Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.09.2023 року представник позивача [PERSON] , адвокат Бердніченко О. П., звернулася до Кобеляцького районного суду Полтавської області із позовною заявою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування (проїзду). У позові зазначила, що позивач разом з рідною сестрою [PERSON] успадкував після смерті батька: житловий будинок, присадибну ділянку та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Через дорогу по сусідству за адресою: [ADDRESS] знаходиться будинковолодіння [PERSON] відповідача. З часу фактичного вступу у спадщину, тобто з 2019 року, відповідач почав чинити позивачеві перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована між дворами позивача і відповідача, тобто проїздом. Гараж позивача розташований таким чином, що виїзд з нього автомобілем можливий лише на згаданий проїзд загального користування. Влітку 2021 року відповідач самовільно зайняв частину земельної ділянки загального користування (проїзду), встановивши на бетонних блоках близько 10 вуликів, які виставив уздовж свого паркану, звузивши ширину проїзду з 2,5 метрів до 1 метра. Також відповідач встановив ворота при виїзді на [ADDRESS] та деякий час замикав їх на ключ. У серпні 2023 року позивач встановив сітку-рабицю, якою перегородив упоперек вищезгаданий проїзд. Таким чином, позивач не має змоги користуватись власним авто, до будинку відсутня можливість під`їхати пожежним та швидкій допомозі. На підставі вищевикладеного, представник позивача прохала суд: 1) зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні проїздом загального користування біля земельних ділянок з кадастровими номерами 5321810100:50:003:0054 та 5321810100:50:003:0128 за адресою: [ADDRESS] до будинку та гаражу шляхом звільнення проходу та проїзду загального користування до вказаних ділянок, демонтувавши за свій рахунок вулики на бетонному фундаменті, сітку-рабицю, якою перегороджено проїзд та воріт при виїзді на [ADDRESS] ; 2) заборонити відповідачеві чинити позивачеві перешкоди у проході та проїзді дорогою (проїздом) загального користування між [ADDRESS] ; 3) стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 04.10.2023 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11.12.2023 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що не перешкоджав проїзду позивача. При цьому відповідно до висновків Кобеляцької міської ради проїзду ніколи не було і в даний час не може бути через відсутність необхідної ширини. Також зазначив, що домоволодіння [PERSON] знаходиться по [ADDRESS] та паралельно до домоволодіння відповідача. Вулики встановлені відповідачем на половинках цегли на землі, що належить відповідачу, на землі комунальної власності відповідач не посягав (а. с. 128-129). Ухвалою суду від 07.02.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні прохав задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що ворота з боку вул. Гоголя були встановлені давно, раніше доступ через них був, однак близько року тому ворота почали закривати на замок. Вулики, встановлені відповідачем на проїзді, стоять на бетонних блоках. Представник позивача, адвоката Бердніченко О. П., в судовому засіданні зазначила, що проїзд і встановлені вулики є землями міської ради. Вказала, що представник Кобеляцької міської ради Полтавської області [PERSON] підтвердив, що вулики стоять на землях комунальної власності та підтвердив, що вулики перешкоджають виїзду із земельної ділянки позивача. Позовні вимоги прохала задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача, адвоката Яременко О. Є., в судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову, оскільки не доведено порушення права позивача. При цьому не надано жодних належних та допустимих доказів, що земельна ділянка, на якій позивач хоче влаштувати проїзд, є земельною ділянкою загального користування. В судовому засіданні так і не було встановлено, що існує проїзд чи прохід у місці, зазначеного позивачем. Не має підтвердження факту, що вулики розташовані на землях загального користування та заважають [PERSON] виїзджати автомобілем із гаража. Також вказав, що відповідно до судової практики для розв`язання спору необхідно було провести земельно-технічну експертизу, яка і могла довести порушення прав позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що його земельна ділянка не межує із землями [PERSON] . Вулики розташовані на приватизованій землі у дворі відповідача. Вказав, що зважаючи на розташування його домоволодіння та домоволодіння позивача, він ніяким чином не може перешкоджати позивачеві у виїзді на [ADDRESS] . Представник відповідача Кобеляцької міської ради Полтавської області, [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що на генеральному плані 1979 року з [ADDRESS] проїзду немає. Представниками Кобеляцької міської ради Полтавської області було надано декілька варіантів для облаштування проїзду, однак вони не були прийняті. Представник відповідача Кобеляцької міської ради Полтавської області Миркало В. Б. в судовому засіданні вказав, що відстань між садибами позивача та відповідача становить орієнтовно 2,50 метрів. При цьому, оскільки будівля №41 стоїть вугловою частиною біля можливого проїзду, то по встановлених нормах має бути збережена відстань не менше 1 метра для обслуговування будинку. Зазначив, що вулики встановлені на землях комунальної власності. Приписи з цього питання не виносилися, оскільки на час воєнного стану припинено проведення заходів нагляду та контролю.\~ Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладалась на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши надані докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частини земельної ділянки плошею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 5321810100:50:003:0054, 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0225 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 5321810100:50:003:0128 (том 1, а. с. 14-19). Судом також встановлено, що рішенням тридцять другої сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №75 від 05 травня 2023 року [PERSON] передано у власніть земельну ділянку площею 0,0701 га, кадастровий номер 5321810100:50:003:0249 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на території Кобеляцької міської ради за адресою [ADDRESS] (том 1, а. с. 245). З відповіді Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №02-19/1680 від 26.08.2021 року вбачається, що між земельною ділянкою [ADDRESS] відповідно до чинних будівельних норм неможливо влаштувати проїзд (том 1, а. с. 32). З листа виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №02-19/1354/1414 від 03.08.2024 року вбачається, що проїзд між земельною ділянкою [ADDRESS] відповідно до чинних будівельних норм влаштувати не можливо. В натурі відстань від стіни житлового будинку [ADDRESS] до огорожі (металевої сітки) домоволодіння [ADDRESS] складає 2,50 м. При цьому для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м (том 1, а.с. 158). Згідно виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №02-26/732 від 15.03.2023 року на даний час чинний генеральний план м. Кобеляки відсутній (знаходиться в стадії розроблення). Відповідно до генерального плану, розробленого в 1979 році проїзд між [ADDRESS] відсутній. На місцевості проїзд між [ADDRESS] не визначений червоними лініями (а. с. 38). Як вбачається з акту обстеження місця для влаштування проїзду від домоволодіння [ADDRESS] від 29.09.2021 року комісією в складі заступника міського голови [PERSON] , начальника відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Кобеляцької міської ради Постольника О. І., головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства, депутата міської ради Фещенко В. В., головного спеціаліста-землевпорядника відділу земельних відносин, екології та комунальної власності, депутата міської ради [PERSON] встановлено, що в натурі проїзд від житлового будинку [ADDRESS] відповідно до схеми (том 1, а. с. 33). З доданої до акту обстеження схеми вбачається, що ширина можливого проїзду від домоволодінь [ADDRESS] становить 3,20 м (том 1, а. с. 34). З відповіді виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №03-26/238 від 31.01.2023 року відповідно до чинних будівельних норм проїзд між земельними ділянками [ADDRESS] через земельну ділянку [ADDRESS] влаштувати не можливо, але для проїзду екстрених служб можливо влаштувати проїзд шириною 3,50 м (том 1, а. с. 35). З доданої до відповіді схеми вбачається, що між домоволодінням позивача за адресою: [ADDRESS] та домоволодінням відповідача за адресою: [ADDRESS] . Також від домоволодінь сторін є можливим влаштувати проїзд на [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (том 1, а. с. 36). З відповіді на адвокатський запит виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №02-26/1084 від 20.04.2023 року земельна ділянка можливого проїзду в середині житлового кварталу відноситься до земель комунальної власності Кобеляцької міської ради (том 1, а. с. 40). Відповідно до листа виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №02-30/1797 від 10.07.2023 року при обстеженні межових знаків земельної ділянки за кадастровим номером 5321810100:50:003:0249 представниками Кобеляцької міської ради за участі представників ПП «Форас-Ленд» виявлено, що межові знаки встановлені на рекомендованому проїзді (на землях земельного користування). Вулики, встановлені [PERSON] знаходяться на землях загального користування (том 1, а. с. 159). Відповідно до положень ст.16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України однією із категорій земель України за основним цільовим призначенням є землі житлової та громадської забудови. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (стаття 38 ЗК України). Статтею 39 ЗК України також визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Пунктом «б» частини першої статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (пункт «а» частини четвертої статті 83 ЗК України). За загальним правилом землі загального користування - це земельні ділянки, режим користування якими відзначається найбільшою загальнодоступністю. У містах, селищах і сільських населених пунктах, землі загального користування складаються з земель шляхів сполучення (площі, вулиці, провулки, проїзди (в межах червоних ліній), дороги, набережні), земель для задоволення культурно-побутових потреб населення (парки, лісопарки, сквери, сади, бульвари, водойми, пляжі), полігонів для захоронення неутилізованих промислових відходів, полігонів побутових відходів і сміттєпереробних підприємств, та інших земель, що служать для задоволення потреб міста, селища, сільського населеного пункту. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Відповідно до ч. 1-2 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~ детальний план території деталізує положення генерального плану населеного пункту або комплексного плану та визначає планувальну організацію і розвиток частини території населеного пункту або території за його межами без зміни функціонального призначення цієї території. Детальний план території розробляється за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради з метою визначення планувальної організації, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці. Пунктом 2 частини четвертої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що детальний план території визначає червоні лінії та лінії регулювання забудови. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення. Таким чином належними документами, на підставі яких встановлюються межі земель загального користування (вулиць, доріг тощо) є детальний план території та генеральний план населеного пункту, згідно з яким розробляється детальний план територій. Судом встановлено, що на даний час чинний генеральний план м.Кобеляки відсутній, при цьому відповідно до генерального плану, розробленого в 1979 році проїзд між [ADDRESS] відсутній та не визначений червоними лініями. Суд не приймає до уваги відповіді на адвокатський запит виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області про належність спірної земельної ділянки можливого проїзду до земель загального користування комунальної власності Кобеляцької міської ради, оскільки вони не є належними документами, що встановлюють межі земель загального користування. Стороною позивача також надано до суду копію абрису польових вимірів встановлення меж земельної ділянки [PERSON] 06.07.1997 року, копію плану земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , копію акту встановлення меж ділянки в натурі та погодження їх з сусідніми землевласниками і землекористувачами від 10.07.1997 року, копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] станом на 25.05.2022 року, відеоматеріали (том 1, а. с. 23-30, 48), копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (том 2, а. с. 8-110), однак вказані докази не підтверджують належність спірної земельної ділянки до проходу та проїзду загального користування. Таким чином, встановити місце розташування проходу та проїзду загального користування, їх межі та розміри з наданих у справі доказів не виявилось можливим. При цьому, позивач не скористався правом на прзначення відповідної експертизи, зокрема, земельно-технічної. Стороною позивача також не надано докази на підтвердження створення відповідачем [PERSON] перешкод у проході та проїзді до земельних ділянок з кадастровими номерами 5321810100:50:003:0054 та 5321810100:50:003:0128. Суд не залишає поза увагою той факт, що відповідач [PERSON] не заперечив встановлення ним вуликів, однак з наданих суду матеріалів неможливо зробити висновок про їх розміщення на землях загального користування. Доводи позивача про відсутність в нього проїзду та проходу до його земельної ділянки саме через встановлення відповідачем сітки-рабиці та воріт при виїзді на [ADDRESS] також не підтверджені жодним доказом. Не надано доказів і на підтвердження того, що ворота при виїзді на вул. Гоголя встановлені відповідачем [PERSON] та замикаються ним на ключ. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Таким чином, оскільки позивачем у порушення вимог процесуального права не виконано свого обов`язку в частині доказування порушеного права, не доведено віднесення спірної земельної ділянки до земель загального користування (не надавався детальний план території та генеральний план населеного пункту, згідно з яким розробляється детальний план територій, висновок експерта), суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed