Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить усунути перешкоди в користуванні приватною власністю квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та виселення [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з метою придбання житлової нерухомості зареєструвалася на сайті ДП «Сетам». Позивач на прилюдних електронних торгах з реалізації арештованого майна, які проводились ДП «Сетам» в установленому законом порядку придбала двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належала [PERSON] , яка була боржником у виконавчому проваджені № 63829531 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL 701/517/2007 від 26.04.2007 в сумі 1\~117\~795, 40 грн., за яким спірне майно було продано на прилюдних торгах у рахунок погашення боргу. Відповідно до Протоколу електронних торгів СЕТАМ № 531872 від 29.03.2021, за реєстраційним номером лота 470125, назва лоту: двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] переможцем визнано [PERSON] . Грошові кошти за придбане нерухоме майно в загальній сумі 555\~545, 00 грн. сплачені позивачем на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. За результатами торгів виконавцем [PERSON] складений та отриманий відповідачами протокол про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна. На підставі вказаного протоколу виконавцем 13.04.2021 складено акт про проведені електроні торги ВП № 63829531. Акт про проведені електроні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане позивачем майно. Позивач 15.04.2021 оформила у приватного нотаріуса ХМНО Непочатих В.В. свідоцтво про право власності за № 215 на вказану квартиру та зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, індексний номер Витягу 252820347, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2337675963101, номер запису про право власності: 41509932. За результатами розгляду заяви позивача відповідачі припинили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки від 27.04.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб інформація відсутня. На усне прохання позивача добровільно звільнити квартиру відповідачі відповіли категоричною відмовою. Відповідачі не звільнили зазначену квартиру та продовжують у ній мешкати без законних на те підстав. Для вирішення питання щодо усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою позивач звертався до органів поліції. Відповідачі у квартирі не зареєстровані, не сплачують комунальні послуги, вони не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із позивачем не пов`язані. Самоправно займаючи квартиру, перебуваючи в ній без достатніх правових підстав, відповідачі перешкоджають позивачу в реалізації права власності, зокрема права користуватися своєю власністю, не бажають звільнити квартиру на вимогу позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надали, також не подали новому складу суду відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №252820347, сформованого станом на 15.04.2021, єдиним власником Квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] В Квартирі продовжують мешкати [PERSON] , [PERSON] . Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у реєстрі немає відомостей про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була власником Квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.10.2004, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Швидкіною О.О., р. № 4394 та зареєстрований в КП «ХМБТІ» 08.11.2004 за реєстраційним номером: 7991743 та записаний в книзі: 1 номер запису: П-537979. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №531872 від 29.03.2021 організатора електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» за лотом № 470125 торги відбулися. Переможцем визначено [PERSON] 13.04.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. було складено Акт про проведені електронні торги (ВП №63829531), та видано відповідне Свідоцтво, посвідчене 15.04.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 215. Згідно п.8 ч.1\~ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Частиною першою\~статті 156 Житлового кодексу\~УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 Житлового кодексу\~УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 3 Сімейного кодексу України\~визнає сім`єю спільне проживання осіб, що пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом. Адже право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Аналогічна правова позиція була висловлена Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховний Суд у постанові суду від 28.07.2018 року № 638/13030/13-ц. Таким чином, право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44,7 кв. м. відповідачами [PERSON] , [PERSON] , втрачено з моменту припинення права власності [PERSON] , на спірну квартиру, а саме: з 15.04.2021. Фактичне проживання відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю, що підтверджується матеріалами ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області за фактом заяви [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є чоловіком доньки позивача пояснив, що [PERSON] брала участь у торгах по придбанню квартири. Він за її проханням їздив з нею дивитися цю квартиру. Їм погрожував якийсь громадянин, який казав, що то його квартира. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплені основні принципи непорушності права власності, які означають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1\~ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.1\~ст.317 Цивільного кодексу України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~статті 321 Цивільного кодексу України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Положеннями\~статті 47 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Частиною першою\~статті 383 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу\~УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до\~статті 155 Житлового кодексу Української РСР, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. У відповідності до\~статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень\~статті 109 Житлового кодексу Української РСР\~виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до\~статті 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved