Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Погребищенської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка до дня смерті проживала в хуторі василівка, тарасівського району, ростовської області, російської федерації. За життя вона склала заповіт, яким на їх користь заповіла належні їй права на земельні частки (паї), посвідчені сертифікатами на право на земельну частку (пай). Після складання заповіту [PERSON] виділила в натурі належні їй земельні частки (паї) та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Заяви до нотаріального органу про прийняття спадщини ними було подано у передбачений законом строк. В подальшому державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори було відмовлено їм у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку із розбіжностями між спадковими правами, обумовленими у заповіті, та майном, котре увійшло до спадкової маси. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вони змушені звернутися із цим позовом до суду. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.1216, 1217, 1233, 1236, 1268 ЦК України просять визнати за кожною із них право власності в порядку спадкування за заповітом на частку земельної ділянки площею 4,4909 га, кадастровий номер 0523487800:02:003:0158, що розташована на території Погребищенської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області, та належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №134936, виданого Погребищенською районною державною адміністрацією 10.05.2004. [PERSON] \~та [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, проте через канцелярію суду 19.02.2024 подали заяви, в яких просять позовну заяву розглянути без їх участі та задовольнити позовні вимоги (а. с. 18, 19). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, однак головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає (а. с. 52). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що розпорядженням голови Погребищенської районної державної адміністрації від 15.09.2003 №273 погоджено проект поділу земель колективної власності колишнього КСП «Черемошнянське» на території Черемошненської сільської ради (а. с. 16). У списку громадян, які виявили бажання отримати державні акти на право власності на земельні частки (паї) та погодити їх місце розташування у землях колективної власності колишнього КСП «Черемошнянське», затвердженому Черемошненським сільським головою Форотинським В.І., містяться відомості про дві земельні ділянки під № 238 та № 239, які виділялися в натурі (на місцевості) [PERSON] на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 0153029, № 0153030 (а. с. 17). 15.10.2003 [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області [PERSON] , зареєстрований у реєстрі за № 71, згідно із яким один земельний сертифікат (пай) вона заповіла [PERSON] а інший [PERSON] (а. с. 10). 10.05.2004\~Погребищенською районною\~державною адміністрацією видано [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №134936, згідно із яким вона набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,4909 га, кадастровий номер 0523487800:02:003:0158, що розташована на території Черемошненської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с. 13). [PERSON] померла [INFO] в хуторі василівка, тарасівського району, ростовської області, російської федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2024 (а. с. 37) 26.01.2024 [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Погребищенської державної нотаріальної контори (а.с.35). Листом від 16.02.2024 №120/01-16 державний нотаріус Погребищенської державної нотаріальної контори повідомив позивачок, що видати їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,4909 га, що розташована на території Черемошненської сільської ради Вінницького району Вінницької області, не можливо у зв`язку із відсутністю правоустановчих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на згадане майно (а. с. 12). Відповідно до частини першої\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу\~(частина перша та друга\~статті 1223 ЦК України). За змістом ст. 541 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час складання заповіту) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до пунктів 16, 17\~Перехідних положень ЗК України\~ громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Відповідно до вимог\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). За частиною 3 статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №576/2742/18 та від 16 лютого 2022 року у справі №136/1124/19 зазначено, що чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай). Разом з тим у сфері земельних відносин\~загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі).\~ Із матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавець заповіла на користь кожної позивачки право на одну земельну частку (пай), однак в подальшому отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яка була сформована внаслідок виділення в натурі (на місцевості) цих двох земельних паїв. З огляду на викладене слід дійти висновку, що складаючи заповіт, [PERSON] висловила своє волевиявлення на спадкування після її смерті кожною із позивачок одного земельного паю, тобто чітко розділила спадкову масу та осіб, які спадкують за заповітом, а тому суд вважає, що за обставинами розглядуваної справи спадкування позивачками означеної вище земельної ділянки, яка сформована внаслідок виділення в натурі (на місцевості) цих земельних паїв, має здійснюватися за заповітом. В ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.20 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені\~статтями 1269,\~1270,\~1271,\~1272,\~1273,\~1276,\~1277,\~1283,\~1298\~цього Кодексу, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті. Положення\~абзацу першого\~цього пункту застосовуються також до спадщини, яка відкрилася після введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, до набрання чинності\~Законом України\~"Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини", а також до спадщини, яка відкрилася до введення воєнного стану, строк для прийняття якої не сплив до його введення, за умови, що свідоцтво про право на спадщину не було видано жодному із спадкоємців. Із матеріалів справи слідує, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , її смерть зареєстрована у органі державної реєстрації актів цивільного стану 23.01.2024, а заяви про прийняття спадщини були подані [PERSON] та [PERSON] . 26.01.2024. Отже, позивачки прийняли спадщину після смерті [PERSON] у строк, встановлений законом. Відповідно до ст. ст. 55,\~124\~Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже,\~зважаючи те,\~що [PERSON] \~та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом на майно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , однак у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову представником відповідача, та беручи до уваги зміст заповіту, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачок за кожною із них необхідно визнати право власності на 1/2 частки вищезазначеної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачки бажають судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ними судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на їх користь.

Outcome: approved