Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

04 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебуваючи у шлюбі, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] Напочаткуу них були нормальні сімейні стосунки, але з часом вони стали погіршуватися, оскільки почали виникати сварки та конфлікти з приводу виконання відповідачем своїх подружніх та батьківських обов`язків. Відповідач не допомагав із доглядом за дитиною, не цікавився проблемами сім`ї, згодом почав зловживати спиртними напоями. В 2019 році вони розлучилися, так як подальше спільне проживання виявилося неможливим, а син [PERSON] залишився проживати з позивачем. З 20 червня 2020 року позивач перебуває в іншому шлюбі. Відповідач після розірвання шлюбу не цікавиться життям дитини, її фізичним та духовним розвитком, не надає кошти на її утримання. З часу їхнього розлучення і до 2022 року відповідач кілька разів бачив сина [PERSON] , а з 2022 року жодного разу не провідав його, і взагалі припинив з ним спілкування. Така поведінка, на її думку, свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. З вересня 2022 року позивач разом із синами [PERSON] та [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи, проживають в м.Болехів Івано-Франківської області. Син [PERSON] проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Вона забезпечує дитину всим необхідним для нормальної життєдіяльності, купляє харчові продукти, сезонний одяг, покриває витрати на медичний догляд, сплачує витрати на гуртки, купує інші речі, які потрібні дитині. Окрім того, син [PERSON] проживає у будинку з усіма зручностями, йому відведено окрему кімнату та створено усі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку. Протягом двох років відповідач не бере участі у вихованні сина, не зустрічається та не спілкується з ним, не вітає зі святами, не дарує подарунків. Відповідач має реальну можливість виконувати свій обов`язок по вихованню та утриманню дитини, але не вчиняє відповідних дій, оскільки взагалі не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. А тому вважає, що відповідач може бути позбавлений батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] . Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26 березня 2024 року зобов`язано виконавчий комітет Болехівської міської ради (Орган опіки і піклування) подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено судовий розгляд справи. Будь-яких інших процесуальних дій не проводилося. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судовому засіданні надала пояснення згідно яких підтвердила всі обставини, які викладені в позовній заяві та пояснила, що відповідач систематично вживає спиртні напої, життям дитини взагалі не цікавиться. Спілкування між батьком та сином не відбувається навіть в телефонному режимі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про що свідчать оголошення на сайті Судової влади та повідомлення про вручення судового виклику. Про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] .. Не заперечила щодо задоволення позовних вимог позивача. В судовому заіданні пояснила, що умови нинішнього проживання дитини органом опіки та піклуванняя перевірено. Дитина забезпечена всим, навчається в школі. Вона, як представник органу опіки та піклування, намагалася поспілкуватися з відповідечем, однак їй це не вдалося. З пояснень брата останнього [PERSON] постійно перебуває в стані алкогольного сп"яніння, нічим не цікавиться. Позивач та представник третьої особи в судове засідання, призначене на 29 травня 2024 року справи не з`явилися, подали заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона товаришує з позивачкою з 2022 року. Батька неповнолітнього [PERSON] вона за весь цей час жодного разу не бачила і не знає де він. Зі слів позивача та дитини відповідач з ними не спілкується. [PERSON] на даний час перебуває в іншому шлюбі. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється двоюрідною сестрою відповідача. Останній на даний час перебуває в Сумській області. Шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано, [PERSON] вживає спиртне, з сином [PERSON] спілкування припинив. Після розірвання шлюбу відповідач іноді бачив сина, однак ініціатором їх спілкування була бабуся (мати відповідача), а з 2022 року [PERSON] взагалі самоусунувся від спілкування та виховання сина. На даний час неповнолітній [PERSON] взагалі не згадує про батька та не цікавиться ним. Позивачка на даний час проживає з дітьми та чоловіком у м.Болехів. Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника органу опіки та піклування, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Встановлено, що сторони з 25 серпня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кролевецьким районним судом Сумської області від 22 серпня 2019 року розірвано (а.с.9). Під час перебування у шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає з позивачем (а.с.8,11). Згідно довідок від 06 вересня 2022 року [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а.с.10-11). Рішенням виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 25 квітня 2024 року на підставі ухвали Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26 березня 2024 року вирішено: затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.39-40). Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.41-42). З характеристики, виданої Болехівським ліцеєм №1 «Академічний» Болехівської міської ради Івано-Франківської області встановлено, що неповнолітній [PERSON] навчається в 3 класі. Зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний учень. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу. Є на постійному контакті з класним керівником та вчителями. Батько вихованням стна не займається і не цікавиться його навчанням (а.с.13). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29 листопада 2023 року вбачається, що [PERSON] з червня 2018 року з сім`єю не проживає. А з середини 2021 року спілкування між батьком та сином припинилося (а.с.14). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 19 лютого 2024 року проведено обстеження умов проживання позивача в м.Болехів Івано-Франківської області. Обстеженням встановлено, що за даною адресою проживають: мати [PERSON] , сини: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Чоловік [PERSON] з жовтня 2022 року є військовослужбовець ЗСУ. Кімнати для проживання облаштовані меблями, чисто, прибрано. Комісія рекомендує звернутися в суд щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача у зв`язку із ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню сина (а.с.15). З викладених підстав вбачається, що [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та матеріального утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Батько відсторонився від сина, не цікавиться його розвитком, не піклується про його майбутнє. Дані обставини свідчать про нехтування батьком потреб сина [PERSON] на сімейне виховання та батьківську турботу і любов. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, п.16, п.17 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших незалежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи. Позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування відповідних захворювань, тощо. Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня становить - 2563,00 грн., а від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196,00 грн. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи те, що батько дитини добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд задовольняє позовну вимогу та стягує аліменти на утримання неповнолітньої сина [PERSON] на користь позивача, в розмірі заявленому позивачем, а саме 3000,00 грн. Крім того, частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами - 04 березня 2024 року, то з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України, а саме, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, а також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved