Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

14.11.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 23\~618,00 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2\~684 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що 25.12.2022р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28738-12/2022, відповідно до якого відповідачу надано фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених договором. 31.05.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №31052023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому Право вимоги кредитного боргу до [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №21052023 від 31.05.2023р. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , на суму 23 618 грн., з яких: 7 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 16 618 грн. заборгованість за відсотками. Про заміну кредитора боржнику направлялись листи. Всупереч умовам договору, незважаючи на повідомлення, [PERSON] не виконав свого зобов`язання. Після відступлення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, тому позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору № 28738-12/2022 від 25.12.2022р. в розмірі 23\~618 грн., а також сплачені при подачі позову судові витрати 2 684 грн. судового збору. Ухвалою суду від 22.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.02.2024, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 06.02.2024 розгляд справи відкладено на 16.04.2024. 16.04.2024 справу знято з розгляду на 30.05.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзиву до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 25.12.2022р. між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28738-12/2022, за змістом якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язалось надати відповідачу кредит на суму 7 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а.с. 7-8, 9, 10-11, 12, 13. Відповідно до договору факторингу №31052023 від 31.05.2023, укладеного між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому Право вимоги кредитного боргу до [PERSON] , а.с. 14-16, 17. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 31052023 від 31.05.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] по кредитному договору №28738-12/2022 від 25.12.2022р. на суму 23 618 грн., а.с. 18. Як вказує позивач згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №28738-12/2022\~від 25.12.2022р. станом на 30.09.2023 р. за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 23 618 грн., яка складається із: 7 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 16 618 грн. заборгованість за відсотками, а.с. 19. Оцінка суду. Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Водночас, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо. Таким чином суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником кредитного договору шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу). Водночас, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, ст.2 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, ч.3 ст.12 ЦПК України. Так, у даному випадку доказів отримання відповідачем кредитних коштів на обумовлену суму (квитанцій, платіжних інструкцій, виписок по банківському рахунку) суду не надано, клопотань про витребування доказів стороною також не заявлено. Надані додатки до договору також не містить інформації про дату і суму перерахування відповідачу коштів первісним кредитором. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Посилання позивача на розрахунок заборгованості за кредитним договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей про рух коштів. Тому доводи позивача про неналежного виконання цивільно-правового зобов`язання відповідачем і порушення його прав є недоведеними. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підтверджені матеріалами справи та є не доведеними. Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed