Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Святішенко Олександри Вікторівни надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якій просить зменшити розмір встановлених судом аліментів, які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2021 року по справі №363/5207/21 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . А 24.01.2022 року було відкрито виконавче провадження № 68291762 на підставі судового наказу Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2021 рокy. Увесь час, починаючи з дня народження свого сина і по теперішній час, [PERSON] не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати. Позивач з 01.12.2020 року працював начальником відділу регіонального розвитку Департаменту по роботі з клієнтами у ТОВ «Брест-Трейдінг» і відрахування здійснювались з його заробітної плати, але 02.12.2022 року [PERSON] був звільнений з займаної посади і аліменти нараховуються за середньою заробітною платою Вишгородського району, де був зареєстрований Позивач. Рішенням Вишгородського районного суду від 06 вересня 2022 року по справі № 363/5053/21 [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Через звільнення з роботи та втратою права користування житловим будинком, матеріальне положення Позивача значно погіршилось, що призвело до заборгованості зі сплати аліментів. [PERSON] надає щомісячно грошові кошти на утримання свого сина, але у зв`язку з погіршенням його матеріального становища просить суд взяти до уваги перелічені обставини, які мають істотне значення при зменшенні розміру аліментів. Від першого шлюбу [PERSON] має неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з ним, також зазначив що разом з ними проживає його матір пенсіонерка - [PERSON] , [INFO] . Так, як матеріальне становище значно погіршилось, позивач звернувся до суду з даним позовом. 18.12.2023 року до суду надійшов відзив на позову заяву від представника відповідача адвоката Сапегіна В.В., в якому просить суд прийняти рішення, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, - відмовити, оскільки вважає, що за наведених обставин та наданих доказів на їх підтвердження, представником Позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обґрунтованості позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються з Позивача на підставі судового наказу від 09.12.2023 по справі №363/5207/21, на користь Відповідача, на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Оскільки останнім не доведено, що втрата права користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] , починаючи з 07.10.2022, яким той фактично не користувався з липня 2020 року; звільнення його з посади 02.12.2022 (за умови того, що заборгованість зі сплати аліментів на дитину - сина, виникла ще в червні 2022 року); наявність на утриманні неповнолітньої доньки від попереднього шлюбу; проживання разом з непрацездатною мамою - пенсіонеркою та неповнолітньою донькою за адресою свого фактичного місця проживання, є тими самими новими істотними обставинами у зміні його матеріального та сімейного становища в липні 2023 року, які мають значення для зменшення розміру аліментів на утримання - сина, визначених в судовому наказі Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2021 у справі №363/5207/21 (в розмірі який відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України), а зменшення їх до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) не забезпечить рівень життя дитині, який необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відтак вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог. Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 14.03.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з наведених у позові підстав. Повідомила, що позивач працює з 09.06.2023 року в ФОП « [PERSON] » на посаді менеджер з розвитку. За період з 01.01.2024 року по 29.02.2024 року заробітна плата складає 14\~200 грн. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Також надав інформацію, що зі слів [PERSON] заборгованість по аліментам повністю сплачена позивачем. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Частина перша статті 192\~СК\~України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ статтею 184цього\~Кодексу (ч.2 ст.182 СК України). Згідно до частини 1, 6\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому необхідно зауважити, що зміна розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.192 СК України, можлива за умови значної зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків. Тобто, ці обставини повинні виникнути у платника або одержувача аліментів після того, як обов`язок по сплаті аліментів був раніше встановлений судом. Судом встановлено, що судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області від 09.12.2021 року по справі №363/5207/21 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Як вбачається з позовної заяви, [PERSON] працював начальником відділу регіонального розвитку Департаменту по роботі з клієнтами у ТОВ «Брест-Трейдінг», але 02.12.2022 року останній був звільнений з займаної посади. Проте в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 09.06.2023 року працевлаштувався у ФОП « [PERSON] » на посаду менеджера з розвитку, та отримує стабільний дохід. Рішенням Вишгородського районного суду від 06.09.2022 року по справі №363/5053/21 [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , однак суд не приймає це за істотну зміну, враховуючи, що позивач фактично не проживав за вищезазначеною адресою з липня 2020 року. Тож фактичне не проживання позивачем у цьому житловому будинку з липня 2020 року, втрата ним права користування цим житловим будинком з 07.10.2022 року, не впливають на зміни в матеріальному стані останнього. Окрім того, значне погіршення свого матеріального стану позивач пов`язує з перебуванням на його утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] та матері [PERSON] . Натомість належних та достатніх доказів на підтвердження проживання доньки разом з батьком суду не надано. Окрім того, наявність доньки від попереднього шлюбу і необхідність її утримання, не є новою обставиною для позивача та зміною його сімейного та матеріального стану, оскільки обов`язок по її утриманню виник у останнього з моменту її народження, тобто до укладення шлюбу з відповідачем та стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини. Також суд не визнає зміною сімейного та матеріального стану позивача факт проживання позивача з матір`ю, яка є пенсіонером, оскільки остання досягла пенсійного віку задовго до видачі судового наказу про стягнення аліментів, доказів що ці обставини якимось чином змінились після видачі цього наказу позивачем не надано. Тож враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено, що зазначені ним обставини, є тими самими новими істотними обставинами у зміні його матеріального та сімейного стану, які мають значення для зменшення розміру аліментів на утримання сина, визначених у судовому наказі в розмірі, що відповідає нормам чинного законодавства, а зменшення їх до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) має забезпечити належний рівень життя дитини, який необхідний для її фізичного, розумового,духовного, морального і соціального розвитку. За вказаних обставин, суд не вбачає істотних змін у матеріальному стані позивача а тому вважає, що немає підстав для зміни розміру аліментів, враховуючи, що позивач є працевлаштованою, здоровою людиною, та отримує стабільний дохід. Разом з тим, позивач укладаючи шлюб та створюючи сім`ю, повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати. Згідно з частиною першою статті 8\~Закону\~України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статті 180\~Сімейного\~кодексу\~України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.ст.7,\~155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 та ч.8ст.7\~СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи та наявні у справі докази, приходить до висновку, що на виконання вимог статей\~12,\~81 ЦПК України\~ позивач не надав суду допустимі, належні та достатні докази, що матеріальний та сімейниий стан позивача змінився, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду. Обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні\~статті 192 СК України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів. При встановлених обставинах, позовні вимоги про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed