Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

10.01.2024 позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом, уточненим до початку судового розгляду по суті, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію, витрачену на загальнобудинкові потреби опалення. В обґрунтування\~вимог зазначив,\~що Обласне\~комунальне підприємство\~«Донецьктеплокомуненерго» є\~обласним теплопостачальним\~підприємством,\~яке виробляє\~теплову енергію\~для забезпечення\~споживачів послугами\~з централізованого\~опалення.\~Відокремлений підрозділ\~«Виробнича одиниця\~обласного комунального\~підприємства «Донецьктеплокомуненерго»\~«Мирноградтепломережа» є\~його структурним\~підрозділом,\~основною діяльністю\~якого є\~виробництво теплової\~енергії та\~надання її\~споживачам у\~м.Мирноград\~в опалювальний\~період.\~Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~і [PERSON] є\~співвласниками квартири\~ [ADDRESS] ,\~який \~приєднаний до\~системи централізованого\~теплопостачання,\~тому вони\~є споживачами\~житлово-комунальних\~послуг.\~Особовий рахунок\~№ [NUMBER] ,\~за яким\~здійснюються відповідні\~нарахування та\~розрахунки,\~відкрито на\~ім`я відповідача\~ [PERSON] \~Квартира відповідачів\~обліковується на\~підприємстві як\~ така,\~що в\~установленому порядку\~була відключена\~від внутрішньобудинкової\~системи централізованого\~теплопостачання та\~обладнана системою\~індивідуального опалення. Так як будинок, в якому розташовується квартира відповідача, опалюється за рахунок надання послуг з теплової енергії, відповідачі, незважаючи на те, що квартира обладнана індивідуальним опаленням, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» мають нести витрати за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої\~наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315, та Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, отримання яких підтверджується актами про підключення будинку до мереж теплопостачання. Разом з тим, послуги за опалення місць загального користування в період з 01.10.2020 до 01.11.2023 відповідачами не сплачувалися, внаслідок чого за ними за вказаний період утворилася заборгованість в розмірі 9807,73 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на його користь. Крім цього, в порядку ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь солідарно інфляційні втрати в розмірі 246,09грн, 3% річних в розмірі 80,27 грн. за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, а також заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 923,17 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023. Також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати, понесені при зверненні до суду, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн та 35 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав, по 906,33 грн з кожного. Ухвалою судді від 18.01.2024 заява прийнята до судового розгляду і відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~Відзиву на\~позов,\~вимоги щодо\~змісту,\~форми та\~порядку його\~подання передбачені\~ст.178\~ЦПК України,\~ відповідачами не надано. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримала і просила задовольнити їх в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] проти позовних вимог заперечували. Свою позицію аргументували відсутністю між ними та позивачем договірних правовідносин, відключенням їх квартири від центрального теплопостачання у зв`язку з встановленням у квартирі автономного опалення та відсутністю в під`їздах опалювальних приладів. З урахуванням цього в задоволенні позовних вимог просили відмовити. Вислухавши позиції сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Димитровського міського управління юстиції Донецької області, є співвласниками трикімнатної квартири загальною площею 80,8 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). \~ \~ \~ \~ Квартира відповідачів розташовується в будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення, що також підтверджується актами про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення (а.с.27-29). Згідно акту від 17.09.2012, затвердженому рішенням Міжвідомчої комісії, квартира відповідачів відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.14). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, не спростованих відповідачами, нарахована їм за особовим рахунком [NUMBER] , заборгованість за надання послуг теплопостачання, розрахована за Методикою розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі комунальних послуг за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, складає 9807,73 грн, 3% річних 80,27 грн., інфляційні втрати, розраховані за період з 01.12.2020 до 01.02.2022 264,09 грн, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 до 01.11.2023 - 923,17 грн. (а.с.15-16). \~ \~ \~ \~Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги в будинку [ADDRESS] за спірний розрахунковий період здійснювався з урахуванням показань вузла комерційного обліку (теплолічильника), що зафіксовано актами зняття показань вузла обліку теплової енергії від 30.11.2020, 31.12.2020, 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 12.04.2021, 31.10.2021, 30.11.2021, 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022, 01.04.2022, 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 01.04.2023 (а.с.34-43). 16.08.2023 за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» Димитровським міським судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за теплопостачання за період з 01.11.2020 по 01.07.2023 в сумі 9807,73 грн., а також 3 % річних та інфляційної складової, який ухвалою суду від 21.08.2023 за заявою відповідача [PERSON] було скасовано (а.с.13). Відповідачі підтвердили, що послуг з теплопостачання на обігрів місць загального користування та за абонентське обслуговування за спірний період після скасування судового наказу вони не сплачували. При цьому зауважували, що розрахунок заборгованості зроблений позивачем, виходячи з площі 84,30 кв.м, тоді як в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно загальна площа квартири вказана 80,8 кв.м. Між тим, отримуючи квитанції на сплату послуг, в яких площа їх квартири значиться 84,30 кв. м, з питання узгодження площі квартири для здійснення розрахунків вони до позивача не зверталися, претензій на його адресу не направляли. Поясняли, що площа зменшилася за рахунок утеплення стін, проте теплопостачальне підприємство про це вони не повідомляли. Наявності приладу обліку теплової енергії в будинку не заперечували, разом з тим вважали, що, маючи своє індивідуальне опалення, вони не повинні сплачувати нараховані їм позивачем суми за обігрів місць загального користування. На це ж вказував і свідок [PERSON] , допитаний за клопотанням відповідачів, чиї пояснення суд не бере до уваги в якості доказу у справі, оскільки вони зводилися виключно до оцінки неправомірності дій генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго», що не є предметом спору і за своєю суттю не мають значення для розгляду справи. \~ \~ \~ \~Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована плата складається з другого показника. З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не звільняє споживачів від сплати послуг, так як завдяки функціонуванню внутрішньо будинкової системи опалення за рахунок тепловиділень від ізольованих розподільчих трубопроводів, що розташовані в будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи інших інженерних комунікацій, системи водопроводу та каналізації всього будинку з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі \~№ 311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування. \~\~ \~ Позиція Верховного суду України ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.\~ \~\~ \~До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.\~ \~\~ \~ Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Факт оснащення\~будинку,\~в якому\~розташовується квартира\~відповідачів, приладом обліку теплової енергії, який знаходиться у справному стані і є комерційним, стороною відповідачів не заперечується. Доказів щодо не підтримання внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку в робочому стані або недотримання нормативної температури повітря на сходових клітинах під`їзду, де розташована квартира відповідачів, суду не надано. Отже, посилання відповідачів на відсутність приладів опалення в під`їзді будинку, відсутність письмового\~договору про\~надання послуг\~з централізованого\~опалення як на підставу неправомірності пред`явлення до них рахунків на оплату за опалення місць загального користування є неспроможними. До того ж, факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення, на що в судовому засіданні звертали увагу відповідачі, сам по собі не може бути підставою звільнення споживачів від оплати послуг, так як відсутність письмового\~договору про\~надання послуг\~з теплопостачання\~не свідчить\~про відсутність\~певних договірних\~відносин і\~не звільняє\~відповідачів від\~оплати за\~фактично надані\~послуги. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц . Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст.642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги відповідно до п.21 Правил справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. \~ \~ \~ \~Оскільки житло відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і вони, як і інші власники квартир багатоквартирних будинків, є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з них заборгованості за теплопостачання. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. \~ \~ \~ \~Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, плата за отримання послуг опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відповідачами з 01.10.2020 до 01.11.2023 не здійснювалася. Сума заборгованості за вказаний період складає 9807,73 грн. (а.с.15-16). Так як відповідачі не виконують свого обов`язку зі сплати послуг з теплопостачання і будь-яких доказів їх неотримання суду не надали, вказана сума підлягає стягненню з них в судовому порядку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком позивача, сума 3 % річних складає 80,27 грн, а інфляційної складової 246,09 грн. Вказані суми відповідно до приведеної вище норми закону також підлягають стягненню з відповідачів в повному обсязі в солідарному порядку. \~ \~ \~ \~Крім заборгованості за теплову енергію, 3% річних та втрат від інфляційних процесів, позивач просить суд стягнути з відповідачів і плату за абонентське обслуговування в розмірі 923,17 грн. Статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Нарахування за абонентське обслуговування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі, виходячи із розрахунку 26 грн 42 коп за місяць в період з 01.10.2020 року по вересень 2021 року, з 01.10.2021 року розмір плати за абонентське обслуговування складає 33,74 грн (для споживачів, які мешкають в будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнані лічильниками обліку теплової енергії), з 01.10.2022 плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн за місяць, з 01.10.2023 плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн за місяць. Так як з 01.10.2020 року до 01.11.2023 року плату за абонентське обслуговування відповідачі не здійснювали, з них на користь позивача також підлягає стягненню 923,17 грн. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2684,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35 грн. за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу слід відмовити.

Outcome: approved