Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивач АТ «АБ «Радабанк»звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між позивачем та відповідачем шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб по ліміту овердрафту №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року, встановленого на платіжну карту, відповідно до заяви на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» (овердрафт на платіжну картку) №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року. Також, Клієнтом 14.03.2019 року було підписано заяву про встановлення/продовження/зміну ліміту овердрафту в сумі 48000,00 грн., а також відповідний паспорт споживчого кредиту. 16.07.2020 року Клієнтом було підписано відповідну заяву про продовження/зміну ліміту овердрафту, відповідно до якої суму овердрафту 24.07.2020 року було збільшено до 100000,00 грн. На виконання взятих на себе договірних зобов`язань щодо встановлення Відповідачу ліміту Овердрафту в сумі 100000,00 грн. на поточний рахунок (на платіжну карту міжнародних платіжних систем відповідача, яка надана йому у відповідності до Заяви) позивач виконав у повному обсязі. У порушення умов Договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав (дата виникнення прострочення заборгованості - 31.08.2020 року). Як зазначає позивач, 14.07.2022 року рішенням Деснянського районного суду м.Києва в рамках справи №754/6126/21 позовні вимоги банку було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти за лімітом овердрафту №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року в сумі 128 349,53 грн., що складалась з 99 890,30 грн. - прострочена заборгованість за лімітом овердрафту та 28 459,23 грн. - прострочена заборгованість по нарахованим процентам, а також судові витрати. Станом на сьогоднішній день зазначене вище рішення суду виконано відповідачем у повному обсязі. Оскільки позивач звертався з першим позовом до відповідача у квітні 2021 року, то з моменту подачі позову утворилась заборгованість по нарахованим процентам, яка не була заявлена до стягнення, оскільки не існувала на той час. Тому станом на 04.04.2024 року за відповідачем існує заборгованість, яка складається з простроченої заборгованості по нарахованим процентам в розмірі 92 478,24 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 29.04.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача на [PERSON] позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що 14.07.2022 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва по справі №754/6126/21 позовні вимоги АТ «АБ «Радабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року було задоволено, та вирішено стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість станом на 04.04.2021 року у загальній сумі 128 349,53 грн., що складається з: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту - 99 890,30 грн., простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 28 459,23 грн., а також витрати по сплаті судового збору - 2 270,00 грн. У подальшому, було відкрито виконавче провадження [NUMBER], що підтверджується Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального [NUMBER] управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савенкової О.В. про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2023 року з примусового виконання виконавчого листа №754/6126/21, виданого 08.12.2022 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 128349,53 грн. Відповідно до Постанови державного виконавця ВП [NUMBER] від 26.03.2024 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа закінчено на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки борг, виконавчий збір, витрати - сплачено в повному обсязі. Представник відповідача зазначає, що позивач зверненням до суду у квітні 2021 року на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, ухваливши 14.07.2022 року по справі № 754/6126/21 рішення про задоволення позовних вимог позивача. Оскільки у квітні 2021 року позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування Овердрафтом припинилися. Натомість, як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, як на підставу своїх вимог посилається на положення кредитного договору, строк дії якого сплив, та на ст.1048, 1050 ЦК України. Представник відповідача вважає, що нарахування позивачем відсотків за користування Овердрафтом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у квітні 2021 року шляхом звернення позивача із позовною заявою до суду щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості. Тобто нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним, а тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 01.05.2024 року до суду надійшла відповідь представника позивача Пітюренка Є.В. на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача заперечує проти доводів представника відповідача, вказуючи на те, що позивач у позовній заяві по справі №754/6126/21 вів мову та просив стягнути виключно прострочену заборгованість, обов`язок оплати якої настав у відповідача. Крім того, позивач повністю правомірно здійснив нарахування відсотків за порушене відповідачем зобов`язання, розмір таких відсотків було погоджено сторонами шляхом підписання паспорту споживчого кредиту де зазначено процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 55% відсотків річних. Зазначені відсотки за невиконання зобов`язання нараховувались до 17.10.2022 року включно, потім у зв`язку із військовим станом та з метою підтримки боржників банк у односторонньому порядку зменшив ставку до 0,01% відсотків річних, а починаючи з 20.02.2023 року зменшив до 0,000001% відсотку річних. З урахуванням наведеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. 13.05.2024 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача зазначає про те, що на момент подання позивачем першої позовної заяви у квітні 2021 року у відповідача перед позивачем існувала лише єдина заборгованість (використана сума кредитних коштів, тіло кредиту) за Договором і вона в повному обсязі тлумачилася позивачем як прострочена. Саме тому позивач і вимагав її стягнення у повному обсязі. В протилежному випадку, тобто у випадку визнання її поточною (не простроченою) позивач не мав би підстав вимагати її дострокового повернення/стягнення. Представник відповідача вважає, що позивач намагається ввести суд в оману, апелюючи поняттями «поточна» та «прострочена» заборгованість, хоча насправді ж, при подачі позивачем у квітні 2021 року позову про стягнення заборгованості відповідач втратив своє право користуватися основною сумою кредиту, а отже банк втратив своє право з нарахування процентів з цього часу. Крім того, банком вимога відповідачу про дострокове повернення заборгованості була пред`явлена 07.10.2022 року та надано позичальнику певний строк для сплати заборгованості та відсотків. Отже за межами цього строку вже не відбувалося користування кредитом, а кредитні кошти набули статусу простроченого боргу. Натомість, як вбачається з розрахунку до позовної заяви, позивач у позові продовжує нараховувати відсотки вже після пред`явлення вимоги аж до 04.04.2024 року. Кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають. Представник відповідача наголошує, що нарахування позивачем відсотків за користування Овердрафтом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено у квітні 2021 року шляхом звернення позивача із позовною заявою до суду щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості, а тому нарахування позивачем боргу з процентів поза межами строку кредитування є безпідставним, в зв`язку із чим представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду клопотання, в якому просить розглядати справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, а також встановлено рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.07.2022 року у справі № 754/6126/21, між АТ «АБ «Радабанк» та відповідачем [PERSON] шляхом акцептування Банком пропозиції Клієнта, було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб по ліміту овердрафту №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року, встановленого на платіжну карту, відповідно до заяви на приєднання до «Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» (овердрафт на платіжну картку) №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року. Також, Клієнтом 14.03.2019 року було підписано заяву про встановлення/продовження/зміну ліміту овердрафту у сумі 48 000,00 грн., а також відповідний паспорт споживчого кредиту. 16.07.2020 року Клієнтом було підписано відповідну заяву про продовження/зміну ліміту овердрафту відповідно до якої суму овердрафту 24.07.2020 року було збільшено до 100 000,00 грн. Позичальник зобов`язується повернути Овердрафт та сплатити проценти за користування Овердрафтом та іншу заборгованість у порядку та на умовах, визначених Договором, Заявою на приєднання за Умовами (п. 10.10. Договору). З наданої виписки по рахунку вбачається, що Клієнту було надано кредит у формі овердрафту з лімітом у сумі 100 000,00 грн. на споживчі цілі на платіжну картку міжнародних платіжних систем на наступних умовах: процента ставка за користування овердрафтом встановлюється в розмірі 0,01 % річних за користування овердрафтом у межах пільгового періоду та 40% річних, починаючи з 31-го дня користування. У випадку, якщо Позичальник не погашає до 31-го дня користування Овердрафтом, суму заборгованості за Овердрафтом повністю, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за весь період користування Овердрафтом починаючи з першого дня за ставкою 40% річних. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 55% відсотків річних. Обов`язковий мінімальний платіж: 7 % від суми поточної заборгованості (без процентів), розрахованої па перше число поточного місяця. При наявності простроченої заборгованості додатково сплачується сума простроченої заборгованості. Обов`язковий платіж має бути внесений не пізніше передостаннього операційного дня поточного місяця. В разі не внесення суми обов`язкового платежу ця сума в останній операційний день місяця відображається на рахунках простроченої заборгованості (процентів та/або основної заборгованості). Згідно п.4.2.15 Договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань Клієнта за Договором у цілому, або у визначеній Банком частці у разі невиконання Клієнтом та/або держателем додаткової картки своїх зобов`язань у випадках та порядку, передбаченому Договором. Ва виконання взятих на себе договірних зобов`язань щодо встановлення Відповідачу ліміту Овердрафту у сумі 100 000,00 грн. на поточний рахунок (на платіжну карту міжнародних платіжних систем Відповідача, яка надана йому у відповідності до Заяви) позивач виконав у повному обсязі, проте, у порушення умов Договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконав. В порядку досудового вирішення спору позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. №32-4-1/519 від 07.10.2020 року, яка була отримана відповідачем 16.10.2020 року, проте залишена відповідачем без реагування. В зв`язку із цим банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 14.07.2022 року у справі № 754/6126/21 стягнуто з відповідача [PERSON] на користь АТ «АБ «Радабанк» заборгованість станом на 04.04.2021 року по ліміту овердрафту №28119/ФКР511/0 від 14.03.2019 року, встановленого на платіжну карту у загальній сумі 128349,53 грн., що складається з: простроченої заборгованості по ліміту овердрафту - 99890,30 грн., простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 28459,23 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. На виконання вказаного судового рішення 08.12.2022 року було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Деснянському ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) (виконавче провадження № [NUMBER], відкрите 25.01.2023 року.). 26.03.2024 року старшим державним виконавцем Савенковою О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку із повним виконанням рішення. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем також вбачається, що з 26.03.2024 року у відповідача відсутня заборгованість за основним боргом, а також зараховано у погашення процентів 28 459,23 грн. Звертаючись до суду з позовом у даній справі позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що складається з простроченої заборгованості по нарахованим процентам в розмірі 92 478,24 грн., які нараховані з квітня 2021 року (після звернення до суду із позовом про стягнення основної заборгованості та нарахованих на час подання позову процентів). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) викладено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України». З огляду на вищенаведене, суд звертає увагу, що позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. №32-4-1/519 від 07.10.2020 року, яка була отримана відповідачем 16.10.2020 року. В подальшому АТ «АБ «Радабанк» у цивільній справі № 754/6126/21 звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором овердрафту станом на 04.04.2021 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Натомість, як вбачається з розрахунку до позовної заяви, банк продовжував нараховувати відсотки вже як після пред`явлення вимоги, так і після ухвалення судового рішення у справі № 754/6126/21 аж до 26.03.2024 року. Отже, врахувавши, що банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитом як шляхом направлення вимоги, так і шляхом пред`явлення позову у справі № 754/6126/21, суд приходить до висновку, що відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому з моменту звернення банку до суду з вимогою його право на отримання процентів за кредитним договором припинилося, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-154цс18), а також у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 648/3491/15-ц (провадження № 61-13135св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 133/474/15-ц (провадження № 61-13076св20). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, з огляду на вказане, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 92 478,24 грн. не підлягають задоволенню. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги є необґрунтованими та безпідставними, в зв`язку із чим в задоволенні позову належить відмовити. Інші доводи сторони позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позову не дають. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed