Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської областіпро визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки, в якій просила визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 28.04.2014 року, розташованих по [ADDRESS] , площею 0,0554 га, кадастровий номер №5110136900:50:005:0046, площею 0,0158 га, кадастровий номер №5110136900:50:005:0045, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; скасувати кадастровий №5110136900:50:005:0046, земельної ділянки [ADDRESS] ); відновити межі земельної ділянки № [NUMBER] та земельної ділянки № [NUMBER] , згідно державних актів від 22.12.1998 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 03.11.1998 року на підставі рішення №8, 40-ої сесії Таїровської селищної ради її батькові [PERSON] та [PERSON] були передані у приватну власність земельні ділянки № [NUMBER] та [NUMBER]. 12 листопада 1998 року, був складений акт передачі земельної ділянки в приватну власність її батьку [PERSON] . Цим актом встановлювались межі земельної ділянки в натурі, переданої в приватну власність батьку на підставі виконання рішення селищної ради від 03 листопада 1998 № 8. Землевпорядником ЧМП «Гілея» [PERSON] в присутності представника Таїровської селищної ради [PERSON], голови СК «Зелена гірка» [PERSON], землевласника, [PERSON] , суміжних землевласників (землекористувачів) [PERSON] , [PERSON] , була проведена передача в натурі земельної ділянки площею в тому числі по угіддях: багаторічні насадження - 0.04га, забудовані землі - 0.02га Суперечок при встановленні кордонів заявлено не було. Розміри, розташування ділянки показані на плані землеволодіння. Акт був підписаний всіма присутніми. 22.12.1998 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серія ІУ-ОД №039065 на дві земельні ділянки загальною площею 0,06 га для ведення садівництва, що розташовані на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] ). Державний акт був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТІ №1525. 22 грудня 1998 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю, на дві земельні ділянки загальною площею 0,09 га (0,07га + 0,02га) для ведення садівництва, яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). Державний акт був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТІ №1529. В обох державних актах була визначена конфігурація розташування земельних ділянок. Позивач вказує, що у 2012 році, [PERSON] , вирішила збільшити свою земельну ділянку за рахунок суміжного власника шляхом звернення до суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 року був встановлений факт, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) для ведення садівництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV ОД №039069. У подальшому [PERSON] замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Вказана документація 27.06.2013 року була виготовлена Товариством з обмеженою відповідальністю «Спектр нова». При цьому, зазначає, що [PERSON] було відомо, що у виготовленій документації із землеустрою, щодо встановлення меж її земельної ділянки [NUMBER] в місцевості, накладається на суміжну земельну ділянку № [NUMBER] та у документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в місцевості, стоїть підпис суміжного власника [PERSON] , померлого у 2006 році. Проте, 28.11.2013 року все ж направила документацію на отримання кадастрового номера та отримала його. Після отримання кадастрового номера [PERSON] відразу на підставі нотаріально посвідченого договору дарування здійснила відчуження земельної ділянки, площею 0,0554 га кадастровий номер 5110136900:50:005:0046. Позивачка зазначає, що після смерті батька [PERSON] вона залишилася єдиною спадкоємицею і під час оформлення нею прав на землю в порядку спадкування, нотаріус відмовився оформляти спадщину без кадастрового номера земельної ділянки. При зверненні до Управління Держземагенства у м. Одесі з метою отримання кадастрового номера на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,06 га в [ADDRESS] , позивачці стало відомо, що на частину вказаної земельної ділянки вже наданий кадастровий номер 5110136900:50:005:0046 на суміжного землевласника, яким була [PERSON] . Також стало відомо, що [PERSON] подарувала свою земельну ділянку № [NUMBER] з часткою земельної ділянки № [NUMBER] відповідачці [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 28.04.2014 року. Позивачка вказує, що вона одразу ж звернулася до Апеляційного суду Одеської області зі скаргою, після чого рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 року та ухвала Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2013 року на підставі яких була підготовлена документація для отримання кадастрового номера на земельну ділянку № [NUMBER] були скасовані, а заява [PERSON] про встановлення юридичного факту була залишена без розгляду. Вказану ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року Управління Держземагенства відмовилося виконувати, а саме відмовилися скасувати кадастровий номер №5110136900:50:005:0046 на земельну ділянку [NUMBER]. Після чого, [PERSON] звернулася до теперішньої власниці [PERSON] про повернення незаконно присвоєної частки земельної ділянки № [NUMBER] , на що остання відмовилася. За таких обставин, позивачка була змушена звернутися до суду, щодо захисту своїх цивільних прав так як договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] відносно земельної ділянки № [NUMBER] , яка не відповідає фактичним розмірам та конфігурації та порушує межі між ділянками, не може вважатися законним та дійсним. Визнання договору дарування недійсним та скасування права власності призведе до повернення його сторін у первинне становище та матиме змогу отримати кадастровий номер на свою земельну ділянку, яку вона отримала в спадщину від батька. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 04.07.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки було залишено без руху.Повідомлено [PERSON] про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме:доплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., з урахуванням вже сплаченої суми у розмірі 1 536,80 грн.;зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;надати підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.Роз`яснено [PERSON] , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 12.07.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської областіпро визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. 31.07.2019 року від Управління Держгеокадастру Одеської областінадійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки згідно інформації Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 23.07.2019 року №1081/412-19, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» у відділі наявна інформація щодо державної реєстрації земельних ділянок від 28.11.2013 року, а саме: [ADDRESS] за кадастровим номером 5110136900:50:005:0045, площею 0,0158 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва; [ADDRESS] за кадастровим номером 5110136900:50:005:0046, площею 0,0554 га, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва. Державна реєстрація вказаних земельних ділянок здійснювалась на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка розроблялася ТОВ «Спектр Нова». При цьому, позовна вимога позивачки щодо зобов`язання Головного управління скасувати кадастровий номер 5110136900:50:005:0046 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0554, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва є такою, що не відповідає положенням чинного законодавства України. 23.09.2019 року від позивача - [PERSON] до канцелярії суду надійшла заява про відвід судді по справі на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст. 36 та ч.1 ст. 37 ЦПК України. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 23.09.2019 року заявлений [PERSON] відвід судді Петренка В.С. визнано необґрунтованим.Заяву передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Петренка В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючому у справі №520/15149/19 судді Петренко В.С. 11.11.2019 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Іщенко Олександра Валерійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки [PERSON] є власником земельних ділянок, які розташовані по [ADDRESS] , на підставі договору дарування земельних ділянок від 28.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., зареєстрованого в реєстрі за №678 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 274897251101 від 28.11.2013 року. Відповідно до зазначеного договору дарування, площа однієї земельної ділянки становить 0,0554 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, кадастровий номер 5110136900:50:005:0046, іншої - 0,0158 га, кадастрвий номер 5110136900:50:005:004, обидві розташовані по [ADDRESS] . Позивачкою в позовній заяві не наведено жодної правової підстави визнання цього правочину недійсним, передбаченої цивільним законодавством. При цьому, вказаний вище договір дарування в повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, правові підстави для скасування кадастрового номеру, які б підтверджувались би належними та допустимими доказами, позивачкою не наведено, вказані докази не надано. У підготовчому засіданні 11.11.2019 року представник позивача - адвокат Лозанова Ірина Миколаївна надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити [PERSON] відчужувати земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), площею 0,0585 га, кадастровий №5110136900:50:005:0046. В обґрунтування наданої заяви представник позивача посилається на те, що відповідач - [PERSON] має намір відчужити спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим, на теперішній час існує обґрунтована необхідність вжити заходи забезпечення позову для попередження відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, що призведе до неможливості виконання рішення суду, у випадку задоволення судом позовних вимог. У підготовчому засіданні 11.11.2019 року представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову. У підготовчому засіданні 11.11.2019 року представник Управління Держгеокадастру Одеської області також заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого засідання повідомлялася належним чином, у підготовче засідання 11.11.2019 року не з`явилась, про поважність причин відсутності суд не повідомила. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2019 року заяву представника позивача - адвоката Лозанової Ірини Миколаївни про забезпечення позову - задоволено. Заборонено [PERSON] відчужувати земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ), площею 0,0585 га, кадастровий №5110136900:50:005:0046. У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник позивача надала уточнену позовну заяву в якій позивачка [PERSON] просить визнати договір дарування земельної ділянки від 28.04.2014 року, розташованої по [ADDRESS] , площею 0,0554 га, кадастровий номер №5110136900:50:005:0046, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; скасувати кадастровий номер №5110136900:50:005:0046, земельної ділянки [ADDRESS] ); відновити межи земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] та земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] ), згідно державних актів від 22.12.1998 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати та витрати на підготовку документації, для отримання кадастрового номера; при забезпеченні позову, зустрічне забезпечення покласти на [PERSON] . У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник відповідачки [PERSON] підтримав відзив на уточнену позовну заяву, надісланий до суду 22.11.2019 року, яким вважає уточнені позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі та у їх задоволенні просив відмовити. У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник Управління Держгеокадастру Одеської області також надала відзив на уточнену позовну заяву, яким просила у