Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

01.12.2023 до Вишгородського районного суду, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Нечипорук І.І., подано вказану позовну заяву, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.12.2023 і до закінчення навчання дитини, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. В обґрунтування позову зазначено, що 08.08.2015 (вірним є 08.08.2003) відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозовського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №208, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . 15.12.2015 Жовтневим районним судом міста Києва укладений шлюб між Позивачем і Відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач проживають окремо. Син залишився проживати разом з позивачем та знаходиться на вихованні та утриманні позивача. 25.07.2023 Вишгородським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 19.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття. 30.11.2023 [PERSON] досяг повноліття. 01.09.2021 [PERSON] вступив на І курс денного відділення ВСП «Харківський комп?ютерно-технологічний фаховий коледж НТУ «ХПІ». Термін закінчення навчального закладу 30.06.2025. З урахуванням того, що син позивача та відповідача [PERSON] навчається на денній формі навчання, він позбавлений можливості працевлаштовуватись для підтримання достатнього рівня життя. Крім того, відповідач зареєстрований, як фізична особа-підприємець, а відтак він є матеріально забезпеченим і має змогу надавати кошти на утримання сина, до досягнення ним двадцяти трьох років. Станом на дату подання позовної заяви, згоди про добровільну сплату аліментів до досягнення спільної дитини двадцяти трьох років між позивачем та відповідачем по справі не досягнуто, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Також, у позовній заяві зазначено орієнтований розрахунок витрат на правову допомогу, які позивач планує понести, у зв`язку із розглядом справи у розмірі 7000,00 грн., докази про що будуть подані до суду відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України. Після виконання вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.12.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу (представнику) строк для усунення недоліків. 08.12.2023 до Вишгородського районного суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 11.12.2023) представником позивача адвокатом Нечипорук І.І., подано заяву про усунення недоліків, до якої додано уточнену позовну заяву з додатками, при цьому зміст, та позовні вимоги не змінні, але зазначено про орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., докази про що будуть подані відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 14:30 20.02.2024. 08.01.2024 представник відповідача [PERSON] , звернувшись до суду із відповідною заявою, ознайомилась з матеріалами справи у приміщенні Вишгородського районного суду Київської області. 09.02.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 12.02.2024), представником позивача адвокатом Нечипорук І.І. подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.0.2024 було задоволено. Судове засідання, призначене на 20.02.2024, не відбулось у зв`язку із тим, що у період з 14:30 по 15:20 зали судових засідань, що обладнані технічними засобами для проведення відеоконференцій, були задіяні в інших судових засіданнях, а після 15:20 до 15:50, з технічних причин з боку представника позивача, відеоконференцію не було можливим провести. За відсутності заяви сторони позивача про можливість розгляду справи без їх участі, наступну дату судового засідання визначено 20.03.2024 о 15:00, про що повідомлено учасників провадження. 06.03.2024 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Нечипорук І.І. подано\~клопотання про\~участь у\~судовому засіданні\~в режимі\~відеоконференції поза\~межами приміщення\~суду,\~яке ухвалою\~Вишгородського районного\~суду Київської\~області від\~11.03.2024\~було задоволено. 20.02.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 15.03.2024), від представника відповідача адвоката Дузь Ю.М.,\~надійшла заява\~про відкладення\~розгляду справи,\~зазначивши причини,\~а також\~відзив на\~позовну заяву,\~у якому\~просить, поновити строк для його подання та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що відповідач заперечує, що син знаходиться лише на утриманні позивача, так як з моменту окремого проживання з 2015 року він систематично щомісячно надсилав грошові кошти на утримання сина, на день народження, а також робив йому дорогі подарунки, оплачував відпочинок до Єгипту. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що позивач не надала доказів того, що син позбавлений можливості працевлаштуватись для підтримання достатнього рівня життя і що через навчання він потребує щомісячного утримання. Наданий договір та довідка з навчального закладу лише засвідчують той факт, що він є студентом третього курсу, проте даних щодо форми навчання і витрат, пов`язаних з навчанням, а також щодо відсутності можливості працевлаштуватись через брак вільного від навчання часу, позивач не надала. Вказує, що позивач з сином не звертались до нього з питання надання утримання останньому після повноліття, тому твердження про те, що згода, про це не досягнута, є неправдивим. Син в дійсності проживає не за місцем реєстрації, а у м. Лозова, Харківської області разом із бабусею зі сторони матері, а навчання сина відбувається у дистанційній формі. Останній рік навчання є безкоштовним, так як студентів після початку збройної агресії перевели на бюджет. До цього, навчання сина батьки оплачували порівну. Задля отримання підтвердження даних щодо оплати і форми навчання представник відповідача звернулась з відповідним запитом до навчального закладу, та відповідь буде надана суду після отримання. Відповідач зауважує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі і має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також двох батьків-пенсіонерів, які за станом здоров`я потребують системного догляду у лікарів. Із третього тижня повномасштабного вторгнення і до серпня 2022 року, син перебував разом із дружиною відповідача та молодшим сином у смт. Катеринопіль Черкаської області, де отримав статус внутрішньо переміщеної особи. У цей час він знаходився на повному утриманні сім`ї відповідача і у більшій мірі саме дружини, яка знаходила можливість у цей складний час надсилати кошти і позивачу, яка залишилась у м. Харкові і допомагала військовим. У серпні 2022 року, відповідач поставив незручне запитання позивачу, чи не бажає вона надсилати синові аліменти. Як наслідок - позивач надіслала на картку дружини відповідача 17500 гривен, як компенсацію потрачених коштів на дитину за вказаний період, і з цього стосунки сторін погіршились. У вересні 2022 року син відповідача повернувся до бабусі в м. Лозова, Харківської області, де продовжив навчання безкоштовно і дистанційно. Відповідач щомісячно платив по 2500 грн. і 6000 грн. на День народження, а у липні 2023 року позивач подала судовий наказ про стягнення з відповідача доходів на утримання дитини. За період із вересня по грудень 2023 року із доходів відповідача, отриманих на посаді командира батальйону, було вирахувано аліментів на утримання сина за судовим наказом у розмірі 92499,92 грн. Відповідач не оскаржував даний наказ, так як перебував на виконанні бойових завдань і не мав фізично такої можливості. Вказує, що позивач та син зареєстровані і залишились проживати у квартирі, яку відповідач отримав, як службове житло і залишив їм після розірвання шлюбу. Доходи відповідача зажди були не високими, а нинішній дохід є виключно ситуативний мінливим, який залежить від поставлених бойових завдань і можливості їх виконувати відповідачем. Крім цього, у травні 2014 року відповідач був мобілізованим та безпосередньо приймав участь в АТО, а 29.09.2014, під час артилерійського обстрілу, отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини і, як наслідок - другу групу інвалідності по життєво. Був нагороджений у 2014 році орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня та у 2016 році медаллю «За військову службу Україні». Відповідач потребує системного лікування, яке і проходив до 2022 року і особливо потребує зараз, так як до старих травм він за ці два роки отримав ще два поранення і найближчим часом буде потребувати дообстежень, лікування та реабілітації. Відповідач із 24.02.2022 і по теперішній час не припиняв військову службу і зараз він є командиром батальйону, 25 ТР, у військовій частині [NUMBER] (за військову частину [NUMBER] ), звідки і отримує свій дохід. Відповідач жодним чином не відмовляється допомагати своєму синові, але така допомога, як то щомісячне утримання, має бути обґрунтована і відповідати реальним потребам сина. У разі надання позивачем переконливих доказів того, що син активно навчається і таке навчання та спосіб життя, пов`язаного з ним, потребують грошових коштів і позбавляють сина можливості, через брак часу, влаштуватись на роботу, відповідач буде надавати таке утримання у співмірності з утриманням, яке також надаватиме синові і позивач. Разом із тим, відповідач зазначає, що розмір його теперішнього доходу є нестабільним і може складати як то 30000 тисяч, так і 170000 тисяч, а тому заявлена позивачем частка аліментів від його доходу є необґрунтованим і у більшості випадків надмірним розміром грошового утримання для молодої людини, яка ще немає досвіду власного заробляння коштів. Відповідно, відповідач вважає, що найбільш доцільним, у разі доведення позивачем такої необхідності, способом стягнення аліментів була б фіксована тверда сума, або ж частка має бути меншою. 14.03.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 15.03.2024), від представника відповідача адвоката Дузь Ю.М. надійшло клопотання про долучення письмових доказів, а саме відповіді на адвокатський запит із навчального закладу, про який зазначено у відзиві. 14.03.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 15.03.2024), від представника відповідача адвоката Дузь Ю.М. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.03.2024 було задоволено. Судове засідання, призначене на 20.03.2024, не відбулось у зв`язку із тим, що у період з 15:00 по 15:50 зали судових засідань, що обладнані технічними засобами для проведення відеоконференцій були задіяні в інших судових засіданнях та за відсутності заяв від учасників провадження про можливість розгляду справи у їх відсутність, наступну дату судового засідання визначено 26.04.2024 о 14:00. Судове засідання, призначене на 26.04.2024, не відбулось у зв`язку із зайнятістю головуючого судді у кримінальному провадженні, при цьому до суду з`явилася представник відповідача. Наступну дату судового засідання визначено 04.06.2024 о 16:00, про що повідомлено учасників провадження. 03.06.2024 до суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 04.06.2024), представником відповідача адвокатом Дузь Ю.М. подано заяву про часткове визнання позовних вимог та проведення судового розгляду без участі відповідача, зазначивши, що відповідач, з огляду на отриману інформацію, позицію, висловлену у відзиві, визнає позовні вимоги в частині необхідності надання його синові матеріальну допомогу, у зв`язку із навчанням, та стягнення з нього на утримання його сина щомісячних аліментів у розмірі 5000,00 гривень, враховуючи мінливий рівень доходу відповідача, який в один із місяців може складати 30000 грн, а в інший 170000 гривень (в залежності від виду бойових завдань, які перед ним ставляться). Такий розмір щомісячного утримання, на думку відповідача, повністю відповідатиме щомісячним потребам сина, з огляду на те, що навчання є безкоштовним і дистанційним, тобто відсутня потреба у витратах на проїзд та проживання. Місячне утримання, яке у рівному розмірі надаватиметься обома батьками, складатиме 10000 гривень і охоплюватиме систематичні щомісячні витрати, яких повною мірою вистачить для сина. Щодо витрат на сезонний одяг, гаджети, відпочинок, лікування тощо, зазначає, що такі витрати не мають ознак системності і відповідно є додатковими витратами, які за озвученої потреби будуть компенсуватися ним у рівному співвідношенні з позивачем. У призначене судове засідання з`явилась представник позивача адвокат Нечипорук І.І. Відповідач та його представник не з`явилися. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та його представника, суд враховує відсутність заперечень у представника позивача, подану представником відповідача заяву про розгляд справи у їх відсутності, наявність у матеріалах справи відзиву на позовну заяву і заяви про часткове визнання позову. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. Щодо клопотання представника відповідача про поновлення строку на подачу відзиву залишила на розсуд суду. Враховуючи думку представника позивача, з урахуванням положень статті 127 ЦПК України та встановленого судом строку для подання відзиву і право відповідача його подати, суд ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, клопотання відповідача задовольнив частково та продовжив строк на подання відзиву до 20.02.2024. Представник позивача, завчасно ознайомившись із відзивом, не скористалася правом подати на нього відповідь та щодо аргументів, наведених відповідачем у відзиві, у судовому засіданні зазначила, що їй не було відомо про факт, того що відповідач і позивач спілкуються, а також те, що у відповідача є на утриманні малолітній син. Крім того, у судовому засіданні не заперечувала факт переведення [PERSON] з 17.08.2022 на дистанційну форму навчання за державним замовленням, зазначивши, що така форма навчання можу бути змінена навчальним закладом. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності з положеннями частини другої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається із рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 15.12.2015, яким шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано, з 08.08.2003 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозовського міськрайонного управління юстиції у Харківський області, актовий запис №208. У шлюбі, у позивача та відповідача народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №436, та батьками дитини зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.5,7). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , та вони зареєстровані за вказаною адресою з 28.09.2011 (а.с.8, 9,13-14) . 25.07.2023 Вишгородським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, а саме з 19.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). [INFO] [PERSON] досяг повноліття. Згідно Договору №80/21 від 01.09.2021, укладеного між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут», для Відокремленого структурного підрозділу «Харківський комп`ютерно-технологічний фаховий коледж Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та [PERSON] для студента [PERSON] , університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити підготовку фахівця за фаховою передвищою освітою фаховий молодший бакалавр денної форми навчання за спеціальністю 141 «Електроенергетика, електротехніка та електромехаіка» за освітньою програмою «Ремонт комп`ютерної та електропобутової техніки». Кількість семестрів навчання складає 8, з 01.09.2021. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 42000,00 гривень. Вартість 1 семестру навчання становить 5250,00 грн (а.с. 12, 45-46). Відповідно до довідки №66-82/718 від 22.11.2023, [PERSON] вступив 01.09.2021 на перший курс денного відділення ВСП «Харківський компютерно-технологічний фаховий коледж НТУ «ХПІ», відповідно до наказу №1440 СТ від 27.07.2021. На теперішній час навчається на ІІІ курсі денного відділення. Термін закінчення навчального закладу та отримання диплому 30.06.2025. (а.с.11). Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, вказує про відсутність у сина, у зв`язку із навчанням, можливості працювати, та він потребує матеріальної допомоги. Так, відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підтвердження наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, до позову додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про реєстрацію відповідача як фізичної особи-підприємця, водночас вказаний витяг, за відсутності належних доказів, не свідчить про фактичне здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним, від такої діяльності, прибутку (а.с.18,54). Як убачається із доказів, долучених до відзиву, відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серія [NUMBER] , актовий запис №156, та з 17.09.2016 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , актовий запис №266 (а.с.109-110). При цьому, згідно довідок від 04.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, син позивача [PERSON] , проживав за однією адресою з дружиною відповідача та їх спільним сином (а.с. 111-114). З долученої стороною відповідача до відзиву виписки по банківській картці [PERSON] , убачається, що він, у період із листопада 2021 року по листопад 2023 року здійснював перерахування коштів безпосередньо на платіжну картку повнолітнього сина [PERSON] (а.с.124-162). Також, відповідачем долучено виписки із карткового рахунку на підтвердження виконання ним судового наказу та сплату ним аліментів на користь [PERSON] на у тримання неповнолітнього сина (а.с. 131-162). Так, на підтвердження доходів, отриманих відповідачем у період з січня 2023 до грудня 2023 року, до відзиву долучено довідку № 170 від 01.02.2024, з якої убачається, що він працює у військовій частині [NUMBER] на посаді командира батальйону, 25ТР, та має мінливий дохід: найменша сума за вказаний період 55409,68 грн, найбільша 173149,60 грн (а.с.123). Те, що відповідач нині працює на вказаній посаді і отримує дохід, ним самим зазначено у відзиві та до нього додано отримані відповідачем відзнаки за військову службу (а.с. 116-117). Крім цього, з долучених до відзиву медичних документів, убачається, що у 2014 році відповідач отримав вибухову травму, після чого неодноразово проходив лікування, та відповідно має ІІ групу інвалідності довічно, що посвідченням серії [NUMBER] від 24.01.2024, довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0997660 від 25.07.2019 (а.с.118-122). Згідно відповіді від 27.02.2024 за вих.№66-82/31, наданої відокремленим структурним підрозділом «Харківського комп`ютерно-технологічний\~фаховий коледж\~Національного технічного\~університету «Харківський\~політехнічний інститут» на адвокатський запит представника відповідача, [PERSON] зарахований до Відокремленого структурного підрозділу «Харківського комп`ютерно-технологічний фаховий коледж НТУ «ХПІ» з 01.09.2021 відповідно до наказу №1457 СТ від 02.8.2021 на денну форму навчання за контрактом за спеціальністю 141 Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка. 01.09.2021 з [PERSON] та ВСП «Харківського комп`ютерно-технологічний фаховий коледж НТУ «ХПІ» укладено Договорі №80/21 щодо надання освітньої послуги [PERSON] . Згідно умов Договору загальна вартість освітньої послуги складає 42000,00 гривень, вартість одного семестру визначено 5250,00 грн, також за навчальним закладом передбачено право змінювати вартість освітньої послуги. Відповідно до наказу №1381 СТ від 17.08.2022 [PERSON] переведено за денною формою навчанням (бюджет). Однак, до закінчення терміну дії Договору, навчальним закладом може змінюватись форма навчання та її плата (бюджет). На теперішній час [PERSON] є здобувачем фахової передвищої освіти ІІІ курсу спеціальності 141 Електроенергетика, електротехніка та електромеханіка денної форми навчання за державним замовленням. Наразі у приміщеннях коледжу додаткові заходи, секції, гуртки тощо не проводяться. Освітній процес, згідно затвердженого навчального плану відповідної спеціальності здійснюється 5 разів на тиждень з понеділка по п`ятницю з 08:00 год. до 16:00 год. Бібліотека коледжу має можливість забезпечити усіх здобувачів фахової передвищої освіти необхідними підручниками та додатковою літературою, необхідною для здобуття освіти. Однак, відповідно до вимог статті 54 Закону України «Про фахову передвищу освіту» №2745 від 06.06.2019, користування бібліотечними, інформаційними фондами, навчальною, дослідною та іншими базами закладу фахової перед вищої освіти є правом, а не обов`язком здобувача освіти. Тому, кожний здобувач освіти самостійно вирішує питання щодо використання літератури, підручників та інших засобів інформації необхідних для опанування навчальних дисциплін. За 1 півріччя 2023-2024 навчального року [PERSON] має високій рівень успішності (середній бал 4,56) та пропусків занять без поважних причин немає (а.с.169-170). Згідно із статтею 53\~Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 (справа №346/103/17-ц). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцятитрирічного віку. У постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 №6-186ц14, викладена правова позиція щодо стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, відповідно до якої правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статей 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна позиція Верховного суду викладена у постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21). У постанові від 17.04.2019 у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) Верховний Суд зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом\~України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім сином позивача та відповідача, не досяг 23 років і є таким, що продовжує навчання на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги, а тому його мати [PERSON] скористалася правом звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на навчання сина у частці від його доходів, який може надавати таку матеріальну допомогу. Оскільки, позивачем заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб, з урахуванням частини третьої статті 181 та частини першої статті 184 СК України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196; працездатних осіб - 3028 гривень. Відповідно статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зазначені сторонами обставини в обґрунтування та заперечення заявлених у справі вимог і надані ними докази у їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини та мінливого доходу батька, стан його здоров`я, наявності інвалідності ІІ групи та те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, значне перевищення розміру аліментів у порівнянні з прожитковим мінімумом встановленим законом, суд вважає, що необхідно встановити розмір аліментів на утримання повнолітнього [PERSON] , який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] у розмірі 1/8 частини заробітної плати (доходу), від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.12.2023 і до закінчення навчання дитини, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення закінчення навчання дитиною, оскільки з урахуванням мінімальної суми доходу, який відповідачем отримується у розмірі 30000 грн, розмір аліментів становити, щонайменше, 3750 грн (30000 : 8), але, якщо 3750 грн. + 3750грн., будуть сплачувати і позивач і відповідач, щомісячно, то така сума буде достатньою для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів, як одержувача, так і платника аліментів. При цьому, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження понесених нею витрат на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, представником позивача у позовній заяві зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, та докази про такі витрати будуть подані у порядку, встановленому частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 24.01.2024 і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, а тому на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Оскільки позивач та відповідач у цій справі, звільнені від сплати судового збору, він, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial