Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що правовідносини між ТОВ «Львівгаз збут» та споживачами регулюються спеціальною нормою права «Правилами надання населенню послуг з газопостачання» , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2019 року у справі №463/9096/19 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природній газ. Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий природний газ станом на 11.02.2021 року у відповідача перед позивачем складає: 71\~665,88 грн. основний борг; 3009,97 грн. сума інфляційних втрат та 2\~503,40 грн. 3% річних. Просить позовні вимоги задоволити. Відповідачем 02.02.2022 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем пропущені строки позовної давності, так як заборгованість перед стягувачем в розмірі 71\~665,88 гривень існувала станом на червень 2015 року, з заявою про видачу судового наказу ТОВ «Львівгаз» звернувся 25.10.2019. Крім того, позивачем незаконно нарахована сума заборгованості, так як позивач безпідставно змінює суму боргу з 26\~289,21 грн. до 71\~665,88 грн. за одним і тим же показником лічильника 39218. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1\~ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2494, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні\~послуги», актом про встановлення газового лічильника, актом про розпломбування\~та демонтаж газового лічильника на повірку, актом про встановлення\~тимчасового газового лічильника та актом про розпломбування\~та демонтаж тимчасового газового лічильника. Відповідно до\~ч. 1 ст. 901 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Нормами\~п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону\~України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону\~України «Про житлово-комунальні послуги»\~індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 9\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача лише з моменту користування цими послугами. Верховний Суд у своїй постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц вказав, що обов`язок оплати житлово-комунальних послуг виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Це означає, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16. Судом встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2019 у справі №463/9096/19 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з газопостачання. Згідно довідки ЛКП «Господар» від 04.07.2019 №572, власником квартири у [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно довідки про фінансовий стан по рахунку абонента [PERSON] заборгованість станом на січень 2021 року становить 71\~665,88 грн., показник лічильника 39218. Як вбачається з листа РГК «Львівгаз» від 28.12.2021, з 01.07.2015 АТ «Львівгаз» займається лише розподілом природного газу споживачам, обслуговуванням газових мереж та обліком природного газу. Питаннями нарахування та розтермінування заборгованості за спожитий природній газ займається ТзОВ «Львівгаз збут». Згідно рахунку квитанції від 08.12.2014 [PERSON] було нараховано до оплати 26\~289,21 грн. за послуги з газопостачання за листопад 2014 року, кінцевий показник лічильника 39218. Однак, згідно рахунку №0900433764 на оплату послуг з газопостачання за червень 2015 року, відповідачу нараховано для сплати 71665, 88 грн. за послуги з газопостачання, показник лічильника 39218. Положеннями ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями\~статті 611цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,статтею 625ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що відповідач [PERSON] є споживачем\~природного газу та використовує\~для побутових потреб газ, який надає\~ТОВ «Львівгаз збут». Позивач\~виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не сплачував повністю вартості спожитого газу.\~Станом на\~ 11.02.2021 заборгованість\~за спожитий природний газ за адресою: [ADDRESS] становить 71665,88 грн. Позивачем не надано до суду детального розрахунку сум заборгованості,\~не зазначено початку періоду з якого виникла заборгованість, не зазначено помісячно об`ємів спожитого газу, тарифу діючого станом на місяць нарахування наданих послуг. Крім того, у відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав, просив про застосування строків позовної давності. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530,631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Звертаючись до суду з позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, приєднався до умов Типового договору шляхом нерегулярної сплати рахунку за природний газ та фактичного споживання природного газу. Внаслідок систематичного невиконання відповідачем обов`язку з повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка станом на 11.02.2021 складає 71\~665, 88 грн., а також нараховано 3009,97 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2503,40 грн. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду 24.03.2021 з вимогами про стягнення боргу станом на 11.02.2021. Зі змісту ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 22.11.2019 у справі №463/9096/19 вбачається, що «заборгованість за послуги з газопостачання у квартирі за адресою: [ADDRESS] у розмірі 71\~665, 88 гривень існувала ще станом на червень 2015 року, в подальшому цей показник не змінювався». Такий ж розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, однак не надає суду жодних доказів на підтвердження період, в який виникла заборгованість, показників лічильника, а також позовна заява не містить жодного обґрунтування, що позов подано в межах три річного строку позовної давності. Доказів на спростування вказаного, або переривання строків позовної давності стороною позивача надано не було. Стороною позивача до суду не подавалось будь-яких заяв щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. Отже, суд відмовляє у задоволенні позову ТОВ «Львівгаз збут» про стягнення заборгованості за послуги у розмірі 71665,88 грн., а також в частині вимог про стягнення 3% річних на суму 2503,40 грн., інфляційних витрат на суму 3009,97 грн., з тих підстав, що пропущення строку позовної давності при стягненні основного зобов`язання є підставою для припинення похідного зобов`язання. Відповідно ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed