Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою у якій просив визнати за ним право власності на на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52, 3 кв.м., житловою площею 14,8 кв.м. в порядку набувальної давності. У обґрунтування позову зазначив, що у зв`язку з тим, що він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хлібодарське» відповідно до протоколу №5 загальних зборів учасників ТОВ «Хлібодарське» від 01.07.2011 року йому було передано у власність житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок було продано позивачу по залишковій вартості згідно балансу товариства станом на 01.07.2011 року за 1 050,00грн. та передано позивачу згідно акту приймання передачі від 01.07.2011 року. З 2011 року позивач разом із членами сім`ї мешкає в придбаному будинку. В 2021 році позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області з приводу реєстрації права власності на вказаний житловий будинок, однак рішенням державного реєстратора йому було відмовлено. Вважає, що на даний час він відкрито користується житловим [ADDRESS] , з 2011 року, у зв`язку із чим вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився надавши заяву про підтримання позову та розгляд справи за його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Хлібодарське» №5 від 01.07.2011 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав Товариству та знаходився на його балансі був переданий у власність працівнику ТОВ «Хлібодарське» молодому спеціалісту [PERSON] за актом приймання передачі від 01.07.2011 року. Згідно бухгалтерської довідки від 11.07.2011 року, станом на 01.07.2011 року на балансовому рахунку ТОВ «Хлібодарське» обліковувався будинок залишковою вартістю 1050,00грн. за адресою: Комінтернівський район, с. Нова Дофінівка. Відповідно до довідки Новодофінівської сільської ради Лиманського району Одеської області від 02.01.2019 року, [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка перебуває в комунальній власності Новодофінівської сільської ради, кадастровий номер не визначався. Рішенням виконавчого комітету Новодофінівської сільської ради Лиманського району Одеської області №116 від 29.11.2018 року надана поштова адреса житловому будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Задовольняючи позов суд виходить з того, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє та на протязі більше 10 років проживає зі своєю родиною у спірному житловому будинку, сплачує комунальні платежі, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити позов в частині визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем /правонаступником/ вона є /ч.2ст.344 ЦК/(п. 9 Постанови). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved