Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У квітні 2023р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 71-79) до відповідачки [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд: - витребувати з чужого незаконного володіння у відповідачки [PERSON] квартиру [ADDRESS] у власність позивачки [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 17 січня 2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею було укладено кредитний договір № 223382132. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 17 січня 2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Відповідно до п. п. 1. 4. договору іпотеки, адреса забудови: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Розпорядження № 651 від 25 вересня 2012р. присвоєно новозбудованому житловому комплексу, будівельна адреса [ADDRESS] - поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 Акту прийому-передачі квартири від 30 травня 2014р., [PERSON] приймає для оформлення та реєстрації права власності окрему квартиру [ADDRESS] . \\ 24 травня 2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 35336181 про реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] 08 лютого 2019р. було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким право власності на квартиру набула відповідачка [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023р. у справі № 761/29619/19 було скасовано вказане рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 35336181. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду за захистом свого права, шляхом витребування майна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 01 серпня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 117-130), в якому сторона відповідача проти позову заперечила, посилаючись на те, що продаж майна (спірної квартири) було здійснено, у відповідності та з дотриманням законодавства України і відповідачка є добросовісним набувачем квартири, що є предметом судового розгляду, а відтак ця квартира не може бути у неї витребувана. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалось. Ухвалою шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові, просили суд позов задовольнити в повному обсязі, посилалися на те, що перше вибуття квартири з власності позивачки було визнано незаконним постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023р. у справі № 761/29619/19, а тому всі інші відчуження квартири також є незаконними. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, з підстав наведених у відзиві на позов, зазначав, що відповідачка є добросовісним набувачем майна і воно не може бути у неї витребувано. Треті особи, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання не з`являлися, поважності причин неявки не повідомили, письмові пояснення на позов не подавали. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутність третіх осіб, проти чого не заперечували сторони. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 17 січня 2008р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 223382132. На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки до кредитного договору № 223382132 від 17 січня 2008р. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023р. по справі № 761/29619/19, яка набрала законної сили, встановлено: «…Із наданих позивачем та витребуваних судом першої інстанції письмових доказів вбачається, що 27 березня 2017 року між ПАТ КБ «Комерційний індустріальний банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. за реєстровим номером 156 (а.с. 24-26 том 2). Умови про предмет договору вказують на те, що у зв`язку з укладення сторонами договору відступлення права вимоги від 24 березня 2017 року за кредитним договором № 223382132 від 17 січня 2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль», і [PERSON] , первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (як іпотекодержателем), і [PERSON] (як іпотекодавцем), посвідченим 17 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим № 42, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Первісний іпотекодержатель набув право вимоги за договором іпотеки на підставі договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. за реєстровим номером 152. З моменту укладення цього договору новий іпотекодержатель набуває статуту іпотекодержателя за цим договором - пункт 1.1. договору. Відповідно до пункту 1.3. договору предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги, за яким відступається за цим договором є: майнові права на квартиру, яка буде збудована у майбутньому згідно договору №2233-9/265Р-2-15 про резервування об`єкту нерухомості та порядок погашення облігацій від 14 грудня 2007 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця» та договору № вБ1663-07//К-007-05; 233-9/265Р-2-15 купівлі-продажу облігацій ТОВ «Каштанове місто» від 14 грудня 2007 року, що укладений між ТОВ «Каштанове місто», [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «Столиця», від імені якого на підставі договору на брокерське обслуговування на ринку інших паперів №вК-0078-05 від 22 лютого 2005 року діє ТОВ «Фінансист», та перейде у власність іпотекодавця після введення будинку в експлуатацію та оформлення на неї правовстановлюючих документів. Характеристика квартири, що перейде у власність іпотекодавця: адреса забудови - [ADDRESS] , кількість кімнат -1, загальна площа - 49,09 кв.м. Надалі, 28 березня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та [PERSON] у зв`язку з укладенням сторонами договору № 24/03-17 відступлення права вимоги від 24 березня 2017 року за кредитним договором № 223382132 від 17 січня 2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль», і [PERSON] , укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умовами якого первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за договором іпотеки, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (як іпотекодержателем), і [PERSON] (як іпотекодавцем), посвідченим 17 січня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим № 42, який виступає в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору (а.с.29-29 том 2)...». Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що 24 травня 2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 35336181 про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за третьою особою [PERSON] 08 червня 2017р. було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив спірну квартиру на користь третьої особи [PERSON] 22 листопада 2018р. було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужив спірну квартиру на користь третьої особи [PERSON] 08 лютого 2019р. було укладено договір купівлі-продажу, за яким право власності на спірну квартиру набула відповідачка [PERSON] , придбавши цю квартиру у третьої особи [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023р. у справі № 761/29619/19 позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт», [PERSON] , Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., [PERSON] , Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Ковальчука С.П., [PERSON] , [PERSON] , Державного реєстратора Приватного нотаріуса КМНО Єгорової М.Є. про визнання протиправними дій, скасування запису про право власності та скасування рішень задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер - 35336181 від 24 травня 2017р. про реєстрацію права власності за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на спірну квартиру, прийняте державним реєстратором Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., номер запису про право власності 20609091. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016р. у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018р. у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020р. у справі № 910/1809/18 наведено правовий висновок, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно в постанові Верховного Суду від 14 червня 2022р. (справа № 910/9381/20), зазначено: «…22. Водночас у пунктах 10.10, 10.29, 10.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 викладено такі висновки щодо застосування норм 387, 388 ЦК України у подібних правовідносинах: «Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою»…». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021р. у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «… Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших…». Відповідно до п. 66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019р. року по справі № 504/2864/13-ц: «Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14).» Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира вибула поза волею його власника (позивачки), що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2023р. у справі № 761/29619/19, а в інший спосіб порушене право сторони позивача не може бути захищено, суд дійшов висновку про витребування із чужого незаконного володіння відповідачки (набувача цього майна) спірної квартири на користь позивачки. Доводи сторони відповідача, що відповідачка є добросовісним набувачем і у неї не може бути витребувана спірна квартира на користь позивачки, судом оцінюються критично, оскільки перед придбанням цієї квартири відповідачка не була позбавлена можливості з`ясувати, що спірна квартира за період часу з травня 2017р. по лютий 2019р. була тричі відчужена. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки судовий збір у розмірі 8969,6 грн.; та на користь держави судовий збір в розмірі 1073,6 грн.

Outcome: approved