Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Віхерко Н.О. звернулася до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,061 га, кадастровий номер 6824281300:04:021:0273, для індивідуального садівництва, розташовану за адресою Товариства приватних садівників «Дібровка» Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. В обґрунтування заявленого позову вказує, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,061 га, кадастровий номер 6824281300:04:021:0273, для індивідуального садівництва, розташовану за адресою Товариства приватних садівників «Дібровка» Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 00830, виданого Великочернятинською сільською радою 09.04.1996 року та була передана [PERSON] на підставі рішення Великочернятинської сільської ради від 26.07.1995 року. Проте, позивач не може вільно володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, оскільки у вказаному державному акті на право приватної власності на землю невірно записано його прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] » та у акті зроблено виправлення. Оскільки внести будь-які зміни у державний акт не можливо, тому на підставі ст.392 ЦПК України просить суд визнати за [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24.04.2024 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надали відзив на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,061 га, кадастровий номер 6824281300:04:021:0273, для індивідуального садівництва, розташовану за адресою Товариства приватних садівників «Дібровка» Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Зазначена земельна ділянка була передана [PERSON] на підставі рішення Великочернятинської сільської ради від 26.07.1995 року та 09.04.1996 року Великочернятинською сільською радою видано для позивача державний акт на право приватної власності на землю серії ХМ № 00830. Зі змісту вищезазначеного державного акту вбачається, що прізвище власника земельної ділянки зазначено як « [PERSON] », тоді як з паспортних даних прізвище позивача « [PERSON] ». Крім того у державному акті наявне виправлення. Факт належності спірної земельної ділянки саме [PERSON] підтверджується наявністю у нього оригіналу державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 00830 від 09.04.1996 року; паспортними даними заявника, згідно яких він є [PERSON] , [INFO] , та зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-7400417112023 від 07.06.2023 року, згідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером 6824281300:04:021:0273 є [PERSON] . Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідно до ст.328 цього Кодексу набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17, від 11.04.2019 року у справі № 910/8880/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 916/1608/18. Досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,061 га, кадастровий номер 6824281300:04:021:0273, для індивідуального садівництва, розташовану за адресою Товариства приватних садівників «Дібровка» Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області. Вказану земельну ділянку позивач набув у встановленому законом порядку і його право власності підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ХМ № 00830 від 09.04.1996 року. Однак, враховуючи, що у державному акті на право приватної власності на землю серії ХМ № 00830 від 09.04.1996 року помилково вказано прізвище власника земельної ділянки та наявне виправлення, через що право власності позивача оспорюється, відсутність можливості в позасудовому порядку внести зміни в правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а також враховуючи наявність достатніх доказів, які свідчать, що спірна земельна ділянка належить саме позивачу, суд на підставі ст.392 ЦК України вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,061 га, кадастровий номер 6824281300:04:021:0273, для індивідуального садівництва, розташовану за адресою Товариства приватних садівників «Дібровка» Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.

Outcome: approved