Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.07.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 3001915893-96114, за умовами якого відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 3500,00 грн. з терміном користування кредитом 20 днів, датою повернення кредиту 04.08.2021 року та сплатою відсотків в розмірі 1,95 % за кожен день користування кредитом. 18.11.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 18-11/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги дол. Позичальників, в тому числі і за договором позики відповідача. 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників, в тому числі і за договором позики відповідача. Як зазначає позивач, відповідач всупереч умовам договору позики свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, внаслідок чого станом на 08.02.2024 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 32 706,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29 206,00 грн. - заборгованість за процентами. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 06.05.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково в загальній сумі 4773,00 грн., що становить тіло кредиту в розмірі 3500,00 грн. та відповідно до паспорта кредиту загальну вартість кредиту за весь строк кредитування в розмірі 1273,00 грн. В іншій частині позову відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неналежність доказів та відсутність підстав для стягнення відсотків. 28.05.2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача Мостовенка О.І . У даних поясненнях представник позивача зазначив про правомірність нарахування відсотків, а також зазначив, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо незгоди з розрахунком заборгованості. В зв`язку із наведеним, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, наявність відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 3001915893-96114, за умовами якого відповідачу надано кредит на умовах строковості у розмірі 3500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування такими та інших платежів, встановленим цим договором, строком на 20 днів із датою повернення кредиту 04.08.2021 року. Факт укладення даного договору та отримання кредитних коштів відповідачем визнано. 18.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 18-11/21, зокрема за договором позики відповідача від 15.07.2021 № 3001915893-96114. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору від 18.11.2021 року заборгованість відповідача становить у розмірі 4860,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1360,00 грн. - заборгованість за відсотками. 10.03.2023 року між ТОФ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема за договором позики від 15.07.2021 № 3001915893-96114. Відповідно до умов даного договору клієнт як первісний кредитор відступив право вимоги фактору як новому кредитору, зокрема за кредитним договором від 15.07.2021 року № 3001915893-96114, укладеним між кредитором та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору від 10.03.2023 року заборгованість відповідача становить у розмірі 32 706,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 29 206,00 грн - заборгованість за відсотками. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як вбачається з матеріалів справи, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у кредит (позику). Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить у розмірі 32 706,00 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 29 206,00 грн. - заборгованість за відсотками за період з 04.08.2021 року по 08.02.2024 року. Доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «Коллект Центр» отриманої у позику за вказаним договором суми позики у розмірі 3500,00 грн. матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості у цій частині є обґрунтованою. Суд також враховує і визнання відповідачем позову у цій частині Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів, то суд виходить з наступного. Закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16). Відповідно до положень договору позики № 3001915893-96114 від 15.07.2021 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем [PERSON] , відповідачу надано кредит на умовах строковості у розмірі 3500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування такими та інших платежів, встановленим цим договором, строком на 20 днів із датою повернення кредиту 04.08.2021 року.. Таким чином, оскільки договором позики визначений строк його дії, який становить 20 дні з 15.07.2021 року по 04.08.2021 року, саме протягом даного строку кредитодавець мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які становлять 1,95 % на день. Відповідно до паспорту кредиту, що є додатком до договору позики, сума процентів за користування наданими у позику коштами становить 1273,00 грн. за період з 15.07.2021 року по 04.08.2021 року. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» станом на 18.11.2021 року (включно), заборгованість відповідача становить 4860,00 грн., що складається з суми основної заборгованості в розмірі 3500,00 грн. та нарахованих процентів в розмірі 1273,00 грн. Натомість, в подальшому правонаступниками первісного кредитора здійснено нарахування відсотків за договором позики після закінчення строку його дії, тобто після 04.08.2021 року в загальному розмірі 27 933,00 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що новим кредитором неправомірно здійснювалося нарахування процентів за користування кредитом, оскільки відносини щодо зазначеної заборгованості перебували поза відносинами за кредитним договором, а відтак в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики та процентів, нарахованих в межах строку дії договору позики, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 4860,00 грн., а відтак позов в цій частині необхідно задовольнити, а щодо нарахованих прострочених відсотків за користування кредитними коштами новим кредитором у розмірі 27 933,00 грн. слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 449,95 грн. Що ж стосується стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи убачається, що 02.01.2023 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Ліга Ассістанс» укладено договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з заявки про надання юридичної допомоги № 481 від 07.02.2024 року та витягу з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.20244 року, позивачу було надано правові послуги (відповідач [PERSON] , договір № 3001915893-96114): надання усної консультації з вивчення матеріалів - 2 години, 4000,00 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу - 3 год., 9000,00 грн. Понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджено платіжною інструкцією від 09.02.2024 року № 413000008. Відповідачем у відзиві зроблено заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу з посиланням на їх необґрунтованість та завищеність, а також неспіврозмірність із складністю справи. Виходячи з пропорційності до задоволених позовних вимог, розмір витрат на правову допомогу має становити 1931,75 грн. В той же час, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог частково, враховуючи, складання заяв по суті та відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 1500,00 грн., що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача в цій частині слід задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial