Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Рух справи 01.02.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана заява, датована 28.01.2023, за підписом позивача, в якій останній просить зняти арешт з усього майна яке належало на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] , накладений постановою про арешт її майна та оголошення заборони на його відчуження АА № 827799 від 30.11.2009, реєстраційний номер обтяження № 9308066 у зв`язку з виконанням нею вимог за боргом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 для розгляду зазначеної заяви визначено суддю [PERSON] Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.03.2023 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків терміном десять днів з моменту отримання копії ухвали з урахуванням вимог, викладених у такій ухвалі. 22.04.2023 на виконання вказаної ухвали до суду надійшов позов в оновленій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.11.2023 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 776 від 04.04.2024 у зв`язку з звільненням у відставку головуючого судді [PERSON] призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2024 для розгляду зазначеної справи визначено суддю Зуєвич Л.Л. У судове засідання, призначене на 06.06.2024, учасники справи не з`явились. При цьому, судова повістка про призначення судового засідання на 06.06.2024, направлялась судом на адресу, вказану позивачем у позові, проте відповідне поштове відправлення було повернуто відділом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 60). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07.07.1989) /також, див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 752/24739/19, провадження № 61-20936 св 21/. Від учасників судового процесу будь-яких заяв та клопотань (в т.ч. в порядку ч. 3 ст. 131 ЦПК України) станом на день судового засідання не надійшло. Доводи позову В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , яка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 5788 та витягу з Державного реєстру правочинів № 536395 від 22.12.2004, на час смерті була власником квартири під номером [ADDRESS] . Зазначається, що з метою відкриття спадкової справи позивач звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Реви Н.І., від якого йому стало відомо, що на майно [PERSON] накладено арешт. Зауважується, що відповідно витягу про реєстрацію в Спадковому майні № 68611636 від 18.02.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ревою Н.І. було заведено спадкову справу № 3/2022. При цьому, стверджується, що від нотаріуса позивачу стало відомо, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 312135222 від 11.10.2022 власником зазначеного майна є [PERSON] та на все її майно накладено обтяження - арешт нерухомого майна. Також, звертається увага на те, що зазначене обтяження зареєстровано 02.12.2009 за № 9308066 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 827799, 30.11.2009 ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: [PERSON] ; обтяжував: Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Як вказує позивач, на його запит до Солом`янського Відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано листа № ДВ/12 від 07.10.2022. Як зазначається у позові, з цього листа позивачу відомо, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 07.10.2022 на виконанні у Відділі відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] , ІНН [NUMBER] не перебувають. У позові наголошується, що наявна інформація про реєстрацію виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2230-1, виданого 17.09.2009 Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 16 050,80 грн. Зі слів позивача, 30.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою скасовано всі заходи примусового виконання рішення по ВП № [NUMBER]. При цьому, у позові зауважується, що в листі зазначено, що здійснити пошук та надати інформацію про виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2009 року, не вбачається за можливе, у зв`язку з запровадження Єдиного реєстру виконавчих проваджень після 2009 року, а строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 № 2274/5 (стара редакція). Таким чином, позивач наголошує, що встановити виконавче провадження в рамках якого винесено постанову про арешт майна та надати більш детальну інформацію щодо переліку проведених дій, їх дат, та наслідків проведених під час перебування виконавчого документа не виявляється можливим. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів на відому адресу відповідача. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернулися до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 41). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи, 21.05.2024 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 57, 62). На день винесення рішення будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надійшло, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію відповідачів щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.01.2022, а.с. 6), мати позивача, [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.1974 (а.с. 7) де батьками [PERSON] зазначено [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 68611636 від 18.02.2022, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рева Н.І. відкрито спадкову справу № 3/2022 (номер у спадковому реєстрі 69172453) (а.с. 10). До матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2004 (а.с. 8), укладеного між [PERSON] , яка діє від свого імені та від імені [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець), за яким [PERSON] придбала у власність квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 59,80 кв.м., за 26 235,37 грн. Відповідно до інформаційної довідки № 312135222 від 11.10.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 11), нерухоме майно, що належить [PERSON] , обтяжене арештом. При цьому, зі змісту зазначеної інформаційної довідки вбачається, що зазначене обтяження зареєстровано 02.12.2009 за № 9308066 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 827799, 30.11.2009 ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві; об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: [PERSON] ; обтяжував: Відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 11). В матеріалах справи міститься копія відповіді № ДВ/12 від 07.10.2022 Солом`янського Відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на запит [PERSON] /а.с. 12/, зі змісту якої вбачається наступне: «За результатами розгляду Вашої заяви, яка надійшла до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відділ) повідомляє наступне: Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню регулюються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність запису про арешт нерухомого майна № 9308066 внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, АА №827799, 30.11.2009, ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 07.10.2022 на виконанні у Відділі відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] , ІНН [NUMBER] не перебувають. Наявна інформація про реєстрацію виконавчого провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2230-1 виданого 17.09.2009 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 16 050,80 грн. 30.09.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою скасовано всі заходи примусового виконання рішення по ВП № [NUMBER]. Також слід зазначити, що здійснити пошук та надати інформацію про виконавчі провадження, які перебували на виконанні до 2009 року, не вбачається за можливе, у зв`язку із запровадження Єдиного реєстру виконавчих проваджень після 2009 року, а строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 (три) роки, відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 № 2274/5 (стара редакція). Таким чином, встановити виконавче провадження в рамках якого винесено постанову про арешт майна та надати більш детальну інформацію щодо переліку проведених дій, їх дат, та наслідків проведених під час перебування виконавчого документа не виявляється можливим, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження. Додатково повідомляємо, що вичерпний перелік підстав звільнення майна з під арешту визначений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладені обставини, зважаючи на відсутність підстав, передбачених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий (вилучено запис про обтяження) лише за рішенням суду. Отже, виходячи з вищевикладеного, Відділ немає правових підстав для задоволення вашої заяви.» Крім того, матеріали справи містять копії: витягу з державного реєстру правочинів № 536395 від 22.12.2004 (а.с. 9); паспорту [PERSON] (а.с. 13); картки фізичної особи - платника податків [PERSON] (а.с. 14). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ч. 1 ст.і 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23, провадження № 61-292 св 24). У ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594 св 21), від 08.12.2022 у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109 св 22). У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абз. 1 п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Порушене право спадкоємця може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, а позивачем заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23, провадження № 61-292 св 24, від 04.10.2023 у справі № 337/2402/22, провадження № 61-7442св23). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані позивачем, суд дійшов висновку про те, що законом у спірних правовідносинах передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права позивача, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19; п. 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Солом`янський ВДВС про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження, однак, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач не заявив вимоги про визнання права власності на спадкове майно. На підставі цього суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] обрано неефективний спосіб судового захисту порушеного права, оскільки ним заявлено позовну вимогу лише про зняття арешту, тоді як законом у спірних правовідносинах передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права позивачки, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. З урахуванням встановлених обставин справи, у задоволенні позову слід відмовити. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати позивача у справі покладаються на нього ж. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed