Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, у 1997 році на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність [PERSON] - її покійному чоловіку, який помер [INFO] , та членам його сім`ї: [PERSON] (позивачці), [PERSON] -дочці і [PERSON] -внуку, про що свідчить копія свідоцтва на право власності на житло від 19.11.1997. Після смерті чоловіка, його 1/4 частину квартири успадкувала вона, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2014. Дана квартира трикімнатна, загальною площею 67,0 кв.м. та житловою площею-38,2 кв.м. На даний час в квартирі зареєстровано чотири особи, а саме: позивач [PERSON] ; співвласник квартири [PERSON] ; син [PERSON] ; внук (відповідач) [PERSON] . Але відповідач [PERSON] з 2018 року не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує ніякої кореспонденції за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає і взагалі - квартирою він цікавиться. Даний факт підтверджується копією акту опитування сусідів за №799 в 09.04.2024. Комунальні ж платежі та квартплата, нараховуються відповідно чисельності зареєстрованих в квартирі осіб і надходять на моє ім`я, так як особові рахунок по оплаті виписаний на мене. Вказує, що вона не спроможна за всіх зареєстрованих оплачувати комунальні послуги та бажає оформити субсидію. Перешкод в користуванні жилим приміщенням вона відповідачу не чинила, замки від вхідних дверей не міняла. [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає вищевказаною адресою більше 5 (п`яти) років. Таким чином просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 04.06.2024, задоволено клопотання про виклик та допит свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Вакуленко О.П. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, оскільки відповідач зареєстрований у квартирі позивачки, є її онуком, але не проживає за адресою реєстрації з 2018 року. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що проживає у квартирі [ADDRESS] з 1997 року, однак відповідача та його речей у квартирі не бачив. Третя особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час, і місце розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що є сусідами позивача, спілкуються досить давно, однак відповідача, який є онуком позивачки не бачили. Останній раз бачили його дуже давно, близько десяти років тому, про наявність його речей у квартир йому невідомо. Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши думку учасників справи, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER] від 27.11.1997, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Чоловік позивачки [PERSON] [INFO] помер, та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2014 дружина [PERSON] отримала спадщину у вигляді права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 372012661 від 29.03.2024 також вбачається, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири у [ADDRESS] . Як вбачається з копії витягу № 21-03/16263 від 29.03.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані такі особи: з 06.07.2011 [PERSON] , [INFO] ; з 08.08.2012 - [PERSON] , [INFO] ; з 13.03.2009 - [PERSON] , [INFO] ; з 09.02.1983 [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту опитування сусідів № 799 від 09.04.2024, вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але не проживає з 2018 року. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою\~ст.\~383\~ЦК України та\~статтею 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доводи позивача під час розгляду справи знайшли своє підтвердження, враховуючи пояснення свідків, і підлягають захисту. При цьому, суд враховує норми ст. 5 ЦПК України, за якими визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи, що відповідач у квартирі не проживає з червня 2018 року, але зареєстрований у ній, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved