Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

[PERSON] \~в особі\~представника \~адвоката Болквадзе\~Б.\~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 56,1 кв. м по [ADDRESS] та земельну ділянку з кадастровим номером 4810400000:04:006:0014 за цією ж адресою, мотивуючи тим, що з 1969 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, після чого в 1970 році він пішов з сім`ї та більше участі у веденні спільного господарства не приймав. З 1971 році вона працювала черговою на залізниці, де їй було безоплатно виділено у власність земельну ділянку загальною площею 481 кв. м по [ADDRESS] для індивідуального будівництва. На зазначеній земельній ділянці вона за власні грошові кошти власними силами та за допомогою батьків побудувала житловий будинок загальною площею 56,1 кв. м. В подальшому земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер, право власності на неї та житловий будинок було зареєстровано. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2018 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. За таких обставин вважає, що зазначений житловий будинок та земельна ділянка є її особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 19.03.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків. 03.04.2024 року представником позивачки [PERSON] усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 05.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 08.05.2024 року, 09:00 годину. Ухвалою суду від 08.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.05.2024 року, 09:30 годину. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи в його та позивачки відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, просив розглянути справу в його відсутність. Сторонами не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення по суті справи. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. За таких обставин визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод і інтересів третіх осіб, тому його слід прийняти та задовольнити позов з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.10.2018 року розірвано (а.с.7). Рішенням № 488 Виконавчого комітету Первомайської міської ради депутатів трудящих від 08.06.1971 року вирішено надати [PERSON] право індивідуального будівництва на земельній ділянці загальною площею 481 кв. м по [ADDRESS] (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що на зазначеній земельній ділянці по [ADDRESS] [PERSON] побудувала за власні кошти житловий будинок загальною площею 56,1 кв. м, який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 49496411 від 10.12.2015 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.8). В подальшому земельній ділянці по [ADDRESS] був присвоєний кадастровий номер 4810400000:04:006:0014 відповідно до кадастрового плану земельної ділянки (а.с.20-21). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 371864568 від 28.03.2024 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810400000:04:006:0014 загальною площею 0,0485 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться по [ADDRESS] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № 53179129 від 12.02.2016 року належить [PERSON] . Крім того, житловий будинок загальною площею 56,1 кв. м по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № 49496411 від 10.12.2015 року належить також [PERSON] (а.с.37-38). Технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.11), схематичний план земельної ділянки за цією ж адресою (а.с.12), звіт про оцінку майна, а саме житлового будинку (а.с.45) підтверджують те, що [PERSON] проживала в житловому будинку по [ADDRESS] , займалась оформленням та замовленням зазначених документів. Відповідно до довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб по [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , 1947 року народження, взагалі не проживав за зазначеною адресою (а.с.49). Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином у разі набуття одним з подружжя земельної ділянки, хоча й у період шлюбу, але внаслідок приватизації, така земельна ділянка не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, хто набув право власності на неї. Крім того, в разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно було придбано. Факт набуття спірного майна особисто позивачкою внаслідок приватизації земельної ділянки та будівництва житлового будинку за власні кошти відповідач не оспорював. За таких обставин судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 4810400000:04:006:0014 за цією ж адресою є особистою приватною власністю [PERSON] . Таким чином, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому за [PERSON] слід визнати право особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться по [ADDRESS] .

Outcome: approved