Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив: встановити факт від якого залежить виникнення майнових прав у позивача, а саме внесення [PERSON] у додаток №1 до державного акта про право колективної власності на землі КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки під №217; визнати за [PERSON] права на земельну частку (пай) із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] та якій належало право на земельну частку (пай) у КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки. Належність такого права підтверджується включенням [PERSON] до додатку №1 до державного акту та внесенням її до списку громадян членів КСП ім. Тімірязєва під №217. Однак у даному списку ім`я спадкодавця [PERSON] вказане як « [PERSON] », а відповідно до даних свідоцтва про смерть та інших правовстановлюючих документів (сертифікату про право на земельну частку (пай) Побережна значиться як « [PERSON] », тобто наявна розбіжність у написанні імені та по батькові спадкодавця, у зв`язку з чим виникає необхідність у встановленні факту внесення [PERSON] у додаток №1 до державного акту на право колективної власності. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача - адвокат Соловей О.В. подав до суду клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав (арк. спр. 47). Від відповідача - Новоушицької селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову (арк.спр.25). Процесуальні дії у справі 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 25 квітня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку із ненадходженням витребуваних судом доказів. 23 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, ухвалює рішення без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом 24 червня 1995 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право [PERSON] , тобто позивачу, про що свідчить копія заповіту (арк. спр. 7). [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть ( арк. спр.8). [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована разом із [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , про що свідчать довідки №109,110 від 27 березня 2024 року, сформовані на підставі погосподарських книг (арк. спр. 16,17). 05 червня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Тімірязєва с. Борсуки видано державний акт серії ХМ №006, яким передано у колективну власність 1210,9 га землі згідно з планом (арк.спр.10). У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №006, прізвище [PERSON] прописане за № 217 (арк.спр.12). На ім`я [PERSON] 10 квітня 1997 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], розмір паю 2,24 в умовних кадастрових гектарах (арк. спр. 13). Такі ж відомості містяться під записом №223 Книги реєстрації сертифікатів на право на земельні частки (паї) бувшого КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки (арк. спр.11). Грошова оцінка земельної частки (паю) колишнього КСП ім. Тімірязєва с. Борсукина день видачі сертифікату становить 7 450 грн, розмір паю - 2,24 умовних кадастрових гектарів (арк. спр. 9). Відповідно до довідки за № 166, виданої Новоушицькою селищною радою, [PERSON] не проживала в [ADDRESS] , а проживала [PERSON] (арк.спр.57). Даними спадкової справи №393 підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою позивача [PERSON] 19 грудня 1996 року, який прийняв спадщину шляхом вступу в фактичне управлінні спадковим майном. 26 грудня 1996 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні (арк. спр. 31-44). З огляду на викладене виник спір про право на спадкове майно та за вказаних обставин позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину в іншому (позасудовому) порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Щодо встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293, частиною шостою статті 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, а якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, такий вирішується в порядку позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання спадщини в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Дослідженні у судові засіданні докази підтверджують, що у с. Борсуки колишнього Новоушицького району Хмельницької області проживала та була зареєстрована [PERSON] (згідно даних погосподарського обліку - [PERSON] , як працювала в КСП ім. Тімірязєва в с. Борсуки та на її ім`я 15 вересня 1997 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), проте після смерті останньої. Таким чином, суд вважає доведеним факт внесення [PERSON] у додаток №1 до державного акту на право колективної власності на землю виданого КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки - список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства за № 217, оскільки було допущено помилку у написанні імені та по батькові останньої, а саме вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Тому в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Щодо визнання права в порядку спадкування. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, оскільки спадщина відкрилась після смерті [PERSON] 04 квітня 1996 року, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI. Відповідно до частини першої статті 524, частини першої статті 529, статті 549 ЦК УРСР 1963р. спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З огляду на наведені вище норми права, суду при розгляді справ про визнання права на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають: члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, 1990 року) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай), основним документом що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай), суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Суд вважає доведеним факт внесення спадкодавця [PERSON] до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства КСП ім. Тімірязєва с. Борсуки, як члена КСП, що свідчить про набуття спадкодавцем [PERSON] права на земельну частку (пай). Відповідно право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] увійшло до складу спадщини, яку прийняв позивач [PERSON] в порядку статті 549 ЦК УРСР, як спадкоємець за заповітом шляхом вступу в фактичне управління спадковим майном. Суд не бере до уваги ту обставину, що спадкодавцю [PERSON] 10 квітня 1997 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], оскільки такий були виданий після смерті останньої, а тому не має юридичного значення. Відсутність у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку визнання права в даному випадку не існує, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Розподіл судових витрат Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 та статтею 2 ЦПК України та враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв. Тому,

Outcome: approved