задоволенні позовних вимог за уточненим позовом відмовити у повному обсязі. Крім того, 11.11.2019 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань. У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник позивача надане клопотання підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити. У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення клопотання про призначення експертизи в частині поставлення питань перед судовим експертом відносно того, на підставі яких документів були змінені межі та конфігурація земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ), та на підставі яких документів земельній ділянці № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ) було присвоєно кадастровий номер 5110136900:50:005:0046. У підготовчому засіданні 25.11.2019 року представник відповідача Управління Держгеокадастру Одеської області не заперечував проти призначення у справі судової земельно-технічної експертизи. Відповідач - [PERSON] про час та місце підготовчого засідання повідомлялася належним чином, у підготовче засідання 25.11.2019 року не з`явилась. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року призначено у справі №520/15149/19 судову земельно-технічну експертизу.Доручено проведення судової земельно-технічної експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.Поставлено перед судовою земельно-технічною експертизою наступні питання:чи відповідають на теперішній час межі, конфігурація, суміжних земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , встановлених державними актами на право власності на землю, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року? Якщо не відповідають, визначити, яким саме чином;чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки? Якщо таке порушення меж (або накладання) є, визначити, яким саме чином воно відбувається;на підставі яких документів були змінені межі та конфігурація земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ). Провадження у справі №520/15149/19 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси. 13.02.2020 року від позивача - [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів для необхідності подальшого проведення експертизи. 14.02.2020 року Київський районний суд м. Одеси надіслав на адресу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз лист з проханням повернути цивільну справу №520/15149/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки для відновлення провадження у справі та розгляду клопотання про витребування доказів, необхідних для проведення експертизи. 12.03.2020 року до Київського районного суду м. Одеси від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали вищезазначеної цивільної справи. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.03.2020 року провадження у справі №520/15149/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки було поновлено.Призначено підготовче засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2020 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.Витребувано з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області документацію із землеустрою, яка розроблена на етапі внесення даних про земельну ділянку до бази Державного земельного кадастру по земельним ділянкам [NUMBER] та [NUMBER], які розташовані в [ADDRESS] ).Витребувано з архіву Таїровської селищної ради, архівного відділу Овідіопольської районної державної адміністрації та структурного підрозділу Головного управління Держгеокадастру Одеської області Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську документацію із землеустрою розроблену при складанні Державних актів [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року у повному обсязі, у т.ч. з даними топографо-геодезичних робіт у державній системі геодезичних координат (каталоги координат кутових точок) та, за наявності, польові матеріали: абриси, зйомочний журнал, каталог теодолітного (тахеометричного) ходу, відносно земельних ділянок № [NUMBER] та № [NUMBER] , які розташовані на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] та ділянка [NUMBER] (нині [ADDRESS] , та [NUMBER]). 15.05.2020 року до канцелярії суду з архівного відділу Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області надійшов лист, в якому архівний відділ районного державної адміністрації повідомив про те, що відповідно до чинного законодавства, другі примірники державних актів та землевпорядна документація зберігається у Міськрайонному управлінні в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. 18.05.2020 року до канцелярії суду від Міськрайонного управління в Овідіопольському районі та м. Чорноморську Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов лист про те, що архівні документи на вищезазначені земельні ділянки, а саме: документація із землеустрою та правовстановлюючи документи згідно акту приймання-передачі від 18.10.2011 року передані до Відділу в м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Крім того, 16.06.2020 року від Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області надійшла відповідь зі змісту якої вбачається, що Таїровська селищна рада не може надати документацію із землеустрою розроблену при складанні Державних актів [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року, у зв`язку з тим, що рішення та документи Таїровської селищної ради та її виконавчого комітету, прийняті до 2005 року включно, передані на зберігання до архівного відділу Овідіопольської районної державної адміністрації. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2020 року клопотання позивача про витребування доказів булозадоволено.Витребувано з Відділу в м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області документацію із землеустрою, яка розроблена на етапі внесення даних про земельну ділянку до бази Державного земельного кадастру по земельним ділянкам [NUMBER] та [NUMBER], які розташовані в [ADDRESS]);документацію із землеустрою розроблену при складанні Державних актів [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року у повному обсязі, у т.ч. з даними топографо-геодезичних робіт у державній системі геодезичних координат (каталоги координат кутових точок) та, за наявності, польові матеріали: абриси, зйомочний журнал, каталог теодолітного (тахеометричного) ходу, відносно земельних ділянок № [NUMBER] та № [NUMBER] , які розташовані на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] та ділянка № [NUMBER] (нині [ADDRESS] , та [NUMBER]). У підготовчому засіданні 21.12.2020 року представник позивача просив призначити у справі судову земельно-технічну експертизу. У підготовчому засіданні 21.12.2020 року представник відповідача Управління Держгеокадастру Одеської області не заперечував проти призначення у справі судової земельно-технічної експертизи. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] про час та місце підготовчого засідання повідомлені належним чином, у підготовче засідання 21.12.2020 року не з`явились. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року призначено у справі №520/15149/19 судову земельно-технічну експертизу.Доручено проведення судової земельно-технічної експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 21).Поставлено перед судовою земельно-технічною експертизою наступні питання:чи відповідають на теперішній час межі, конфігурація, суміжних земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] , та [ADDRESS] , встановлених державними актами на право власності на землю, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року? Якщо не відповідають, визначити, яким саме чином; чи є порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки? Якщо таке порушення меж (або накладання) є, визначити, яким саме чином воно відбувається; на підставі яких документів були змінені межі та конфігурація земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ) Направлено до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи матеріали цивільної справи №520/15149/19.Провадження у справі №520/15149/19 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до Київського районного суду м. Одеси. 12.05.2022 року до Київського районного суду м. Одеси від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів №21-1106 від 22.04.2022 року судової земельно-технічної експертизи та матеріали вищезазначеної цивільної справи. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.05.2022 року провадження у справі №520/15149/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки було поновлено.Призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні 17.05.2023 року протокольно було закрито підготовче провадження по справі та справи призначено до судового розгляду по суті. 26.06.2023 року до канцелярії суду стороною позивача подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] про прийняття до провадження уточненої позовної заяви у цивільній справі № 520/15149/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки було відмовлено.Уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки повернуто без розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру Одеської області про визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки залишено без розгляду. Постановою Одеського апеляційного суду від 11.03.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. У судове засідання 10.06.2024 року позивачка та її представник не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, проте 10.06.2024 року представник позивачки надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У судове засідання 10.06.2024 року представник відповідача [PERSON] , представник відповідача Головного управління Держгеокадастру Одеської області не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Управління Держгеокадастру Одеської областіпро визнання договору дарування земельних ділянок недійсним, скасування кадастрового номеру земельної ділянки та відновлення меж земельної ділянки, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Пунктом «г» частини 1 статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Пунктом «в» ч. 3 вказаної статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що, згідно з державним актом серії ІУ-ОД № 039069, виданим Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 22 грудня 1998 року, [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, площею 0,09 га, для ведення садівництва, розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в [ADDRESS] (на цей час - [ADDRESS] ). [PERSON] у 2012 році замовила в ТОВ «Спектр Нова» виконання комплексу геодезичних робіт зі встановлення меж земельної ділянки, площею 0,09 га, що розташована на території Таїровської селищної ради в Овідіопольського району Одеської області в [ADDRESS] . Під час виконання робіт було встановлено, що фактичні проміри та конфігурація земельної ділянки не співпадають з промірами та конфігурацією земельної ділянки за державним актом на право приватної власності на землю, серія ІУ-ОД № 039069 від 22 грудня 1998 року; за результатами геодезичних робіт [PERSON] надано матеріали з планом земельної ділянки, яка знаходилась у фактичному користуванні, з фактичною площею та промірами на час проведення робіт. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2012 року заяву [PERSON] про встановлення юридичного факту задоволено, встановлено факт, що [PERSON] належать на праві приватної власності земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0585 га (585,39 кв.м), та 0,0182 га (181,99 кв.м) для ведення садівництва, згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії ІV-ОД №039069. Таким чином, судом було встановлено, що загальна площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] складає 767,38 кв.м., що менше ніж було зазначено у державному акті на право приватної власності на землю від 22.12.1998 року, виданого [PERSON] , а саме 900 кв.