Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що вона з відповідачем з 06.02.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , 2010 р.н. та сина [PERSON] , 2012 р.н.. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть з 2014 року. Причиною розірвання шлюбу стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні стосунки та побудову сім`ю. Вважає, що сім`я з відповідачем розпалась остаточно і не може бути відновлена, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, шлюб розірвати. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] , з 06.02.2010 року перебувають у шлюбі, який було зареєстровано Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 32. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , 2010 р.н. та сина [PERSON] , 2012 р.н.. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу Українивизначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася цим правом та звернулася з даним позовом до суду, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Частиною першоюстатті 141 ЦПК Українивстановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно частини першоїстатті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне зазначено в частині 3статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI. Так, з матеріалів позову вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а.с. 4-копія квитанції). Враховуючи викладене, суд вважає можливим вимоги задовольнити, повернувши позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову та стягнувши з відповідача решту 50% сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved