Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Дячук С.І. звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням суду від 23.02.2022 було розірвано. В шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, однак, продовжує навчання у ДВНЗ «Ужгородському національному університеті» на денній формі навчання, на факультеті іноземної філології. Навчання дочки на денній формі навчання виключає можливість власного працевлаштування та отримання нею доходів, а отже дочка потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач не хворіє, є особою працездатного віку, а відтак має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка навчається та потребує матеріальної допомоги. З цих підстав, позивач просить позов задовольнити. 26.04.2024 судом зареєстрований відзив на позовну заяву поданий відповідачем, який мотивований тим, що позов до задоволення не підлягає, оскільки він вважає, що належним суб`єктом звернення з позовними вимогами щодо стягнення аліментів на навчання має бути саме донька - [PERSON] , яка не проживає із матір`ю - Позивачкою у справі. Крім того, положеннями ст.199 СК України чітко зазначено, що для стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, обов`язковою умовою є можливість платником податків (божником) надати матеріальну допомогу такій дитині. Станом на сьогодні, він не працевлаштований (безробітний), проживаю разом із матір`ю похилого віку у її хаті у селі Голгоча Тернопільської області, Тернопільського району. Здійснює за нею догляд (без оформлення догляду/опіки на непрофесійній основі), сплачує аліменти на неповнолітнього сина (спільний із Позивачем син - [PERSON] ). У нього відсутній будь - який дохід, він є фінансово залежний від матері непрацездатного віку. Крім цього, вважає, що [PERSON] також при зверненні до суду не обґрунтовано заявлену до стягнення суму аліментів на утримання дитини, яка навчається у сумі вимог в 4000 грн., щомісячно. Таким чином вказав відповідач, Позивачу у своїй позовній заяві належало навести аргументи розрахунку аліментів в розмірі 4000,00 грн. щомісячно та надати докази того, що він має фінансову/матеріальну можливість сплачувати кошти на навчання/утримання повнолітньої дитини саме в такому розмірі. Тому, в задоволенні позову просить відмовити. 16.05.2024 Судом зареєстрована відповідь на відзив, в якій позивачка не погоджується із доводами наведеними відповідачем у відзиві на позов, оскільки зареєстрованим постійним місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади від 09.05.2024. Позивачка зареєстрована та проживає за тією ж самою адресою, що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади, який був поданий разом із позовною заявою та знаходиться у матеріалах справи. Саме за цією адресою знаходиться постійне місце проживання доньки сторін, а гуртожиток є тимчасовим місцем її перебування на період навчання. Також, станом на цей час, саме позивачка повністю забезпечує свою доньку. Оскільки донька сторін навчається на денній формі навчання, вона не має можливості працевлаштуватись, а тому усі її побутові витрати, витрати на харчування та проїзд, навчання, тимчасове проживання в гуртожитку, вартість навчання покриває саме позивачка [PERSON] . Договір на навчання доньки сторін у ВНЗ був підписаний саме позивачкою, і як вбачається із банківських квитанцій про оплату навчання, таку оплату здійснювала позивачка, а не донька сторін. Враховуючи вказане, вважає, що належним позивачем у цій справі є саме [PERSON] . Крім того, відповідач у відзиві на позов стверджує, що немає матеріальної можливості оплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки. Водночас на підтвердження вказаного він не надав жодних доказів, зокрема довідки про доходи. Також, відповідач стверджує, що 4 000 грн є необґрунтовано великою сумою аліментів. Позивачка не погоджується з вказаним, оскільки така сума аліментів повністю відповідає сучасним економічним реаліям, цінам на продукти, речі та послуги. Вартість навчального року доньки сторін у ВНЗ складає 22 500 грн і це не враховуючи витрат на проживання, проїзд в інше місто, харчування, покупку одягу та речей першої потреби, витрат на мобільний зв`язок та інтернет, тощо. Тому, просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді від 08.04.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Дячук С.І. позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2022, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 19.10.2004. Згідно судового наказу виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 10.12.2023 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третини) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 04 листопада 2021 року, і до досягнення найстаршою дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття. 09.02.2023 позивач зареєструвала шлюб із [PERSON] , та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 09.02.2023 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 01.09.2022 позивачка, в інтересах своєї доньки, уклала договір із Ужгородським національним університетом про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб. Відповідно до п. 1.1. Договору університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника, тобто позивачки, здійснити підготовку здобувача вищої освіти [PERSON] за денною формою освіти за освітньою програмою "035 Філологія 035.041 германські мови та літератури (переклад) для здобуття вищої освіти бакалавр. Відповідно до пункту 5.2 вищевказаного договору від 01.09.2022 загальна вартість освітньої послуги становить 90 000 грн (дев`яносто тисяч гривень 00 копійок), розмір оплати за навчальний рік - 22 500 грн (двадцять дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок). Зареєстрованим постійним місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу з реєстру територіальної громади від 09.05.2024. Позивачка зареєстрована та проживає за тією ж самою адресою, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2023/002663825 від 31.03.2023. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття, продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав доказів, що він не працює, не отримує доходів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище, що унеможливлює утримання ним своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Тому, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, розмір аліментів, які підлягають стягненню слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісяця, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше як до досягнення двадцятитрьохрічного віку. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дочки та забезпечення її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вимогу про більший розмір аліментів суд вважає безпідставною, недоведеною, оскільки позивачем не надано доказів про майновий стан відповідача, що дає змогу оплачувати аліменти в запитуваному позивачем розмірі, а також враховуючи обов`язок матері також утримувати дитину. Тому, суд враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дочки, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, сплачує аліменти на іншу неповнолітню дитину, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 грн (Дві тисячі гривень 00 копійок), щомісяця, починаючи стягувати з 13.03.2024 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. На підставі ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial