Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду з цим позовом та вказав, що на підставі договору купівлі - продажу серії ВСВ № 661693, посвідченого 26 травня 2005 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Плохою Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 338, [PERSON] належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,4315 га., 0,25 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства 0,1815 га. На даний час у позивачки виникла необхідність відчужити зазначений будинок, однак у нотаріальній конторі позивачці стало відомо, що жодних нотаріальних дій із зазначеним будинком неможливо вчинити, оскільки земельна ділянка на якій розташований будинок, їй не належить. Так позивачці\~стало відомо,\~28\~січня 2003\~року на\~земельну ділянку\~загальною площею\~0,4315\~га.\~Криничанською селищною\~радою,\~на ім`я\~ [PERSON] \~ було\~видано Державний\~акт на\~право власності\~на земельні\~ділянку серії\~ Р2\~№ 180457\~на підставі\~рішення виконкому\~Криничанської селищної\~ради №\~109\~від 28\~грудня 1995\~року та\~зареєстровано в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на \~землю за\~№ 3584. Представник позивачки вказує, що будинок позивачка набула у власність у 2005 році, а Державний акт Р2 № 180457 видано 28 січня 2003 року та про наявність цього Державного акту позивачка не знала. На теперішній час [PERSON] є власником будинку та земельної ділянки під ним, тому вважає, що Державний акт № Р2 № 180457 не є чинним. З урахуванням наведеного представник позивачки звернувся до суду з цим позовом та просить скасувати рішення виконкому Криничанської селищної ради № 109 від 28 грудня 1995 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,4315 га та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 180457, який видано на підставі вищезазначеного рішення Криничанської селищної ради. \~ \~ \~ \~ [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання сповіщена, письмово повідомила суду про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник Криничанської селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання сповіщений, причини своєї неявки до суду не повідомив. У відповідності до\~ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивачки мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу серії ВСВ № 661693, посвідченого 26 травня 2005 року приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Плохою Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 338, [PERSON] належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,4315 га., 0,25 га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства 0,1815 га. Згідно наявної в матеріалах справи довідки № 4/63, виданої 23 лютого 2024 року КП «Кам`янське РБТІ» ДОР вбачається, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Плохою Г.О. 26 травня 2005 року, н/н [NUMBER] , про що зроблено запис в реєстровій книзі № 1а, за номером 139 від 15 серпня 2005 року. На даний час у позивачки виникла необхідність відчужити зазначений будинок, однак від фахівців нотаріальної контори стало відомо, що на земельну ділянку загальною площею 0,4315 га Криничанською селищною радою, на ім`я [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельні ділянку серії Р2 № 180457, яка розташована по [ADDRESS] . Зазначений Державний акт на право приватної власності на земельні ділянку серії Р2 № 180457 виданий 28 січня 2003 року на підставі рішення виконкому Криничанської селищної ради № 109 від 28 грудня 1995 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3584. Судом встановлено, що Рішенням Криничанської селищної ради «Про перейменування вулиць та провулків на території Криничанської селищної ради» № 2-6/VII від 19 лютого 2016 року вулицю «Жовтнева» перейменовано на вулицю «Ярослава Мудрого». Відповідно до ст.\~125\~ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. З наведеного виходить, що у разі наявності у особи права власності на житловий будинок, остання набуває права користування земельною ділянкою, на якій він розташований та може оформити своє право власності на цю ділянку для його обслуговування. Стаття 152\~ЗК України зазначає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванням завданих збитків. Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з роз`ясненнями в\~Постанові Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~року №\~7 судам підвідомчі справи за заявами зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-67цс14 в постанові від 25.06.2014 р., який міститься також у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), державний акт на право приватної власності видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт видано, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК України. Ч. 1 ст.\~155\~ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ст.\~152\~Земельного кодексу\~України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. г) ч.3). Згідно правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду України від 22.05.2013 (справа № 6-3Зцс13), 20.05.2015 (справа № 6-21 бцс15), 03.06.2015 (справи № 205цс15, № 6-412цс15, № 6-217цс15) 2015 зазначено наступне. У постанові від 22.05.2013 Верховний Суд України зазначив, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У постановах від 20.05.2015 та 03.06.2015 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що оскільки норми земельного законодавства встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то позовні вимоги про визнання недійсним державного акта, виданого на підставі недійсного рішення органу місцевого самоврядування, підлягають задоволенню. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язку об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення (див. правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс18). У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1ст. 155 ЗК України). Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.09.2018 по справі № 909/968/16, а саме: "Таким чином, згідно із Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. За відсутності такого рішення суду реалізувати рішення суду про визнання правочинів недійсними, тобто відновити порушені права позивача, буде неможливо. З огляду на викладене, рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом\~України право власності виникає з моменту його реєстрації". Враховуючи вищенаведене, та приймаючи обставини справи, а також визнання [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Криничанської селищної ради в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,4315 га для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства 0,1815 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] прийняте із порушенням положень земельного та цивільного законодавства, що у свою чергу призвело до порушень законних прав та інтересів позивача як власниці домоволодіння, розташованого на відповідній земельній ділянці, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, беручи до уваги, що позивачкою не заявлено вимоги щодо розподілу судових витрат, суд вважає за належне залишити за позивачкою обов`язок по сплаті судового збору.

Outcome: approved