Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] (далі - позивачка), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису №2915 від 21 листопада 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Степанівною, про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 299 грн. 95 коп., таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний виконавчий напис є незаконним і має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не мала права його видавати, вона наявності заборгованості за кредитним договором не визнає. Позивачка зазначає, що Київським апеляційним адміністративним судом визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку могло проводитися стягнення за кредитними договорами. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача викликався до суду для участі у судовому розгляді належним чином, при цьому до суду не з`явився, однак подав заяву про визнання позовних вимог, в якій просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача на користь позивачки 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого останньою за подання позову. Заяви та клопотання учасників справи Інших заяв та клопотань від позивачки, відповідача та третіх осіб не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, відповідачу визначено строк для подання зустрічного позову, відзиву на позов та заперечень, позивачці визначено строк для подання відповіді на відзив, також третім особам визначено строк для подання письмових пояснень по суті справи. Оскільки з поданої представником відповідача заяви вбачається, що останнім позов визнається повністю, при цьому представник відповідача наділений відповідним правом згідно наявної в матеріалах справи копії довіреності, відповідно до статті 206 ЦПК України суд ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підстав. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 21 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Степанівною вчинено виконавчий напис за реєстровим номером №2915 про стягнення з позивачки на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» грошових коштів у якості заборгованості за кредитним договором у розмірі 42 299 грн. 95 коп., що визнається та не оспорюється сторонами у справі. На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелкін (Вольф) ТЛ. було відкрито виконавче провадження №56010460 про стягнення з позивачки на користь відповідача 42 299 грн. 95 коп. (а.с. 7). Водночас, будь-які докази щодо наявності у позивачки заборгованості за вказаним кредитним договором та правильності її обрахування матеріали справи не містять, відповідач та треті особи відповідних доказів суду не подали. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначення переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року, №296/5. Згідно з цим Порядком для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Безспірність заборгованості мають підтверджувати документи, перелік яких затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. При цьому ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус наведених вище положень законодавства не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не пересвідчився в тому, що вимоги стягувача є безспірними, а також не з`ясував чи має боржник заперечення щодо самої заборгованості та правильності її розрахунку, чим порушила вказані вище норми закону. Отже, за викладених обставин у приватного нотаріуса Хари Н.С. не було правових підстав для вчинення оскаржуваного позивачкою виконавчого напису, оскільки надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу. Також суд зазначає, що саме постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року було внесено зміни, зокрема доповнено її новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» відповідно до якого було передбачено можливість видачі вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитними договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа №826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме пунктів 1 та 2, зокрема щодо змін, які вносяться до переліку документів, за якими передбачалася можливість здійснення стягнення заборгованості за кредитними договорами у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, з моменту набрання законної сили наведеною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду положення постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року що передбачали можливість стягнення заборгованості за кредитними договорами на підставі виконавчих написів нотаріусів стали нечинними, відповідно нотаріуси втратили право вчиняти відповідні виконавчі написи. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги те, що на час вчинення виконавчого напису №2915 від 21 листопада 2017 року нотаріусом не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивачки, зважаючи на те, що нотаріус взагалі не мала права вчиняти такий виконавчий напис у зв`язку з нечинністю відповідних положень постанови КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. Судові витрати Позивачкою здійснено судові витрати на сплату судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп., при цьому відповідачем судові витрати не здійснювалися. Доказів здійснення інших судових витрат на час ухвалення судом рішення позивачем не надано. Оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з його визнання відповідачем, відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 50 відсотків понесених нею судових витрат у розмірі 484 грн. 48 коп. (968 грн. 96 коп. / 2), а інші 50 відсотків судових витрат повернути позивачці з державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved