживання та її відповідальний характер, остання не зможе довгий час затриматись в Україні, а тому діячи умисно та цинічно, скориставшись ситуацією, уразливим станом дитини та відповідачки розробив план по протиправній та свавільній зміні постійного місця проживання дитини, шляхом неповернення дитини матері з відпочинку та подальшого звернення до суду з метою легалізації своєї протиправної поведінки, який наразі реалізовує. При цьому, на цей час матері невідомо, яким саме чином останній утримує у себе дитину, адже ще за часів їх перебування у шлюбі останній вдавався до постійних погроз психологічного і фізичного знищення [PERSON] , ускладнення її подальшого життя з використанням службового положення та інших проявів психологічного насильства, про що зазначалося ще в позові про розірвання шлюбу. Відповідач вважає, що позивачу байдуже на забезпечення реальних інтересів дитини, оскільки своїми діями він вирвав дитину з триваючого навчального процесу у навчальному закладі, що вона відвідувала, та який є одним з найпрестижніших навчальних закладів Німеччини, а також з усіх інших гуртків та навчальних секцій, які активно відвідувала дитина до протиправної зміни місця її проживання. На переконання [PERSON] , на цей час місце проживання дитини не визначене, а свавільна зміна місця проживання дитини позивачем не є зміною місця проживання дитини та підставою для скасування раніше стягуваних аліментів та призначення нових, а тому до визначення місця проживання дитини в судовому порядку позов по цій справі не може бути задоволений, адже у разі визначення проживання дитини із матір`ю або добровільного повернення дитини, відпадуть будь-які підстави для задоволення позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. Ухвалою суду від 27 травня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у справі та про виклик свідків. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.04.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 0379. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/2081/17 від 10.07.2017 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживала разом з відповідачкою. Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/10649/18 від 13 грудня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 03 серпня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Матеріали справи не містять відомостей про наявність спору між батьками про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу і до червня 2023 року. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (затверджено Законом України № 2102-IX від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан в подальшому неодноразово продовжувався і продовжує свою дію на теперішній час. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, [PERSON] разом дочкою [PERSON] на початку березня 2022 року покинула територію України та з 09 березня 2022 року проживає у Німеччині, що підтверджується довідкою про реєстрацію. З 01 квітня 2022 [PERSON] з донькою [PERSON] проживали у м. Мюнхен, ФР Німеччина. У травні 2023 року [PERSON] зараховано до гімназії «Gymnasium Furstenned» (гімназію Фюрстеннед) (Енгадінер Штрассе 1 81475 Мюнхен, Німеччина), що підтверджується довідкою про приналежність до школи, договором зі школою. Сторонами визнається, що у червні 2023 року [PERSON] разом з дочкою [PERSON] повернулися до України на літні канікули. В подальшому [PERSON] повернулася до ФР Німеччини, а [PERSON] залишилася проживати разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина, також підтверджується Актом про фактичне проживання особи від 23 серпня 2023 року, складеним головою правління ОСББ «Кращій дім 5». Згідно з довідкою № 97 від 24 серпня 2024 року, виданою директором Харківського ліцею № 149, [PERSON] , [INFO] , навчається у Харківському ліцеї № 149 ХМР в 6-В класі. У червні 2023 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини (справа № 638/5420/23, провадження відкрито ухвалою суду від 14 липня 2023 року). Ухвалою суду\~від \~20 вересня 2023 року у справі № 638/5420/23 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа:\~Департамент служб\~у справах\~дітей Харківської\~міської ради, про визначення місця проживання дитини, та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа:\~Департамент служб\~у справах\~дітей Харківської\~міської ради, про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про набрання рішенням у справі №638/5420/23 законної сили. Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час між сторонами існує спір про визначення місця проживання дитини, який вирішується Дзержинським районним судом м. Харкова. На підставі судового наказу Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/10649/18 від 13 грудня 2018 року, з [PERSON] у виконавчому провадженні № 58990280 стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви - 03 серпня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття Відповідно до розрахунку заборгованості у ВП №58990280, складеного старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Дмитро Шляховим, станом на 01.08.2023 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, переплата становить 12681,63 грн. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. У справі, що розглядається встановлено, що малолітня дочка сторін [PERSON] з червня 2023 року проживає фактично проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває його на утриманні. Вказана обставина підтверджена сукупністю належних та допустимих доказів та визнається сторонами. Враховуючи викладене, після набрання судовим наказом законної сили, яким з позивача стягувалися періодичні платежі у виді аліментів на користь відповідача на утримання дитини, встановлено обставини, що впливають на їх припинення. Чинним законодавством не передбачено можливість внесення змін до виконавчого документа про стягнення аліментів чи його скасування. Тому, вимога про припинення стягнення з позивача [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , підлягають задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вона у Німеччині забезпечувала дочці належні умови проживання, піклувалася про її фізичний та духовний розвиток, утримувала її, а зміна місця фактичного проживання дитини відбулася без згоди матері, оскільки вони не стосуються предмету доказування у цій справі, а підлягають дослідженню у справі № 638/5420/23 про визначення місця проживання дитини. При цьому, суд враховує, що на теперішній час дитина фактично протягом тривалого часу (майже рік) проживає разом з батьком, а не матір`ю, і саме батько в силу положень СК України виконує обов`язки по утриманню дитини. Водночас, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, позивач також зобов`язаний виконувати судовий наказ № 643/10649/18 та сплачувати аліменти на користь відповідача, що, на переконання суду, свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дочки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18. Суд також відхиляє доводи позивача про те, що спір про місце проживання дитини, який судом на теперішній час не вирішено, є перешкодою для стягнення аліментів з матері на користь батька, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини (ч. 1 ст. 170 СК України). На переконання суду, при розгляді справ, що стосуються прав дитини, зокрема про стягнення аліментів, суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, та дотримуватися балансу між правами та інтересами дитини, обов`язками батьків з утримання дітей та вчинення дій в їх інтересах. Крім цього, суд враховує, що частиною 2 статті 251 ЦПК України визначено, що не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про визначення місця проживання дитини. Таким чином, встановлюючи законодавче обмеження на заборону зупинення провадження у цій категорії справ, законодавець вочевидь виходив з якнайкращих інтересів дітей з метою забезпечення їх прав на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та недопущення ситуацій, коли дитина, яка як зазначалось вище є власником аліментів, позбавляється права на отримання аліментних платежів виключно через наявність спору між батьками про визначення місця проживання дитини. Суд наголошує, що потреби дитини на належний рівень життя, який зокрема забезпечується виконанням кожним з батьків своїх обов`язків по утриманню дитини, існують постійно і безумовно, незалежно від того, чи вирішено спір про місце проживання дитини. У зв`язку з цим, наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. При цьому, суд роз`яснює [PERSON] , що у разі визначення місця проживання дитини разом з нею, вона не буде позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом про припинення стягнення з неї аліментів або із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами. Однак на теперішній час, враховуючи, що дитина тривалий час проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що окрім того визнається сторонами, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Згідно із положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачають, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 182 СК України). Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачкою не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення її від обов`язку утримувати дочку з урахуванням її потреб. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, ту обставину, що обидва батьки повинні утримувати своїх дітей, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитини повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а позивач був звільнений від сплати судового збору, суд стягує з [PERSON] на користь держави судовий збір, що підлягав сплаті за подання цієї позовної заяви у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved