Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

14\~ березня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів за минулий час. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] і [PERSON] мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який на цей час проживає разом із позивачем і знаходиться на його утриманні. Оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не займається його вихованням, не проживає з ним, представник\~ позивача прохає суд стягувати із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки із усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти за минулий період,\~ починаючи з 23.09.2022 року. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2024 року задоволено заяву про відвід судді Тесленко Т. В. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2024 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Бердніченко О. П. у судовому засіданні 27.05.2024 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та прохала позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача, адвокат Галушко С. С. в судовому засіданні 27.05.2024 року позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вимогу про стягнення аліментів за минулий період, починаючи із 23 вересня 2022 року не визнає. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Також судом установлено, що з 14 жовтня 2006 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2022 року шлюб між ними розірвано (а.с. 6, 11-12). Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне [PERSON] . На цей час неповнолітня дитина, [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, оскільки між сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо порядку та способу утримання дитини в досудовому порядку, при цьому [PERSON] не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення саме з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов у цій частині необхідно задовольнити. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів необхідно проводити з дня подачі позову до суду 14 березня 2024 року. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, починаючи з 23 вересня 2022 року суд зазначає таке. Так, статтею 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач вживав до подачі вказаного позову до суду (14.03.2024 року) належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача в добровільному порядку, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Надані стороною позивача, на їхнє переконання, в якості характеризуючих документів, матеріали справи про адміністративне правопорушення за фактом вчинення [PERSON] відносно позивача, [PERSON] домашнього насильства, суд не приймає до уваги, оскільки за відсутності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, особа не є такою, що притягувалась до адміністративної відповідальності. Відтак, особа вважається невинуватою доти, доки її вину не буде доведено в законному порядку, а тому надані позивачем документи не мають значення для встановлення обставин справи, зокрема вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час. Надані позивачем підтвердження про перерахування відповідачем коштів на утримання сина не підтверджують факт перерахування коштів на вимогу позивача\~ та свідчать про неможливість позивача подати позов до суду про стягнення аліментів у період із 23 вересня 2022 року по 14 березня 2024 року. Таким чином, суд вважає, що підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий період відсутні, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України) Разом з тим, відповідно до п.3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», водночас ним заявлено дві вимоги майнового характеру (про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та про стягнення аліментів за минулий час), при цьому відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір» за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Outcome: partial