Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

12 квітня 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] є її рідною сестрою. 12 вересня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Явоірвського районного суду Львівської області від 23 травня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Ще до розірвання шлюбу в судовому порядку [PERSON] почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . У період відносин в них народилася дочка [PERSON] , батьківство щодо якої визнав [PERSON] . В подальшому [PERSON] знову завагітніла та народила сина [PERSON] , зважаючи на те, що на момент народження сина [PERSON] та [PERSON] припинили спільне проживання, [PERSON] відмовився визнавати своє батьківство, а тому при реєстрації народження дитини запис про батька було проведено за заявою матері в порядку ст. 135 Сімейного кодексу України. Після народження сина [PERSON] відповідачка залишила дітей у матері [PERSON] та повністю самоусунулася від їх виховання, почала вести розгульний спосіб життя. За ухилення від батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних життя малолітніх дітей [PERSON] була притягнена до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так як матері [PERSON] було важко за віком та станом здоров`я займатися дітьми, вона забрала [PERSON] та [PERSON] проживати до себе в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області, а [PERSON] забрав її батько [PERSON] . Неодноразові прохання [PERSON] змінити свою поведінку та приділяти більше уваги дітям жодного результату не дало. 06 травня 2022 року під виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини загинув [PERSON] . За позовом рідної сестри [PERSON] . [PERSON] відповідачка [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] . Незважаючи на цей факт, [PERSON] не змінила свого відношенні і до інших своїх дітей, жодним чином не цікавиться ними, не забезпечує матеріально. Вихованням та утриманням дітей займається вона разом з чоловіком. [PERSON] своєю поведінкою, діями та бездіяльністю ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків щодо дітей, а тому з метою забезпечення інтересів дітей просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Зазначені нею обставини є підставою для позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 29 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули, однак представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, представник позивача надав нотаріально посвідчену заяву відповідача [PERSON] , відповідно до якої вона визнає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов та будь-яких клопотань суду не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області (як орган опіки та піклування) [PERSON] в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Також у поданій заяві просить врахувати висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 70 від 24 січня 2024 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи за відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 червня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 06 червня 2024 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 2020 року, виданим Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 119 від 20 лютого 2020 року, відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , записані за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Також суд встановив, що [PERSON] було визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що вона ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки 13 квітня 2020 року о 12:25 год в с. Молошковичі Яворівського району Львівської області, перебувала в стані алкогольного сп`яніння, та не належно виконувала свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, що підтверджується постановою Яворівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2020 року у справі № 944/2269/20. Також [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо її дочки [PERSON] , що підтверджується копією рішення Яворівського районного суду Львівської області від 15 вересня 2022 року у справі № 944/2575/22. Згідно із довідкою Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 60/1 від 26 лютого 2024 року, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із тіткою [PERSON] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок складається з 5 кімнат, відмінні умови проживання, є всі необхідні меблі та побутова техніка, для дитини створено всі необхідні умови, облаштована окрема кімната, в сім`ї довірливі та добрі відносини. [PERSON] проживає разом з тіткою [PERSON] з місячного віку, остання займається його вихованням, забезпечує його речами, необхідними для повноцінного життя та розвитку, мама дитини [PERSON] не займається вихованням дитини, жодного інтересу не проявляє до сина. Рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області від 15 травня 2024 року № 373 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, відповідно до висновку комісії з прав дітей Новояворівської міської ради, комісія вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є доцільним, зважаючи на ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з дитини ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення даної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18. Як стверджує позивач та описано вище, відповідач [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, не створила належних умов для його проживання, не займається його вихованням, не цікавиться та не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримують. Наведене, крім описаних вище доказів та висновку органу опіки та піклування, також підтверджується заявою № 438 від 21 лютого 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Скобало Р.В., відповідно до якої [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] . Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності належним чином підтверджують, що, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, частиною 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для прийняття визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] , яка визнала позовні вимоги, батьківських прав малолітнього сина [PERSON] є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, отже позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як матері, а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача [PERSON] щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо нехтування ними виконанням батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок. Зазначені обставини, які описано вище, на думку суду є підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved