Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

01 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона, як рідна сестра є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого брата та в устанволеному законом порядкузвернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлювальні докмуенти, які б підтверджували право власності спадкодавця на вказану квартиру. Позивачем зазначено, що її брат з 1990 року проживав у спірній квартирі відповідно до ордеру на жиле приміщення разом зі своєю матір`ю,яка померла в 2000 році і після якої він фактично прийняв спадщину. Посилаючись на положення ст.ст. 392, 1216,1218,1262,1268,1270 ЦК України просила про задволення позову. 20.03.2024 року до суду від відповідача - Миколаївської міської ради, надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначено, що оскільки спадкодавці - [PERSON] , [PERSON] не зверталися у встановленому законом порядку щодо приватизації квартири, квартира є неприватизованою та належить до комунальної власності. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі №343/1048/17 вказав, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для його набуття. За таких обставин, відсутні підстави для визнання права власності за [PERSON] на майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2024 року було визначено головуючого по справі суддю [PERSON] . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та витребувано з Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тарнопольської Р.Г. належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , дата смерті [INFO] . На виконання Ухвали Центрального районного суду м.Миколаєва від 02.02.2024 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Тарнопольська Р.Г. надала копію спадкової справи №16/2023 після смерті [PERSON] ,який помер [INFO] . Ухвалою суду від 04.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник надав заяву про розгляд справи без участі, відповідач проти позовних вимог заперечує та вважає, що позов не підлягає задоволеню. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та зібрані докази в їх сукупності, встановив наступне. Позивач є сестрою [PERSON] . Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була зареєстрована спадкова справа № 16/2023, з заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк звернулася лише рідна сестра померлого [PERSON] . Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2023 року, виданою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Тарнопольською Р.Г., постановлено відмовити [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на квартиру [ADDRESS] , після смерті її брата [PERSON] , у звязку з тим, що не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вищезазначене майно . Вказана квартира належала на праві користування [PERSON] , та [PERSON] , на підставі ордеру на житлове приміщення № 1156 від 07.07.1990 року , виданого бюро обміну житлових приміщень м.Миколаєва виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано ( в тому числі і станом на 28.12.2012 року ) перша потоні нвентаризаційні роботи проведені КП ММБТІ в вересні 2023 року. Як вбачається з листа Управління комунального майна ММР, до міського органу приватизації м.Миколаєва не надходили заяви [PERSON] , та [PERSON] на приватизацію квартири ; по [ADDRESS] . Згідно службової записки відділу обліку та розподілу житла Миколаївської міської ради 2132/10.01-08/24-2 від 15.03.2024 року до міського органу приватизації м. Миколаєва не надходили заяви [PERSON] , [PERSON] на приватизацію кв. [ADDRESS] . Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст.392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті(стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, позивач, як єдиний спадкоємець після смерті свого рідного брата є спадкоємцем всіх прав та обовязків, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України«Про приватизаціюдержавного житловогофонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві(частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»). Частиною 4 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. З огляду на передбачене Законом, право на звернення до органу приватизації є особистим майновим правом субєкта, тісно повязане з ним, та реалізація якого залежить від його особистої волі, а тому таке право припиняється зі смертю даного субєкта права. З документів, що надані стороною позивача в підтвердження своїх позовних вимог, не вбачається факту отримання (реєстрації) органом приватизації будь-яких заяв від померлого щодо приватизації спірної квартири. За таких обставин суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець [PERSON] , а аткож його мати [PERSON] , на яку було видано ордер на житлове приміщення, не розпочав процедуру приватизації, не реалізував своє право на звернення до відповідного органу приватизації із заявою про приватизацію, що було його особистим правом та припинилось з його смертю. Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Статтею 4 Цивільного-процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Як вбачається з вищенаведеного, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Для вирішення питання про наявність права вимагати визнання за спадкоємцем права власності на квартиру вирішальне значення може мати встановлення обставин, чи була розглянута в установлений строк заява про приватизацію квартири, чи була відмова відповідного органу приватизації у задоволенні заяви правомірною (чи були наявні заборони для передачі квартири наймачеві). Жодних належних та допустимих доказів з приводу звернення спадкодавця [PERSON] до органу приватизації з належно оформленою заявою про приватизацію спірної квартири, суду не представлено. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed