Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Служби у справах дітей Вінницької міської ради про скасування усиновлення. Позов мотивовано тим, що з 29.12.2015 року позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2018 року по справі № 127/13565/18 позивачка усиновила дітей свого чоловіка [PERSON] , а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . За заявою сторін до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області та на підставі рішення суду, матір`ю в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зазначена [PERSON] . На теперішній час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Відповідач втратив інтерес до сімейного життя, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з приводу ведення спільного господарства та виховання дітей. З цього приводу в сім`ї почали часто виникати сварки та конфлікти. На даний час [PERSON] із сином [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] , проживають окремо (хоча сторони зареєстровані за однією адресою). Де вони фактично мешкають невідомо. Ніякого зв`язку з позивачкою відповідач та діти не підтримують. Усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дітей. Просила суд, скасувати усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] усиновителем [PERSON] . Поновити актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] шляхом зміни в актовому записі про народження по батькові матері з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, кожен окремо, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Представник третьої особи Манзюк Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Представник третьої особи Масна О. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні питання посилалась на розсуд суду. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 29.12.2015 року позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2018 року по справі № 127/13565/18 позивачка усиновила дітей свого чоловіка [PERSON] , а саме: сина - [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). 22.03.2024 року на адресу суду надійшов висновок про неможливість надання висновку про доцільність (недоцільність) скасування усиновлення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Висновку, [PERSON] згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2018 року № 127/13565/18 усиновила [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що [PERSON] любить [PERSON] та [PERSON] як своїх дітей, виховує та доглядає протягом тривалого часу. В судовому засіданні повідомили, що вважають [PERSON] своєю матір`ю, люблять, поважають та слухаються її, надали письмову згоду на їх усиновлення [PERSON] . [PERSON] , [INFO] на даний час є повнолітньою особою, навчається у Неврокопському професійному ліцеї «Димітар Талев» у м. Гоце Делчев (Республіка Болгарія) про що свідчать копія довідки від 01.02.2024 року № ДАС - 10 -100. [PERSON] , [PERSON] разом з батьками [PERSON] та [PERSON] , малолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та з 01.12.2022 проживають в орендованому житлі у Республіці Болгарія за адресою: [ADDRESS] про що свідчать копії реєстраційних карток іноземця з наданням тимчасового захисту, виданий Державною агенцією у справах біженців при Раді міністрів Республіки Болгарія від 24.02.2023 року № [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER], копії адресних карток іноземця [PERSON] (посвідчення особи [NUMBER] ), [PERSON] (посвідчення особи [NUMBER] ), [PERSON] (посвідчення особи [NUMBER] ), [PERSON] (посвідчення особи [NUMBER] ) від 22.12.2023 року. Договір оренди вище вказаного житла 01.12.2022 року укладеного [PERSON] терміном до 30.11.2024 року. Враховуючи вище викладене орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає неможливим надання висновку про доцільність (недоцільність) скасування усиновлення (а.с.47-49). За загальним правилом, передбаченим ст. 19 СК України та ст. 56 ЦПК України, у спорах про скасування усиновлення участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. У частинах 4,6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення ст. 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною 6.ст. 56 ЦПК України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи;2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обмтежені умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання не можливо. Однак, винесення рішення у справі не може ставитись у залежність від наявності чи відсутності висновку. Адже згідно із частиною 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак не вчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження ус праві через відсутність такого висновку суд не може. Вище викладене узгоджується з позицією Верховного Суду викладеному у постанові від 11.12.2023 року справа № 523/19706/19. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За ст. 155 цього кодексу, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є направозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. За ст. 207 цього Кодексу, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Відповідно до положень ст. 232 цього Кодексу, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до ст. 238, 240 Сімейного кодексу України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. З аналізу даних норм права випливає, що предметом доказування при розгляді судом даної категорії справ є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено наявність підстав для скасування усиновлення, згідно частини першої статі 238 СК України. Посилання позивача [PERSON] на втрату взаєморозуміння, розходження поглядів, сварки, конфлікти з відповідачем [PERSON] не доводять обставин існування між позивачем та дітьми стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських обов`язків та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам дітей. В рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2018 року зазначено, що [PERSON] відчуває спорідненість з дітьми чоловіка, турбується, піклується про них та займається їхнім вихованням, створює всі належні умови для розвитку, матеріально забезпечує (а.с.8). Крім того, у вище вказаному рішенні вказано, що діти вважають заявницю своєю матір`ю, люблять, поважають та слухаються її. [PERSON] з правами та обов`язками усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення була ознайомлена (а.с.8-9). Як зазначалось, основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновлених дітей, незабезпечення їм сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. Аналізуючи пояснення сторін, досліджені у ході судового розгляду докази, суд констатує, що стосунки між сторонами [PERSON] та [PERSON] погіршились, що має безпосередній вплив на відношення між усиновлювачем та усиновленими дітьми. Однак, вказане не є підставами, які передбачені законом для скасування усиновлення. У Декларації прав дитини (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, що відносини, які виникли між усиновлювачем і дітьми пов`язані, перш за все, з втратою взаєморозуміння між сторонами. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» (ст. 9 Конвенції про права дитини, 20 листопада 1989р.) діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Суд вважає, що в даному випадку скасування усиновлення буде суперечити інтересам дитини [PERSON] . [PERSON] , [INFO] на даний час є повнолітньою особою. Згідно зі статтею 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої) (ратифікована Законом України № 3017-VI від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою), усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Разом з тим, судом не встановлено серйозних обставин, які б слугували підставою для скасування усиновлення. При вирішенні спору суд вважає необхідним звернути увагу і на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20 травня 2010 року, яке набуло статусу остаточного рішення 20 серпня 2010 року. У цій справі Європейський суд з прав людини констатував порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що висновки національних судів, якими мотивувалося скасування усиновлення, не були підкріплені відповідними й достатніми підставами, які б виправдали таке втручання в сімейне життя заявника. Оцінюючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, а тому судом не встановлено і підстав для скасування усиновлення. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 238 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed