Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У липні 2021 року позивач [PERSON] до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: [PERSON] про визнання договорів не дійсними. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30.07.2021, цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: [PERSON] про визнання договорів не дійсними - передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. У травні 2022 року вищевказана цивільна справа надійшла до Голосіївського районного суду м. Києва. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в червні 2021 [PERSON] з Автоматизованої системи виконавчих проваджень стало відомо про те, що 06.05.2021 приватним виконавцем Колечко Д.М. відносно неї відкрито виконавче провадження № [NUMBER] зі стягнення коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Від приватного виконавця Колечка Д.М. позивач довідалася про те, що таке виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси за результатами розгляду судової справи № 1519/2-5167/11. В свою чергу, позивач не приймала участі в такій судовій справі, їй не були відомі обставини даної справи, у зв`язку з чим вона звернулась за правовою допомогою до адвоката Стадника Павла Олександровича. 08.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-507/054/2008, відповідно до якого був наданий кредит у розмірі 67350,00 доларів США. Цього ж дня між відповідачем-1 та позивачем ніби був укладений договір поруки № SR-507/054/2008. Позивач зазначає, що ніколи не була знайома з [PERSON] , яка є позичальником в цих правовідносинах. Тому, зауважує, що і договір поруки позивач ніколи не підписувала. Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним договір поруки № SR-507/054/2008 від 08.07.2008, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] ; визнати недійсним п. 347 «Переліку кредитних договорів, що входять до кредитного портфеля» Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 28.05.2010, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що стосується відступлення від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 08.07.2008 № ML-507/054/2008; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: [PERSON] про визнання договорів недійсними, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: [PERSON] про визнання договорів недійсними, до судового розгляду по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2023 здійснено перехід зі стадії судового розгляду по суті цивільної справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання договорів недійсними, в підготовче провадження. Призначено підготовче судове засідання по даній справі. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надати оригінал договору поруки №SR-507/054/2008 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське», Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання договорів недійсними, до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача. В судове засідання відповідачі не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. В судове засідання третя особа не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-507/054/2008, відповідно до умов якого [PERSON] був наданий кредит в розмірі 67350 доларів США. Позивач зазначає, що 08.07.2008 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса та [PERSON] ніби був укладений договір поруки № SR-507/054/2008. Згідно п. 1.2. договору поруки № SR-507/054/2008 від 08.07.2008 до кредитного договору № ML-507/054/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання боргових зобов`язань у повному обсязі. В якості забезпечення зобов`язання по кредитному договору 08.07.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 1965, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку майно, а саме земельну ділянку площею 0,0558 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В порушення умов кредитного договору [PERSON] не здійснювала погашення кредиту та нарахованих за його користування процентів, передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів. 22.09.2008 Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса надіслало на адресу [PERSON] та позивача повідомлення про повне дострокове погашення заборгованості за вих. № 22-3-2/34622, відповідно до якої боржник повинна була виконати свої боргові зобов`язання перед кредитором протягом 30 календарних днів з моменту отримання досудової вимоги. 28.05.2010 Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса уклало з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлю-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори. В п. 347 Додатку №1 до договору зазначено саме вищевказаний кредитний договір № ML-507/054/2008, боржником в якому виступає [PERSON] , а поручителем ніби саме позивач, що підтверджується витягом з договору купівлі-продажу та додатку № 1. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.03.2013 по справі № 1519/2-5167/11 позовну заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-507/054/2008 від 08.07.2008 у загальному розмірі 717490,50 грн., що складається з 67309,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 535719,33 грн - заборгованість за кредитом, 14051,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 111835,01 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2042,63 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 16257,29 грн - пеня за прострочення виконання зобов`язань за договором, 6735 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 53603,87 грн та 75 грн - штрафні санкції. Як встановлено судом та зазначено у вказаному рішенні, суд не прийняв посилання [PERSON] на те, що вона не підписувала спірний кредитний договір та не отримувала кредитних коштів, оскільки в судовому засіданні вона підтвердила, що особисто підписувала необхідні для отримання кредиту договори і документи, була у нотаріуса при укладенні іпотечного договору, та не надала суду належних та достовірних доказів, які б спростували вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та підтвердили її запереченні стосовно заявлених позовних вимог. Ухвалою Малиновського районного суду м. Києва від 14.04.2017 заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - задоволено. Видано дублікати виконавчих листів по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Поновлено строк ТОВ «ОТП Факторинг Україна» для пред`явлення до виконання виконавчих листів по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, встановивши його до 14.04.2020. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проаналізувавши договір поруки, який просить визнати недійсними позивач, судом не встановлено передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання його недійсним. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннях ч.1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. На виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2023, якою було витребувано від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінал договору поруки № SR-507/054/2008, у листопаді 2023 ТОВ «ОТП Фаторинг Україна» надали оригінал витребуваного договору поруки, який був досліджений в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, у договорі поруки та договорі купівлі-продажу кредитного портфелю визначено сторін зобов`язання (боржника, кредитора та поручителя); зобов`язання, забезпеченого порукою; умови такого забезпечення та обсяг обов`язків взятих поручителем. Отже, як вбачається з договору поруки № SR-507/054/2008 від 08.07.2008, укладеному Акціонерним товариством «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса та [PERSON] , сторони договору погодили всі його положення, договір поруки не містить положень, які б відступали від положень актів цивільного законодавства, які б прямо забороняли це, або в них встановлена обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Крім того, вказана вимога позивача про визнання недійсним договору поруки від 08.07.2008 пред`явлена в суд тільки 29.07.2021, більш ніж як через 13 років після укладення оспорюваного правочину, тобто з пропуском строку позовної давності визначеної ст. 257 ЦК України. Суд вважає, що вказаний строк визначений законом пропущено позивачем без поважних причин, а тому відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні такої вимоги. Разом з тим, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову у даній частині в зв`язку з її необґрунтованістю на вимогах закону, підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності суд не вбачає. В судовому встановлено, що договір поруки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання недійсним договору поруки № SR-507/054/2008 від 08.07.2008, укладений між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визнання недійсним п. 347 «Переліку кредитних договорів, що входять до кредитного портфеля» Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 28.05.2010, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що стосується відступлення від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 08.07.2008 № ML-507/054/2008, суд зазначає наступне. 28.05.2010 Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса уклало з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір купівлю-продажу кредитного портфелю б/н, відповідно до якого Акціонерне товариство «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, перелік яких міститься в додатку 1 до Договору. Таким чином, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-507/054/2008 від 08.07.2008. В п. 347 Додатку №1 до договору зазначено саме вищевказаний кредитний договір № ML-507/054/2008, боржником в якому виступає [PERSON] , а поручителем ніби саме позивач, що підтверджується витягом з договору купівлі-продажу та додатку № 1. Вирішуючи даний спір, суд встановив, що укладений 28.05.2010 між АТ «ОТП Банк» в особі відділення «Варненське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договір уступки права вимоги фактично є договором факторингу. Правові висновки щодо розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31.10.2018 в справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), від 10.11.2020 в справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи та додаток до нього. Відповідно до пункту 1.6 розділу 1 Положення про внесення інформації щодо фінансових компаній до Державного реєстру фінансових установ та встановлення вимог до облікової та реєструючої системи фінансових компаній, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 05.12.2003 № 152, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за №1252/8573 (в редакціях, що діяли станом на 03.12.2009 та 29.06.2010) фінансові компанії мали можливість надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва та надання яких не потребувало отримання відповідного дозволу/ліцензії. Згідно з додатком до виданого Свідоцтва ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало право надавати фінансові послуги, зокрема, послуги з факторингу. У частині першій статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакціях, що діяла станом на 03.12.2009 та станом на 29.06.2010) було вказано вичерпний перелік фінансових послуг, що потребували отримання ліцензії. При цьому, надання послуг з факторингу не потребувало додаткового отримання ліцензії. Відповідно до викладеного ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 29.06.2010 мало право надавати послуги з факторингу на підставі Свідоцтва та додатку до нього. В подальшому, згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20.08.2015 № 2023 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було виключено з Реєстру. З огляду на викладене, станом на 07.02.2022 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало ліцензії на надання послуг з факторингу. Судом встановлено, що згідно з додатком до виданого Свідоцтва ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало право надавати фінансові послуги, зокрема, послуги з факторингу. Згідно листа Національного банку України № 27-0006/71148 від 04.08.2021 повідомлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» генеральні ліцензії та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій не видавалися. У частині першій статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакціях, що діяла станом на 03.12.2009 та станом на 29.06.2010) було вказано вичерпний перелік фінансових послуг, що потребували отримання ліцензії. При цьому, надання послуг з факторингу не потребувало додаткового отримання ліцензії. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно з положеннями статей 4, 5, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фактор на момент укладення договору факторингу повинен мати статус фінансової установи та отримати дозвіл на надання фінансової послуги факторингу. Згідно з пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлена спеціальна норма, що регулює виключно порядок надання послуг факторингу. Вказаною нормою передбачено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та цього Закону. У розумінні приписів частин першої та другої статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», який був чинним на момент спірних правовідносин (втрата чинності від 07.02.2019 року, підстава -2473-VIII) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Отже, наявність ліцензії є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, при цьому право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» за договором купівлі-продажу кредитного портфеля, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2019 року в справі №757/44011/15-ц (провадження № 61-16980св18) зроблено висновок по застосуванню норм глави 73 ЦК України та вказано, що «за договором факторингу може відступатися право грошової вимоги до будь-якого боржника. Тобто, додаткових вимог щодо правового статусу боржника не закріплюється, а тому ним може бути будь-який учасник цивільних відносин». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі № 755/12702/16-ц (провадження № 61- 28925св18) вказано, що «відсутність у юридичної особи ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог щодо визнання договору факторингу частково недійсним, адже ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором, яке переходить до юридичної особи за договором факторингу не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії». У постанові від 27 травня 2021 року у справі № 752/22843/17 колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що "на час укладення оспорюваних договорів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало статус фінансової установи. Реєстрація ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як фінансової установи, а не банку, не унеможливлює укладення договору про відступлення права вимоги». Виходячи з наведеного, суд зазначає, що є стала практика суду касаційної інстанції, яка застосована судом до спірних правовідносин та свідчить про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог щодо визнання недійсним договорів. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Варнерське» Акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Одеса, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання договорів недійсними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed