Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 204285,16 грн, судовий збір у сумі 2042,85 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рідний батько [PERSON] - молодший сержант [PERSON] , [INFO] , командир 3 механізованого відділення, командир машини 1 механізованого взводу 6 механізованої роти, 2 механізованого батальйону в/ч [NUMBER] , зник безвісті 16 квітня 2023 року поблизу н.п. Хромове, Бахмутського району, Донецької області під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від збройної агресіє РФ. [PERSON] , станом на 16 квітня 2023 року знаходився на повному утриманні свого батька - [PERSON] , та одержував від нього допомогу, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування, так як він навчається на денній формі здобуття освіти в ВСП «Харківський фаховий коледж харчової промисловості ДБТУ». У відповідності до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, [PERSON] звернувся до Командира військової частини [NUMBER] із заявою про виплату грошового забезпечення члену сім`ї безвісно відсутнього військовослужбовця до [INFO] . [INFO] 13 липня 2023 року направив заяви та документи [PERSON] для оформлення документів та отримання виплат членам родини військовослужбовця до військової частини [NUMBER] . Так, [PERSON] вперше отримав частину грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інші видів грошового забезпечення, що зберігається за його батьком - [PERSON] , за липень 2023 року. Таким чином, грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення [PERSON] за період з квітня 2023 року по липень 2023 року, [PERSON] не отримував. Як стало відомо з листа військової частини [NUMBER] від 06 вересня 2023 року №22/670 за вказаний вище період, грошове забезпечення у повному обсязі отримувала громадянка [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] - [PERSON] . Так, згідно довідки №22/1892 від 27 листопада 2023 року, виданою військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] отримала грошове забезпечення [PERSON] у розмірі 100%, за вирахування військового збору та аліментних виплат, за наступний період: квітень 2023 - 112 055,35 грн; травень 2023 - 110 034,99 грн; червень 2023 - 93 239,98 грн; липень 2023 - 93 239,98 грн. З липня 2023 року грошове забезпечення [PERSON] розподілялося між [PERSON] та позивачем вже у рівних частинах - по 50% кожному, за вирахуванням військового збору та відрахувань на сплату аліментів в рамках виконавчого провадження [NUMBER], яке було завершено з 07 серпня 2023 року. Отже, позивач має право на стягнення з відповідача набутих грошових коштів у вигляді 50% виплати грошового забезпечення [PERSON] у період з квітня 2023 року по липень 2023 року, оскільки таке набуття було результатом поведінки військової частини [NUMBER] , яка помилково здійснила повну виплату такого грошового забезпечення відповідачу, не врахувавши права позивача на частину такого забезпечення. Крім того, в письмових поясненнях повідомлено, що незалежно від того, коли саме командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) отримав відповідну заяву про виплату, оскільки поки позивач разом з сім`єю збирав усі необхідні довідки та документи, та продовжували пошуки самого [PERSON] , вони також допомагали [PERSON] з необхідними їй документами. Так, у травні 2023 року [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] - матері позивача, за допомогою щодо отримання витягу з реєстру безвісно відсутніх, складання відповідних заяв і т.і. Після отримання необхідних документів, у тому числі, й тих, що надала сім`я позивача, відповідач потайки відправила документи на виплати до військової частини, не повідомивши командира ВЧ про наявність ще одного сина на утриманні зниклого безвісті військовослужбовця, таким чином перша оформивши ці виплати виключно на себе. Так, документи [PERSON] надійшли до військової частини [NUMBER] лише 27 червня 2023 року, проте, виплати вона отримала починаючи з 16 квітня 2023 року, тобто, з дня зникнення безвісти [PERSON] .. Позивача документи були оформлені на початку липня 2023 року. Також позивач з дитинства має ряд захворювань, що підтверджується відповідними медичними довідками. Так, з 7-річного віку у позивача діагностовано лімфангіому середостіння. У подальшому [PERSON] постійно знаходиться під наглядом лікарів-онкологів, регулярно проходить медичні огляди та час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні для стабілізації стану. Окрім того, [PERSON] регулярно утримував позивача. Зазвичай він надавав допомогу сину у готівковій формі, проте, є й безготівкові перекази на картку матері позивача - [PERSON] , що підтверджується відповідними довідками. Позиція відповідача. Представник відповідача надав письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач позовні вимоги не визнає, та просить у задоволенні заявлених вимог відмовити, обґрунтовуючи, що [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON] . Згідно сповіщення сім`ї № 016/04 від 21 квітня 2023 року сержант [PERSON] зник безвісті 16 квітня 2023 року. Так з метою, отримання грошового забезпечення за зниклим безвісті військовослужбовцем [PERSON] , [PERSON] звернулася в інтересах малолітнього сина [PERSON] із заявою до командира ВЧ [NUMBER] про призначення виплати грошового забезпечення утриманцю, у зв`язку із чим [PERSON] призначено грошове забезпечення. Оскільки позивач повнолітній, тому останній безпідставно вважає себе утриманцем, та позивач не повідомляє дату з якої [PERSON] звернувся до командира ВЧ [NUMBER] , а отже не надає до суду відомості, що вказують, з якої дати позивач має право претендувати на грошове забезпечення, а отже і дати можливого порушення його прав. Вважають, що позивач не має права вимагати від [PERSON] стягнення на його користь грошового забезпечення, оскільки позивач заявив про свої права у липні 2023 року, а отже право на отримання частини грошового забезпечення у належного утриманця може виникнути не раніше дати звернення, а отримані кошти відповідачем виплачені, відповідно до розпорядження командира. Крім того вважають посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, що не відповідає дійсної справи, оскільки підставою виплати та отримання відповідачем грошового забезпечення у встановленому розмірі є виключно рішення командира військової частини [NUMBER] , у зв`язку із чим вважають безпідставним та необґрунтованим, оскільки підстава набуття відповідачем грошових коштів є законною, ґрунтуються на рішенні розпорядника коштів. Одночасно повідомляють, що позивач є повнолітньою особою та не відносить до кола осіб утриманців, визначених п. 7 Постанови КМУ № 884. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 05 грудня 2023 року позивач в особі представника звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року клопотання представника позивача про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 04 січня 2024 року клопотання представника позивача про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року клопотання представника відповідача про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 04 березня 2024 року клопотання представника позивача про проведення судового розгляду справи в режимі відеоконференції задоволено. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримала викладені обставини у позовній заяві та письмових поясненнях, просила позовні вимоги задовольнити в частині стягнення грошових коштів та судового збору. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на викладені обставини у письмових поясненнях, крім того вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, це повинна бути військова частина. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час повідомлена належним чином, позиція невідома. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин № 20230613-516 від 13 червня 2023 року [PERSON] , [INFO] набув статусу особи зниклої безвісті за особливим обставинам 13 червня 2023 року (а.с.16-17). [PERSON] також має сина [PERSON] , [INFO] , мати вказана [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.90). Згідно Постанови ВП № 60762229 від 30 травня 2023 року на підставі судового наказу № 624/691/19 Кегичівського районного суду Харківської області, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця починаючи з 06 вересня 2019 року і досягнення дитиною повноліття, цією ж постановою стягнуто на доходи боржника [PERSON] (а.с.91). Згідно довідки від 09 червня 2023 року № 01-10/149 виданої [PERSON] , вбачається, що останній є дійсно студентом ІІІ курсу денної форми здобуття освіти зі спеціальності 181 Харчові технології освітньо-професійної програми зберігання, консервування та переробки м`яса ВСП « Харківський фаховий коледж харчової промисловості ДБТУ», строк навчання з «01» вересня 2020 року до 31 січня 2024 року (а.с.15), також підтверджує навчання копія студентського квитка (а.с.14). Згідно відповіді військової частини [NUMBER] від 06 вересня 2023 року. зазначено, що кошти належні для виплати молодшому сержанту [PERSON] , будуть перераховуватися на рахунковий номер [PERSON] та [PERSON] рівними частинами (а.с.19). Згідно відповіді військової частини [NUMBER] від 01 листопада 2023 року, (на звернення щодо інформації про осіб, які отримують грошове забезпечення, які належать до виплати молодшому сержанту [PERSON] , що вважається безвісті зниклим за період часу з квітня 2023 року по вересень 2023 року) зазначено, що 27 червня 2023 року до військової частин надійшли документи від [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , неповнолітнього сина [PERSON] 11 вересня 2023 року до військової частини [NUMBER] надійшли документи від [PERSON] (повнолітнього сина) [PERSON] , та починаючи з 11 вересня 2023 року включно кошти належні для виплати молодшому сержанту [PERSON] , будуть перераховуватися на рахунковий номер [PERSON] та [PERSON] рівними частинами (а.с.23-24). Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 27 листопада 2023 року, вбачається нарахування грошового забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, а саме: на реквізити [PERSON] квітень 2023 - 112 055,35 грн; травень 2023 - 110 034,99 грн; червень 2023 - 93 239,98 грн; липень 2023 - 93 239,98 грн. За вказаний період на реквізити [PERSON] нарахувань не було, серпень 2023 року та вересень 2023 року на реквізити [PERSON] та [PERSON] відбувалось нарахування рівними частинами по 46619,99 грн (а.с.28) Також в судовому засіданні досліджено копію паспорту та коду [PERSON] , відповідача [PERSON] , та медичну документацію, щодо підтвердження його захворювань з дитинства. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.4,7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою). Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання. У зв`язку з надходженням численних запитів щодо порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, а також загиблих військовослужбовців (далі - зазначені військовослужбовці), фахівці Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України роз`яснили визначений чинним законодавством порядок виплати зазначених коштів: Пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 та розділом ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, визначено чіткий перелік членів сімей зазначених військовослужбовців, яким здійснюється виплата грошового забезпечення. З метою правильного застосування норм вказаних керівних документів необхідно дотримуватися такого порядку черговості виплати грошового забезпечення сім`ям зазначених військовослужбовців: 1. перша черга - дружині (чоловіку); 2. друга черга - повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною (чоловіком), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців; 3. третя черга - батькам військовослужбовців. Кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах. П`ять застережень, щодо особливостей виплат. Задля уникнення непорозумінь, фахівці Департаменту соціального забезпечення також зауважують, що при проведенні зазначеної виплати громадянам слід враховувати ряд деяких правових обставин і колізій чинного законодавства. Зокрема, слід враховувати наступне: - виплата грошового забезпечення здійснюється з урахуванням положення статей 46, 70 та 71 Закону України «Про виконавче провадження»; - виплата аліментів та виплата частки грошового забезпечення за Законом України - є різними видами виплат. Тобто особи, які отримують аліменти з грошового забезпечення зазначеного військовослужбовця та у разі набуття права за черговістю на виплату частини грошового забезпечення за Законом України, отримують кожну з цих виплат окремо; - кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах; - при наявності декількох осіб, зазначених в одній черзі, проводити належну їм виплату рівними частинами; - особи, які перебувають на утриманні зазначених військовослужбовців, визначаються відповідно до чинного законодавства України або у судовому порядку. Відповідно до абз.1,3 ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 5-рп/99 від 03 червня 1999 року 3. Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать: а) неповнолітні; б) непрацездатні; в) інші особи, яких військовослужбовець зобов`язаний утримувати за законом; г) вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів органів внутрішніх справ), стажисти до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними віку, встановленого для таких членів сім`ї військовослужбовця, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника; д) працездатні члени сім`ї військовослужбовця, що зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім`ї військовослужбовця право на трудову пенсію; е) інші особи, визнані утриманцями у встановленому порядку. У разі переведення військовослужбовця для подальшого проходження служби або навчання в інший населений пункт його утриманцями до надання житла сім`ї треба вважати і тих членів його сім`ї, які перебували раніше на утриманні військовослужбовця і залишились тимчасово проживати за попереднім місцем служби. Відповідно до ч.6 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, дитина у віці до 23 років, яка є студентом денної форми навчання належить до членів сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця, отже, така дитина має право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, що є безвісно відсутнім. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки [PERSON] є студентом та навчається на денній формі здобуття освіти в ВСП «Харківський фаховий коледж харчової промисловості ДБТУ», крім того станом на 16 квітня 2023 року також навчався і не досяг 23 років, а тому позивач має право на отримання 50% виплати грошового забезпечення його батька [PERSON] з дня зникнення його безвісти, тобто, з 16 квітня 2023 року. Проте, у період з квітня 2023 року по липень 2023 року, 100% виплати грошового забезпечення [PERSON] , за вирахуванням військового збору та відрахувань на сплату аліментів в рамках виконавчого провадження [NUMBER], яке було завершено в серпні 2023 року, отримала [PERSON] у загальній сумі 408570,30 грн. Як встановлено судом в ході розгляду справи рішення щодо виплати грошового забезпечення відповідачу [PERSON] було прийнято командиром військової частини [NUMBER] . Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Отже, у випадку не згоди із прийнятим командиром військової частини рішення щодо виплати грошового забезпечення відповідачу, позивач мав право захистити свої порушене право шляхом звернення до адміністративного суду із позовом про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини щодо виплати грошового забезпечення. Натомість, як було зазначено вище, позивачем було обрано спосіб захисту порушеного права у виді стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, що, на думку суду, не відповідає змісту порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року у справі № 212/3593/16-ц, провадження 61-60св17; від 20 березня 2019 року у справі № 634/727/16-й, провадження № 61-21749св18. Однак, як було зазначено судом вище, виплата грошового забезпечення відповідачу [PERSON] , відбулася на підставі адміністративного акту, а саме наказу командира військової частини [NUMBER] , який на час розгляду справи судом не скасований, а отже у даному випадку була правова підстава для набуття відповідачем права на грошове забезпечення. Крім того, на думку суду, у випадку скасування наказу командира військової частини право на звернення до суду із позовом про стягнення безпідставно набутих коштів має особа, яка здійснила виплату грошового забезпечення, яка в даному випадку є потерпілою особою у розумінні ст. 1212 ЦК України. Відповідно до п.14 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати. Відповідно до положень п. 2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МО України 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення особам, зазначеним у п. 1 цього розділу, виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим. Отже, враховуючи той факт, що позивач [PERSON] не встиг вчасно, до отримання відповідачем спірних грошових коштів, звернутися до військової частини із заявою про виплату грошового забезпечення, однак останній відповідно до Порядку не позбавлений права звернутися із відповідною заявою до закінчення трьох років із дня його смерті (загибелі), або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим, тому він має право на здійснення перерозподілу виплачених коштів грошового забезпечення належного [PERSON] . Вищезазначений спосіб захисту порушеного права осіб, які також мають право на отримання грошового забезпечення або одноразової грошової допомоги, але не встигли вчасно звернутися до військової частини із відповідною заявою до здійснення вказаної виплати іншим особам, передбачений абзацом 4 пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», який, на думку суду, також може бути застосований до правовідносин, які виникли між сторонами. Так, відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168, якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому згаданого пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. До вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Отже, за обставин справи встановлених судом, суд вважає за можливим застосувати до спірних правовідносин принцип jura novit curia та захистити порушене права позивача шляхом здійснення перерозподілу суми грошового забезпечення. На думку суду, застосування вказаного принципу не буде порушувати принцип рівності сторін, оскільки суд не вийшов за межі позовних вимог, а лише самостійно визначив норму, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Однак, суд звертає увагу на те, що здійснюючи перерозподіл суми грошового забезпечення, суд не вправі втручатися у дискреційні повноваження командира військової частини у визначенні кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення. Крім того суд, не бере до уваги твердження представника відповідача, щодо неналежного відповідача у справі, а саме, те що це повинна бути військова частина [NUMBER] а не [PERSON] , оскільки в даному випадку спір розглядається у рамках цивільного судочинства, а не адміністративного. Отже, враховуючи вищенаведене та позицію сторін по справі, суд приходить до висновку, що у порядку перерозподілу суми грошового забезпечення слід стягнути із відповідачки на користь позивача половину отриманої [PERSON] суми грошового забезпечення, що становить 204285,16 грн. Таким чином, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає доведеним обставини, які мають значення, наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому відповідача на користь позивача підлягають стягненню також понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2042,85 грн. Розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу вирішити після ухвалення рішення суду, для чого надати стороні позивача п`яти днів після отримання цього рішення суду для подання доказів понесення таких втрат, оскільки така заява позивача, в порядку ст. 141 ЦПК України, значиться в позові. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved