Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 06.01.2021 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.162684. Відповідно до умов договору, позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] . 05.07.2021 у м. Києві сталося ДТП за участю транспортного засобу «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] та транспортного засобу «Zongshen HERCULES» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.08.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 49494,05 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування та сплачений судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2024 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу Деснянського районного суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 05.07.2021 о 13 год. 30 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Zongshen HERCULES» д.н.з. [NUMBER] по проспекту Алішера Навої, 41 у м. Києві, рухаючись заднім ходом , не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п. 10.9 ПДР України. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.08.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП автомобіль «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] застрахований позивачем, що підтверджується договором добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ.162684 від 06.01.2021. Згідно ремонтної калькуляції від 15.07.2021 вартість ремонту становить 49632,60 грн. Відповідно до страхового акту № 6554/1 розмір страхового відшкодування становить 49494,05 грн. Позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 49 494,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 00058354 від 20.07.2021. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що підтверджується довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування (а.с.59). Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Положенням статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Жодних належних, достовірних та допустимих доказів у спростування позовних вимог, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. Враховуючи, що відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, будь-яких заперечень з приводу суми страхового відшкодування та її виплати суду не надано, на підставі вище викладеного та згідно наведених правових норм, пред`явлений до відповідача позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 49494,05 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved