Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

12 лютого 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якому прохає шлюб укладений з відповідачкою 02 вересня 2017 року у Святошинському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 996 - розірвати. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 02.09.2017 вони з відповідачкою уклали зазначений шлюб, від якого мають одного сина [PERSON] , дата народження: [INFO] , який проживає з відповідачкою та щодо місця проживання якого між сторонами спору немає. За твердженням позивача, фактично їхня сім`я розпалася, шлюбні стосунки між ним та відповідачкою припинені через суперечки та непорозуміння з приводу потреби подальшого сімейного проживання та розбіжностей у поглядах на шлюб та сім`ю. Подружні відносини між ними припинилися. Спільне господарство не ведеться. Спору про спільне майно немає. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, поновлювати шлюбні стосунки він не збирається. Ухвалою Святошинського районного суду від 15.02.2024 цивільну справу передано за підсудністю Кременчуцькому районному суду Полтавської області. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 березня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю Кобеляцькому районному суду Полтавської області. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 22.04.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 563727 від 26.04.2024 відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 09 травня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 04 червня 2024 року. Відповідачка правом надання відзиву не скористалася. У судове засідання 04 червня 2024 року сторони не з`явилися. Позивач до суду подано заяву відповідно до якої останній прохає розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити На примирення не погоджується. Відповідачкою до суду подано заяву відповідно до якої остання прохає справу розглянути за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. Прохає залишити прізвище « [PERSON] » Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За змістом речення 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 02 вересня 2017 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований святошинським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 996, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.16). Від цього шлюбу сторони мають одну дитину сина: [PERSON] , народився [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.17). Відомостей про існування спору про поділ майна чи визначення місця проживання дітей позовна заява не містить. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки сторони мають малолітню дитину. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки в цьому конкретному випадку, це суперечило б інтересам щонайменше позивача, який не хоче продовжувати подружні стосунки з відповідачкою та миритися категорично не бажає. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачкою категорично не бажає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина 3 статті 115 СК України). Відповідачка прохає залишити їй прізвище « [PERSON] ». Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: approved