Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Представник позивача адвокат Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» Таргоній В.М., звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) 300 000 (триста тисяч) гривень 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 22.12.2018 року на першій залізничній колії поблизу станції Лубни, навпроти житлового будинку в [ADDRESS], потяг № 15 (локомотив ЧС4 №75) сполученням «Харків-Рахів», під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , 1987 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. Вказані обставини було встановлено рішенням Оржицького районного суду Полтавсьеої області від 18.10.2022 справа №543/855/21. Власником локомотива ЧС4 №75 сполученням «Харків-Рахів», є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Київ-Пасажирський», регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства (АТ «Укрзалізниця»). Машиніст вказаного вище локомотива [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський», регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 20.04.2007 року по теперішній час. Вказує, що [PERSON] є матірю загиблого [PERSON] , отже вона втратила рідного сина, близьку людину, який був її опорою та підтримкою. Життя позивача зруйноване, загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються і на сьогодні. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування. Позивач втратила підтримку та допомогу, а також можливість отримувати таку підтримку та допомогу в майбутньому. Додаткових страждань позивачу додає те, що її внуки позбавлені батьківського піклування. Позивач відчуває біль та страждання через смерть свого сина, смертю сина зруйновано найважливіший життєвий зв`язок, який в будь-який спосіб поновлений бути не може. Внаслідок смерті сина позивача переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. Смерть сина є різкою психотравматичною подією, яка викликала надзвичайний стрес. Позивач позбавлена підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть сина повністю змінила життя позивача у всіх сферах життя та зруйнувала нормальні життєві зв`язки. Позивач оцінює розмір грошового відшкодування внаслідок завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень, вважає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. 19 червня 2023 року відділом ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради, на запит суду щодо доступу до персональних даних, надано відомості про те, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.34 т.1). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.06.2023 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаною позовною заявою. Встановлено відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву. (а.с.35,36 т.1). 14.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необгрунтованими та заперечує в їх задоволенні в повному обсязі. Вказує, що по факту загибелі громадянина [PERSON] залізницею було проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що працівниками залізничного транспорту не були порушені правила безпеки руху або експлуатації транспорту, а також відсутні недоброякісний ремонт транспортних засобів, колій, засобів сигналізації та зв`язку тощо, що, на думку представника відповідача, свідчить про правомірність дій відповідача. Зазначений факт також підтверджує постанова про закриття кримінального провадження від 06.04.2020, винесена за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №12018170240001595 від 23.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України по факту загибелі [PERSON] . Відсутність в діях відповідача неправомірності або протиправності виключає його обов`язок відшкодовувати моральну шкоду. Представник відповідача вказує, що дії локомотивної бригади були правомірними та належними, ними невідкладно було застосовано екстрене гальмування. Однак, зважаючи на вагу та швидкість поїзда, настала невідворотна за даних умов подія, після застосування екстреного гальмування потяг продовжував невідворотно рухатися ще 500 м до повної зупинки. Представник відповідача вважає, що шкода була завдана зокрема і внаслідок непереборної сили. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань у зв`язку зі смертю сина. У зв`язку з вказаним, представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. (а.с.44-74 т.1). Ухвалою судді від 25.10.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Момот К.Е. про витребування доказів з Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області матеріалів кримінального провадження № 1201817024001595 від 23.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України, відмовлено, оскільки дані докази були витребувані та дослідженні судом під час розгляду цивільної справи № 543/855/21, яка має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи. Під час винесення рішення, судом даним доказам дана правова оцінка. Вказане рішення суду набрало законної сили. (а.с.140,141 т.1). Ухвалою судді від 25.10.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.138,139 т.1). 27.05.2024 року в судовому засіданні представник позивача адвокат Таргоній В.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Момот К.Е. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю, в своїх поясненнях посилалася на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.12.2018 близько 22-55 год. на першій залізничній колії поблизу зі станцією Лубни, напроти житлового будинку у [ADDRESS] , потяг № 15 зі сполученням «Харків-Рахів» здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , який знаходився на коліях, в результаті чого останній помер на місці події. 22.12.2018 відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018170240001595 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.(а.с.6-9 т.1) Згідно лікарського свідоцтва про смерть №335 від 24.12.2018 причина смерті [PERSON] , [INFO] : пішохід травмований при зіткненні з поїздом. (а.с.19,20 т.1). 27.12.2018 складено актовий запис про смерть №292 [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (а.с.18 т.1). Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 27.08.2021 №ЦЦТех-08/260, локомотив ЧС4-75 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». (а.с.17 т.1). 25.12.2018 проведено оперативну нараду при начальнику локомотивного депо Київ-Пасажирський та прийнято рішення, що дії локомотивної пригоди під час руху поїзда №15 в добу 22.12.2018 визнано вірними. (а.с.58,59 т.1) Згідно акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником станції 28.12.2018, комісія дійшла висновку, що вини працівників ВП «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» філії «Південно-Залізниця» АТ «Укрзалізниця» та станції Лубни виробничого підрозділу «Полтавська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» не вбачається; стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам; смертельно травмований [PERSON] , [INFO] , порушив вимоги п.п.2.2., 2.5. Правил безпеки руху громадян на залізничному транспорті України», затвердженого наказом МТУ від 19.02.1998 №54, зареєстрованого МЮУ 24.03.1998 №193/2633 (зі змінами затвердженими наказом МТЗУ від 22.11.2007 №1059, зареєстрованими МЮУ 18.12.2007 №1378/14645). (а.с.53-57 т.1). Постановою слідчого Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 04.06.2020 закрито кримінальне провадження №12018170240001595 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. (а.с.6-9 т.1). Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18.10.2022 (справа №543/855/21) позов [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - задоволено частково. (а.с.10-16 т.1). Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023 року справа №543/855/21, апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної флії «Південна залізниця», заловолено частково. Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18.10.2022, змінено в частині розміру стягнутого з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору, зменшивши його з 4 121,25 грн. до 1 781,95 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с.162-164 т.1). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як встановлено, 22.12.2018 року на першій залізничній колії поблизу станції Лубни, навпроти житлового будинку в [ADDRESS], потяг № 15 (локомотив ЧС4 № 75 ) сполученням «Харків-Рахів», під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , 1987 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. Вказані обставини було встановлено рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18.10.2022 справа №543/855/21, стягнуто на користь позивача грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди.(а.с.10-16). Постановою Полтавського апеляційного суду від 26.09.2023 року справа №543/855/21, апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної флії «Південна залізниця», заловолено частково. Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18.10.2022, змінено в частині розміру стягнутого з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судового збору, зменшивши його з 4 121,25 грн. до 1 781,95 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (а.с.162-164). Позивач [PERSON] є матірю померлого [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.11.1987 року. (а.с.21 т.1). Позивач звертаючись з позовом до суду вказала, що їй як матері в зв`язку зі смертю рідного сина, завдано моральної шкоди, яка пов`язана із моральними стражданнями через передчасну смерть сина. Життя позивача змінилось у всіх сферах життя, вона втратила нормальні життєві зв`язки. Вона постійно відчуває біль втрати рідної дитини, її життя зруйноване, загибель сина спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються і на сьогодні. Позивач оцінює розмір грошового відшкодування внаслідок завданої їй моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 300 000 гривень, та вважає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пунктів 2.5., 2.6, 2.10., 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені наказом Мінтранспроту України №54 від 19.02.1998, зареєстровано в Мінюсті України №193/2633 від 24.03.1998, пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.; проходити по залізничних мостах і тунелях, не обладнаних спеціальними настилами для проходу пішоходів. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Отже, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд бере до уваги, що сам факт загибелі сина позивача під час дорожньо-транспортної пригоди є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд також приймає до уваги викладені у позовній заяві пояснення позивача про те, що смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки з віком в людини зменшується можливість самостійно забезпечувати своє існування, вона втратила підтримку та допомогу, а також можливість отримувати їх в майбутньому. Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин, до смерті сина в позивача було звичне для нього життя, в якому син займав важливе місце, позивач втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з сином, крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивач відчуває біль та страждання через смерть свого сина, його переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості, смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес позивача. Також, суд враховує відсутність вини відповідача в настанні смерті загиблого [PERSON] , при цьому смерть останнього сталася саме внаслідок його власної грубої необережності, перебування у стані алкогольного сп`яніння та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що в сукупності сприяло виникненню моральної шкоди та відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди. Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Такий розмір моральної шкоди є справедливим. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання цієї позовної заяви до суду. У той же час, з урахуванням ціни позову, на підставі ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3 000 грн. (300 000 х 1% / 100% = 3000 грн.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пунктах 35, 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). З урахуванням викладеного, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 498 грн. (50 000,00 грн. х 100% / 300 000,00 грн. = 16,66%; 3 000 грн. х 16,66 / 100 = 498 грн.).

Outcome: partial