Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом з ним за місцем фактичного проживання: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 17.06.2017 між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, від якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач у повному обсязі прийняв на себе клопоти у вихованні та в утриманні вказаної дитини. Відповідачка проживає окремо в будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Одруження з відповідачкою виявилося невдалим і з липня 2020 року шлюб фактично розпався, шлюбні відносини припинені. За згодою між позивачем та відповідачкою дитина проживала, проживає і залишається проживати з позивачем. Позивач повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач зазначає, що ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач декілька разів висловлювалася в його адресу погрозами відносно того, що забере дитину та вивезе її до Європи на постійне проживання, що суперечить стану здоров`я дитини і може призвести до неповернених наслідків, а також те, що вона так вже вчиняла і не віддавала доньку по декілька днів, тим самим порушувала його батьківські права, перешкоджаючи приймати участь у вихованні доньки, тому суд має визначити місце проживання дитини саме з батьком. Ухвалою судді від 16.01.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 25). Сторони по справі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи без його участі (а.с. 32-33). 07.05.2024 від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 102). Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 17.06.2017 перебувають у шлюбі та мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 9). З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 12-13, 14). Як вбачається з виписки №6763 із медичної картки стаціонарного хворого дочка сторін [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в НДСЛ «ОХМАТДИТ» з 22.05.2023 по 05.06.2023, і у вказаний період мати перебувала у відділенні по догляду за дитиною (а.с. 15-16). Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради №1061 від 16.04.2024 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини» [PERSON] надав працівникам служби у справах дітей Радомишльської міської ради письмові пояснення, в яких вказав, що у зв`язку з розлученням з дружиною [PERSON] , вони дійшли згоди, що дитині [PERSON] краще буде залишитися проживати з батьком. При цьому, [PERSON] в своїх письмових поясненнях працівникам служби у справах дітей зазначила, що з батьком дитини [PERSON] дійшли згоди щодо визначення проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним, суперечностей щодо її участі в житті дитини і спілкуванні з нею не має. Служба у справах дітей Радомишльської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 103-105). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, у дитини є окреме місце для сну, занять та відпочинку і на час обстеження, зі слів батька, дитина перебувала в ДНЗ, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Радомишльської міської ради від 16.04.2024. Будь - яких заперечень щодо місця проживання дитини разом із батьком, відповідач не висловлювала, а навпаки в письмових поясненнях наданих працівникам служби у справах дітей зазначила, що з батьком дитини дійшли згоди щодо визначення проживання дитини,і упродовж всього часу проживання дитини з батьком та на час перебування даної справи в суді не ставила питання про визначення місця проживання дитини разом із нею, оскільки жодних доказів про це в матеріалах справи немає, як і немає доказів, які б підтверджували дії відповідачки та її бажання щодо зміни місця проживання дитини. Таким чином, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідачка досягли згоди щодо проживання дитини з батьком. Сторони за взаємною згодою врегулювали питання, необхідні для забезпечення проживання дитини із батьком. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітньої дочки, яка проживає разом із батьком, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку, тому правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина фактично проживає з батьком і його право не оспорюється.

Outcome: dismissed