Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] ) звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), третя особа: Друга Черкаська державна нотаріальна контора (18002, м. Черкаси, вул. Н. Сотні, 31) про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Позовна заява мотивована тим, що 24 жовтня 2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого він безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок 16/25 частини у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . Договір дарування посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зареєстрований в реєстрі за номером № 1-3040. Зазначає, що [PERSON] є його матір`ю. Він по сьогоднішній день зареєстрований у вищезазначеному будинку, про що свідчать дані його паспорту. Вказує, що даний договір було укладено без мети настання реальних наслідків його укладання, а задля уникнення відповідальності по несвоєчасній сплаті кредиту та накладення арешту на майно. Д укладення договору дарування він та відповідачка домовились про те, що він подарувавши їй частину будинку, уникне таким чином накладення арешту на майно, а вона в свою чергу не буде заперечувати проти його проживання та проживання його родини у вказаному будинку, і як і було право на частину будинку вважатиметься його до вирішення питання з сумою заборгованості, яка в нього виникла на той період. Після вирішення його грошових питань, за їхньою домовленістю, мати повинна була переоформити його частину на нього знову. Інше житло в нього відсутнє. Вище вказане майно йому належало на підставі договору Дарування, посвідченого Веліковою Н.А., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, 14.04.2004 року за № 4424, право власності зареєстроване комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06.05.2004 року в книзі 58, номер запису 2797, реєстраційний номер 1940552. В жовтні 2020 року, після укладення договору дарування, він переїхав до будинку відповідачки, певний час дійсно здійснювала обіцяне нею. Проте, вже за декілька місяців нею було створено такі умови, що його проживання та проживання його родини, стало нестерпним, вони вимушені були виїхати з будинку з малолітньою дитиною та деякий час винаймати житло. Разом з тим, їхні домовленості залишалися в силі. На сьогоднішній день він мешкає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В квітні 2023 року він остаточно вирішив питання з погашенням заборгованості та звернувся до неї щодо домовленості по переоформленню його частини на нього знову. Проте, відповідачка категорично йому відмовила та повідомила, що має намір продати будинок. Це єдине його житло, іншого немає придбати в нього немає змоги. Вона обіцяла не продавати будинок і говорила, що він та його родина може вільно ним користуватися. Таким чином відповідачка ввела його в оману та фактично позбавила його єдиного житла. Просить визнати недійсним договір дарування 16/25 частини у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2020 року, посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1-3040; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54757665 від 24.10.2020 14:13:25, [PERSON] , Друга черкаська державна нотаріальна контора, Черкаський міський нотаріальний округ, Черкаська область та припинити право спільної часткової власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на 16/25 частини у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. 12 липня 2023 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси дану цивільну справу передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси для розгляду за підсудністю. 28 серпня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 28 серпня 2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси заборонено [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб відносно житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . 22 вересня 2023 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала Відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 09 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. 26 січня 2024 року ухвалою суду вирішено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання. 13 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити. Зазначив, що дійсно у нього була заборгованість по сплаті кредитів, в зв`язку з чим ним був оформлений Договір дарування. 14 жовтня 2020 року він приїхав до матері пізно вночі. Було таке, що матір його допустить до квартири, інший раз не пустить. В даній квартирі він проживав до січня 2021 року, підготовкою документів для звернення до нотаріуса займалася його мати. До того часу, як він погасив кредит, а саме в квітні 2023 року, шлюб він розірвав. В 2019-2020 роках його борг перед банком складав 175 тисяч. Борг він брав в трьох банках та 10 спілках. На даний час заборгованість у нього відсутня. В серпні 2023 року до нього зателефонували мати і сказала терміново приїхати. Коли він приїхав, то побачив, що біля будинку стоїть ріелтор. Мати йому повідомила, що вона має намір продати будинок і що його нічого в цьому будинку немає там тільки її та батька. Адвокат Дон Віктор Олександрович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Адвокат Петруніна Вікторія Віталіївна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Третя особа Друга Черкаська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилися, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за їхньої участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що про кредити позивача та Договір дарування вона знає лише зі слів [PERSON] , при ній жодних договорів не складалось. Зараз він проживає в неї за адресою: [ADDRESS] сплачує то він, то вона, в них спільний бюджет. Позивач їй повідомляв, що гроші він вже віддав. На той момент, коли вони познайомились, то будинок був вже переофрмлений. Познайомились вони 07 листопада 2022 року. На даний час вони вдвох працюють. На її думку, з позивача зробили «дурака». В матері та [PERSON] на той час була якась домовленість. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її колишнім зятєм. Зі свахою (відповідачем) на даний час вони спілкуються, а з відповідачем на даний час ні в яких відносинах не перебувають. Вказала, що їй невідомо було про те, що у відповідача були якісь кредити. На той час вони проживали в неї, в 2020 році в неї помер чоловік і він пішов з їхньої квартири, коли її чоловіку було 9 днів. Після того часу він у неї не проживав. З 2015 року вона була на заробітках в Польщі. Їй не відомо про те чи брала її донька кредити. А про той факт чи брав він кредити, їй було нецікаво. Для того щоб донька змогла поїхати на море, то саме вона скинула їй трохи грошей. В неї вони проживали з того часу як розписалися. Вони десь пару тижнів спробували пожити у свахи, але переїхали до неї, в зв`язку з тим, що у доньки проблеми з нирками, а в неї вдома тепліше. З відповідачкою свідок спілкується лише на тему внука. Коли дочка проживала з позивачем, то відносини у них були, наче нормальні. Він і пив і їв разом з ними, за комунальні послуги не сплачував. У них було все нормально, коли позивач бу в тверезому стані. Коли він вибирався з їхньої квартири, то сказав, що йде від моєї дочки, що його, наче, тещя вигнала. Це було ще 12-14 жовтня 2020 року. Сказала, що все залише своєму рідному внукові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що з відповідачкою вона знаходиться в нормальних стосунках, а з відповідачем у неї немає взагалі ніяких відносин. Чоловік пішов від неї 14 жовтня 2020 року, після цього вони перестали спілкуватись. Коли її батьку було 40 днів, то він прийшов до неї на роботу з якоюсь жінкою [PERSON] на розборки, їй було дуже цікаво хто я така. Відносини між нею та позивачем ніякі. З моменту укладення шлюбу вони проживали на Пилипенка 9. За договір вона нічого сказати не може. Разом вони проживали десь із жовтня 2013 року, а 30 листопада 2013 року вони пішли та розписалися. З жовтня 2013 року вини постійно проживали на Пилипенка 9. Останній час у них не було ніяких відносин, після того, як помер батько [INFO] , то позивач просто загуляв, їм казав, що ночує у матері, а матерії казав, що ночує з нею. Він гуляв по дівчатах, його не раз «застукувала» її мати. На що він брав кредити їй не відомо. Їй відомо про те, що існує Договір дарування на пів будинку, які він подарував своїй матері. Розлучилися вони 06 липня 2021 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем є родинні відносини, вони є сином та матір`ю. 24 жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали Договір дарування частини житлового будинку, який посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко та зареєстрований в реєстрі за № 1-3040. Відповідно до п. 1 Договору, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 16/25 частини у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок з прибудовами в цілому під літ. А-І, А-1, а,а, загальною площею 98,4 кв. м., житловою площею 55,5 кв. м., погріб В, вбиральня Г, сарай Ж, літня кухня Ж, огорожа № 1-4, водоколонка № 5, замощення І, розташований на земельній ділянці, площею 0,0609 га, к/н 7110136400:03:040:0062. Відповідно до п. 5 Договору, сторони підтверджують, що укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 333581095 від 25.05.2023,24.10.2020 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 16/25 частку на будинок за адресою: [ADDRESS] (номер відомостей про речове право 38828095). Позивач [PERSON] зазначає, що Договір дарування частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між ним та [PERSON] є удаваним правочином, в зв`язку з тим, що дарування частки будинку відбулась задля того аби він міг уникнути арешту майна, в зв`язку з наявними на той час боргами. На підтвердження своїх боргових зобов`язань позивачем надано Договір кредиту та страхування № Z62.00615.005140510 від 16.04.2019 року, укладеного між ним та АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , відповідно до якого він отримав кредит в сумі 10239 грн. 00 коп., Меморіальний ордер № 3923612 від 17 квітня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] здійснював погашення кредиту № Z75.00615.004136321 від 26.07.2018, оформленого в АТ «Ідея Банк»; квитанції, які підтверджують погашення кредитної заборгованості за договором № Z62.00615.005140510 від 16.04.2019 року та за договором № Z06.00615.005825734 від 16.10.2019; Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4770191, з якого вбачається, що [PERSON] отримав кредит в розмірі 12700 грн. 00 коп. Також, позивачем надано Розрахунок боргу станом на 15.07.2019 року по договору № Z62.00615.005140510 від 16.04.2019 року, з якого вбачається, що загальна заборгованість 7882 грн. 17 коп. На думку суду, вищезазначені документи дійсно підтверджують наявність у [PERSON] боргових зобов`язань. Проте, на думку суду, сума заборгованості не є надто великою. Також, позивач стверджує, що в жовтні 2020 року, після укладення Договору дарування, він переїхав до будинку за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю родиною та малолітньою дитиною. Даний факт спростовується показами свідків, які зазначили, що позивач [PERSON] до жовтня 2013 року проживав разом зі своєю дружиною за адресою: [ADDRESS] , а потім пішов звідти сам в зв`язку з розлученням. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 2 \~ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у\~ст. 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у\~ст. 215 ЦК України. За змістом ч. 5\~ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту\~ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. У Постанові Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17 зроблено висновок, що з конструкції ч. 3\~ст.\~13\~ЦК України\~випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Частинами 2,3\~ст. 13 ЦК України\~встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору після виникнення у нього зобов`язання із повернення боргу діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6\~ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3\~ст. 13 ЦК України). У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зазначено, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У Постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою\~статті 13 ЦК України\~при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Судом встановлено, що позивачем [PERSON] не надано доказів, які б підтверджували удаваність чи фіктивність Договору дарування частини житлового будинку, який посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко та зареєстрований в реєстрі за № 1-3040. На думку суду, складання Договору дарування частки будинку від 24 жовтня 2020 року відповідало волеявленню [PERSON] та він усвідомлював майбутні ризики та наслідки. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., [PERSON] є власником 1/2 частки спадкового майна, а саме, 9/50 частини у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 січня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., [PERSON] є власником 1/2 частки спадкового майна, а саме, 9/50 частини у праві власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0609 га, к/н 7110136400:03:040:0062, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки, він є необгрунтованим та недоведеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed