Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач АТ «Кристалбанк» [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить виселити без надання іншого житлового приміщення відповідачів зі зняттям з реєстрації місця проживання та стягнути на користь позивача понесені судові витрати. В обґрунтування\~\~позовних вимог представник позивача посилається на те, що 27 грудня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №211/07, за яким остання отримала кредит у розмірі 150000 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 11% річних та з кінцевим строком повернення - 27 грудня 2017 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним вище Кредитним договором, 27 грудня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коляда Т.Г. за реєстровим №1150. Відповідно до вказаного договору Відповідач-1 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями зі всіма об?єктами функціонально пов?язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 153,05 кв.м., жиловою площею 103,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Відповідачеві-1 на праві власності. Через неналежне виконання [PERSON] своїх зобов?язань за Кредитним договором, утворилась заборгованість, що стало підставою для звернення Банку до суду для захисту своїх прав. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у справі № 640/10751/16 позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до [PERSON] задоволено частково; звернуто стягнення на Предмет іпотеки, шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною в договорі іпотеки за згодою сторін в сумі 1307950,00 грн. заставної вартості предмета іпотеки на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський акціонерний банк» всіх прав продавця, з метою погашення заборгованості рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 211/07 від 27 грудня 2007 року в розмірі 9034 522,94 грн., з яких за кредитом 150000,00 доларів США, за відсотками 198854,35 доларів США, комісія за РО 53025,01 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту 185102,71 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2019 року замінено стягувача за вищезазначеним судовим рішенням з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на АТ «КРИСТАЛБАНК». Також ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 вересня 2021 року встановлено, що АТ «КРИСТАЛБАНК» набуло всіх прав кредитора та іпотекодержателя по відношенню до [PERSON] . При цьому слід враховувати, що відповідно умов п.2.7.1 та п.4.4.2 Іпотечного договору іпотекодавець зобов?язався без попереднього письмового дозволу Іпотекодержателя не відчуджувати та не обтяжувати будь-якими зобовязаннями (в т.ч. не передават у користування). Разом з цим, відповідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова в предметі іпотеки зареєстровано окрім іпотекодавиці іще 3 особи [PERSON] (з 24.10.2007р.), [PERSON] (з 24.10.2007р.), [PERSON] (з 02.09.2020). Отже, [PERSON] був зареєстрований у будинку, що є предметом іпотеки без згоди Банку, як іпотекодержателя, і після передачі квартири в іпотеку. А відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя с недійсним. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024, справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 14.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.04.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі №953/1160/24 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 29.05.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника, в якій просить судове засідання провести без участі представника позивача, позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.86). Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судових засідань повідомлялися своєчасно та належним чином (а.с.52-55, 65-68, 89-92), відзиву на позовну заяву не подано, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ухвали суду від 30.05.2024, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлялись про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~ постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Судом встановлені наступні фактичні обставини. ВАТ «ВіЕйБі Банк» надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 150 000,00 доларів США на поточні потреби, терміном користування до 27 грудня 2017 року, що підтверджується кредитним договором № 211/07 від 27 грудня 2007 року (а.с.15-21). У зв`язку із змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариств. Всеукраїнський Акціонерний Банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 грудня 2007 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коляда Т.Г. за реєстровим №1150 (а.с.26-28). Відповідно до вказаного договору Відповідач-1 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями зі всіма об?єктами функціонально пов?язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 153,05 кв.м., жиловою площею 103,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Відповідачеві-1 на праві власності. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року у справі №640/11100/16-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором № 211/07 від 27.12.2007 року в сумі 9 034 522 грн. 94 копійок. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (а.с.31-32). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.10.2016 у справі № 640/11100/16-ц виправлено описку, допущену в резолютивній частині заочного\~\~ рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року, в частині зазначення суми судового збору, яку зобов`язаний сплатити позивач, зазначивши правильно її розмір: «135517,84 грн.», замість помилково вказаного «1378,0 грн.» (а.с.32 зворотній бік). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 у справі № 640/11100/16-ц виправлено описки, допущені в тексті заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року, а також ухвали про виправлення описки у судовому рішенні від 25.10.2016 року в частині зазначення осіб, з яких підлягає стягненню судовий збір на суму 135 517,84 грн., вказавши у якості останніх, замість позивача відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Третій абзац резолютивної частини заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року викладено в наступній редакції: «Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 135 517,84 грн., по 67 758,92 грн. з кожного (а.с.33). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2019 у справі № 640/11100/16-ц заяву Акціонерного Товариства «КРИСТАЛБАНК», стягувач Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний Банк», боржник [PERSON] , [PERSON] , зацікавлені особи Московський відділ державної виконавчої служби м.Харків ГТУЮ у Харківській області, ВПВР ГТЮ у Харківській області про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на його правонаступника - Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів, виданих на примусове виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року по справі № 640/11100/16-ц, відносно боржників - [PERSON] та [PERSON] (а.с.34-35). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у справі № 640/10751/16-ц апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено частково. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2016 року скасовано. Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 211/07 від 27 грудня 2007 року в розмірі 9034522,94 грн., з яких за кредитом 150000,00 доларів США, за відсотками 198854,35 доларів США, комісія за РО 53025,01 грн., штраф за несвоєчасне погашення кредиту 185102,71 грн. звернуто стягнення на належний позивачу предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 153,05 кв. м., житловою площею 103,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , придбаний іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. за реєстровим № 864 шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною в договорі іпотеки за згодою сторін в сумі 1307950,00 грн. заставної вартості предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з наданням Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі-продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у виконавчих органах сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані суб`єкти та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки; звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відмовлено (а.с.6-9). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2019 у справі № 640/10751/16-ц заяву Акціонерного Товариства «КРИСТАЛБАНК», стягувач Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», боржник [PERSON] про заміну сторони правонаступником - задоволено. Замінено стягувача (кредитора) Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (код ЄДРПОУ 19017842, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т) на його правонаступника - Акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» (код ЄДРПОУ 39544699, 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 2) по цивільній справі №640/10751/16-ц відносно боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с.11-13). [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4,6). За положеннямист. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено главою 49 Забезпечення виконаннязобов`язання ЦК України та Законом України «Про іпотеку». За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України«Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якого є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», частиною другою якої, у редакції на дату ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Виселення з іпотечного майна проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»). Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, відповідно до частини другої якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19 зазначила, що аналізуючи статтю 109 ЖК УРСР, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У цьому випадку частина третя статті 109 ЖК УРСР відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду. Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів. Велика Палата Верховного Суду вважає, що загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотекив позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення. Це передбачено і в частині першій статті 109 ЖК УРСР, у якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Так званого адміністративного виселення на вимогу будь-яких осіб чи органів, наділених владними повноваженнями, ЖК УРСР не містить, що відображає ті зміни у законодавстві, які запроваджені в Україні у зв`язку з рухом держави до Європейського Союзу та необхідністю захисту основоположних прав людини. А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону № 898-IV та частин першої - третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Даних про те, що спірна квартира була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником, до позовної заяви позивачем не додано. Таких даних не було надано суду й в ході розгляду справи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зі зняттям з реєстрації місця проживання, не підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивача відносяться на його рахунок і стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed