Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, в якій просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачену суму судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 08 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. З жовтня місяця 2023 року припинили спільне проживання, на даний час проживають за різними адресами. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння; втратили почуття любові та поваги один до одного; спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 17 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву про розгляду справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подавав, в телефонному режимі повідомив секретаря судового засідання, що проти розірвання шлюбу не заперечує та просить розглянути справу у його відсутність, про що свідчить корінець телефонограми від 11.06.2024 року № 36 Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що 08 червня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 879, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З позовної заяви вбачається, що в шлюбі дітей не має, позивач з відповідачем сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, а отже збереження шлюбу неможливе. У подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивач та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного. Обставини, на які посилається позивач є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Доказів зворотнього у суду немає та такі обставини відповідачем не оспорювались. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. На підставі наведеного, враховуючи, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а збереження даного шлюбу суперечить його інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, беручи до уваги, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є неможливим, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В позовній заяві позивачем надано орієнтовний розмір судових витрат, який складається з суми сплаченого судового збору у розмірі 1073 гривень 60 копійок, натомість судом встановлено, що згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 08.05.2024 року (а. с. 3) [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved