Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2023 року звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] з вимогами про стягнення грошових коштів. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 02 травня 2023 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір №48. За умовами поставки, товар повинен бути поставлений покупцю протягом 14 днів після надходження передоплати на розрахунковий рахунок постачальника. Замовник оплачує 80% ціни товару, що становить 40000 грн. Місце поставки [ADDRESS] . Інші 20% частини оплати здійснюється по факту поставки та монтажу, але не пізніше 3 банківських днів. Грошові кошти у сумі 40000 грн. відповідач [PERSON] отримав 02.05.2023р., що підтверджується його підписом на додатку №1 до Договору. У зв`язку із чим, останній був зобов`язаний поставити товар до 16 травня 2023р. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, перерахував на користь відповідача грошові кошти у вищевказаній сумі, а відповідач ані в строк, зумовлений в договорі, ані станом на день подання даного позову до суду не виконав взяті на себе зобов`язання щодо виконання робіт по договору. У зв`язку із чим, замовник 18.09.2023р., 07.11.2023р. звертався до підрядника з вимогою повернути суму авансу в загальному розмірі 40000,00 грн. Наведене дає підстави вважати, що відповідач не мав наміру виконувати взяті на себе зобов`язання. Ці обставини свідчать про істотне порушення відповідачем умов договору, а також прав позивача, як споживача послуг, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого авансу та судових витрат. У зв`язку з небажанням відповідача виконувати свої зобов`язання, позивач звертається до суду за захистом своїх прав та надає розрахунок суми, що, на його думку, підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.02.2023р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час, від відповідача не надійшов відзив. Належним чином сповіщені про час та дату розгляду справи сторони до зали суду не з`явились, у зв`язку із чим, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У даній справі між сторонами виникли правовідносини з договору підряду. Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Положеннями статті 849 ЦК України передбачено, що у випадку якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору. Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Відповідно до положень пункту 4 частини 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» (далі Закон). Відповідно до визначень, викладених у статті 1 цього Закону, виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Робота діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з частини першою статті 10 Закону, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.05.2023р. було укладено договір №48 на виконання робіт з виготовлення та поставки альтанки на об`єкті за адресою: [ADDRESS] . Замовник зобов`язується прийняти результат виконаних робіт та оплатити їх. Згідно п.п. 2.1, 2.2. Договору, змістом додатку №1 до договору, ціна замовлених робіт та матеріалів складає 68000 грн. Замовник вносить передоплату в розмірі 80% - 40000 грн. в момент укладення цього договору, остаточні розрахунки замовник здійснює протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту здачі-приймання виконаних робіт. Відповідно до умов договору, [PERSON] 02.05.2023р. сплатив відповідачу передоплату (аванс) в розмірі 40000,00 грн., на підтвердження надано копію специфікації №1 від 02.05.2023р. із підписом отримувача [PERSON] . Умовами договору строк виконання послуг щодо виготовлення товару становить 14 днів після надходження передоплати на розрахунковий рахунок постачальника. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилався на те, що ФОП [PERSON] порушив умови та строки договору, замовлення не було виконано. Будь-яких доказів на підтвердження належного виконання умов договору,невиконання умов договору з вини замовника,\~відповідачем не надано. Так, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно із положеннями ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Будь-яких належних та допустимих доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за вказаним договором до суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що грошова сума 40000,00 грн. сплачена замовником є авансовим платежем (авансом) здійсненим замовником в рахунок оплати послуг, при цьому, відповідачем не виконані зобов`язання за договором, а отже наявні правові підстави для стягнення з ФОП [PERSON] на користь позивача авансу у вказаному розмірі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved