Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

І. Суть спору 17.04.2024 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог ствердила, що 03.09.1994 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Мишівською сільською радою Іваничівського району, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 13. В шлюбі народилося двоє дітей, які вже є повнолітніми. Як зазначає позивач, спочатку сімейне життя з [PERSON] складалось добре, проте з часом, почали виникати непорозуміння внаслідок того, що кожен із них мав різні погляди на сімейне життя, та ведення спільного господарства. Сторони перестали розуміти один одного і їхні стосунки стали погіршуватись. Намагання зберегти сім`ю ні до чого не приводило, подружжя не могло домовитись у прийнятті спільних рішень, що провокувало до чергової сварки. [PERSON] , неодноразово мала намір подати на розлучення, однак діти рятували шлюб. Через скрутне матеріальне становище, позивач була змушена поїхати на роботу за кордон, що ще більше віддалило подружжя одне від одного і призвело до втрати сімейних стосунків та розуміння. На даний час сторони проживають за однією адресою, проте мають окремі бюджети, окремий побут і щоб уникнути конфліктів майже не спілкуються. Фактично сім`я розпалася, а відчуття розуміння та любові один до одного між ними втрачені. Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не мають спільних інтересів, стали чужими людьми, що призвело до рішення про розірвання шлюбу. Враховуючи, що спроби примирення не принесли жодних результатів, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, спір про поділ майна чи аліменти відсутній. Відповідач відмовився розірвати шлюб через органи ДРАЦС, тому позивач змушена звертатись з даним позовом до суду. З огляду на наведене, [PERSON] просить розірвати шлюб, який був зареєстрований Мишівською сільською радою Іваничівського району, після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу « [PERSON] », судові витрати залишити за позивачем. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. ІІ. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилися, 03.06.2024 року до суду подала заяву в якій просила слухати справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити. Відповідач, будучи належним чином повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить телефонограма (а.с. 17) та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19), не з`явився, про причини неявки не повідомив. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик на 03.06.2024 у судове засідання по справі №156/476/24 відповідача [PERSON] (а.с. 19). ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 18.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні 13.05.2024 року протокольною ухвалою було відкладено розгляд справи, у зв`язку з неявкою відповідача. 03.06.2024 року для участі в судовому засіданні сторони не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Позивач скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала клопотання про розгляд справи без її участі. В силу вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи, відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, 03.06.2024 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Мишівською сільською радою Іваничівського району 03.09.1994 року за актовим записом №13, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 03.09.1994 року (а.с. 6). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з реєстру територіальної громади № 2024/003011872 від 26.03.2024 року (а.с. 5). V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду За таких обставин, суд дійшов переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між не можливе та суперечать інтересам сторін (позивача), суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для його розірвання. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. VII. Судові витрати Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач в позовній заяві просила не стягувати з відповідача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору, суд вважає за необхідне залишити судові витрати за позивачем.

Outcome: approved