м., що спростовує твердження позивача щодо порушення її прав, шляхом незаконного відібрання [PERSON] частини її земельної ділянки. На підставі зазначених в рішенні суду меж, [PERSON] замовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку 27 червня 2013 року виготовлено ТОВ «Спектр Нова». На підставі документації в подальшому Управлінням Держземагенства у м. Одесі 28 листопада 2013 року зареєстровано на праві приватної власності [PERSON] розташовані по [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,0554 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0046, земельну ділянку площею 0,0158 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0045. 28 квітня 2014 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування здійснила відчуження земельних ділянок [PERSON] . Згідно з державним актом серії ІУ-ОД № 039069, виданим Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 22 грудня 1998 року, [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, площею 0,06 га, для ведення садівництва, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в [ADDRESS] (на цей час - [ADDRESS] ). [PERSON] помер, позивач [PERSON] є спадкоємецею померлого. У порядку оформлення спадкоємцем прав на землю, що за життя належала на праві власності [PERSON] , державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у м. Одесі надано [PERSON] рішення №РВ-5100173932015 від 9 червня 2015 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав перетину з земельною ділянкою кадастровий номер 5110136900:50:005:0046, тобто, з ділянкою суміжного землевласника, яким була [PERSON] , нині є [PERSON] . Таким чином, земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER], є суміжними, власники цих ділянок є суміжними землевласниками. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2012 року, скасовано, заяву залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Згідно висновку земельно-технічної експертизи №21-1106 від 22.04.2022 року, відповідно до наданих на дослідження матеріалів цивільної справи встановлено, що фактичні межі, а точніше конфігурація та лінійні проміри земельної ділянки [ADDRESS] не відповідають даним державного акту серія ІV-ОД №039065 від 22.12.1998 року; фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідає даним державного акту серія ІV-ОД №039065 від 22.12.1998 року та характеризується недоїмкою загальною площею 65 кв.м.; фактичні межі, а точніше конфігурація та лінійні проміри земельної ділянки [ADDRESS] не відповідають даним державного акту серія ІV-ОД №039065 від 22.12.1998 року; фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] не відповідає даним державного акту серія №ІV-ОД №039065 від 22.12.1998 року та характеризується недоїмкою загальною площею 329 кв.м. Слід зазначити, що через різність систем координат, у яких було складено каталоги координат що характеризують просторово-часові координати поворотних точок меж досліджуваних земельних ділянок, вказати за рахунок яких факторів (зміщення поворотних точок та в який бік) змінились (змістились) межі земельних ділянок не надається можливим. Графічно поєднання меж досліджуваних земельних ділянок зображено у додатках №№ 4, 5 «Схема поєднання меж земельної ділянки [ADDRESS] ». Визначити чи відповідають на теперішній час просторово-часові координати поворотних точок фактичних меж досліджуваних земельних ділянок №№ [NUMBER] , [ADDRESS] межам земельних ділянок встановлених державними актами на право власності на землю, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 22.12.1998 року не надається можливим, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутня технічна документація та каталоги координат (в державній системі координат СК-63), що характеризують просторове місце розташування, довжину та геометричні характеристики поворотних точок меж досліджуваних земельних ділянок за даними державних актів серія ІУ-ОД №039065, №039069 від 22.12.1998р. Проте слід зазначити, що історично з моменту відведення досліджуваних земельних ділянок суміжна межа між досліджуваними земельними ділянками проходила по прямій лінії, що також було підтверджено за результатами проведеного натурного візуально-інструментального етапу дослідження (див. додатки №№1, 2 «Фотофіксація об`єктів дослідження», «Топографо-геодезичні вишукування»). За результатами зіставлені на ПК цифрових моделей контурів фактичних меж досліджуваних земельних ділянок та меж ділянок з кадастровим номером 5110136900:50:005:0045, кадастровим номером 5110136900:50:005:0046 за затвердженими межами, експертами встановлено: фактичні межі земельної ділянки к.н. 5110136900:50:005:0046 (ділянка [NUMBER]) не відповідають даним правовстановлюючих документів, а саме: ліва межа за даними правовстановлюючих документів не відповідає фактично існуючій та накладається на фактичні межі земельної ділянки [NUMBER], площа накладення складає 122 кв.м.; фасадна фактична межа накладається на землі [ADDRESS] ), площа накладення складає 1,0 кв.м.; права фактична межа накладається на межі земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:50:005:0012, площа накладення складає 25 кв.м.; задня фактична межа характеризується недоїмкою загальною площею 20 кв.м.; фактичні межі земельної ділянки к.н. 5110136900:50:005:0045 (ділянка [NUMBER]) не відповідають даним правовстановлюючих документів, а саме: фасадна фактична межа характеризується недоїмкою площею 5 кв.м.; права фактична межа характеризується надлишками площею 3 кв.м.; ліва фактична межа характеризується надлишками площею 9 кв.м. Більш детально результати вище вказаного зіставлення зображено графічно у додатку №3 «Суміщена схема з вказанням фактичних меж земельних ділянок [ADDRESS] відносно затверджених меж земельної ділянки [NUMBER] к.н. 5110136900:50:005:0045, 5110136900:50:005:0046». Межі та конфігурація земельної ділянки № [NUMBER] , яка була розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ) були змінені в результаті рішень судді Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 (див. т.1 а.с. 11-12), 19.09.2013 (див. т.1 а.с. 13) Петренка В.С. та виготовленої у подальшому фахівцями ТОВ «СПЕКТР НОВА» у 2013 році «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] для ведення індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] » (див. т.2 а.с. 119-221, додаткові метеріали). Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЗК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. За змістом ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент отримання державних актів) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Відповідно до пунктів 2 та 10 Розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Із 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку. Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. У даній справі встановлено, що земельна ділянка позивача [PERSON] площею 0,06 га для ведення садівництва, яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ), яку вона отримала в спадщину після смерті батька [PERSON] , перетинається із межами земельної ділянки, площею 0,0554 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0046 та площею 0,0158 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0045 яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] ), які належали [PERSON] , а в подальшому відчужені нею на користь [PERSON] , тому позивач [PERSON] не має можливості оформлення права на землю в порядку спадкування та здійснити реєстрацію належної їй земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, що підтверджено відповідним рішенням державного кадастрового реєстратора, у зв`язку з чим просить визнати договір дарування земельних ділянок від 28.04.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Судом встановлено, що договір дарування земельних ділянок від 28.04.2014 року, розташованих по [ADDRESS] , площею 0,0554 га кадастровий номер 5110136900:50:005:0046 та площею 0,0158 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0045, укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам чинного законодавства, і підстави для визнання його недійсним відсутні. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. При розгляді позову про визнання недійсним правочину судом має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20. Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що суд, який розглядає справу має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. Захист цивільних прав - це передбачені способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц). Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у відповідних статтях. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п.57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14). Отже, оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Але це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Так, відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсним правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тлумачення статті 216 ЦК України свідчить, що слід відмежовувати правові наслідки недійсності правочину і правові наслідки виконання недійсного правочину. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною; правові наслідки виконання двостороннього недійсного правочину охоплюють собою двосторонню реституцію; законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків визначених в статті 216 ЦК або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. При цьому наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається в його сторони. Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину. При цьому в постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду дійшла висновку, що позовна вимога про визнання недійсним виконаного договору без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності може бути самостійним предметом розгляду у господарському суді, адже заявлення такої вимоги є також належним способом захисту, який передбачений законом. Водночас суд має визначитися із ефективністю такого способу (з`ясувати можливість проведення двосторонньої реституції, її вплив на відновлення прав держави). Разом із тим, вимога про застосування наслідків недійсності може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що передбачений чинним законодавством, однак не є ефективним у даній конкретній ситуації, визнання недійсним договору дарування земельних ділянок від 28.04.2014 року, розташованих по [ADDRESS] , площею 0,0554 га кадастровий номер 5110136900:50:005:0046 та площею 0,0158 га, кадастровий номер 5110136900:50:005:0045, укладений між [PERSON] та [PERSON] не порушує прав позивача, а визнання вказаного договору недійсним не надасть [PERSON] можливості на отримання кадастрового номеру на належну їй земельну ділянку. При цьому, суд підкреслює, що на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 року відбулося зменшення площі земельної ділянки, належної [PERSON] . Враховуючи наведене, позовна заява [PERSON] підлягає залишенню без задоволення. Оскільки первинна позовна вимога судом не задоволена, а тому і похідні, які полягають у скасуванні кадастрового номеру №5110136900:50:005:0046, земельної ділянки № [NUMBER] , яка розташована на території Таїровської селищної ради в [ADDRESS] (нині [ADDRESS] ); відновлення межі земельної ділянки № [NUMBER] та земельної ділянки № [NUMBER] , згідно державних актів від 22.12.1998 року, задоволенню не підлягають, крім того суд не може скасувати кадастровий номер, оскільки такий спосіб захисту не передбачений законодавством. Відповідно до положень частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки у задоволенні позову відмовлено, витрати позивача понесені розглядом справи залишаються за позивачем по фактично понесеним. Заяв від інших учасників справи про відшкодування судових витрат, на адресу суду не надходило. Згідно положень ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У зв`язку із повною відмовою в задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову засосовані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2019 року.

Outcome: dismissed