Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Подільського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В позовній заяві посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 1,74 га, яка знаходиться на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами села Загнітків та посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №078085 від 06.05.2004 року. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, однак був позбавлений можливості у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини скористатись правом на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки не знав про існування заповіту. Коли дізнався про наявність заповіту, звернувся до державного нотаріуса Борщівської державної нотаріальної контори Дідик І.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , однак отримав відмову у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини із роз`ясненням права звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що необізнаність про факт існування заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, позивач просить захистити належне йому спадкове право шляхом встановлення шестимісячного строку для прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з`явився та надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник Кодимської міської ради Одеської області в судове засідання також не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.05.2005 року Дзвинянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області. За життя, 27.04.2005 року, [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Дзвинянської сільської ради Борщівського району Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за №34. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 1,74 га, яка знаходиться на території Кодимської міської ради Подільського району Одеської області за межами села Загнітків та посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД №078085 від 06.05.2004 року. Своїм правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , позивач вчасно скористатися не зміг, оскільки не знав про наявність складеного спадкодавцем на його ім`я заповіту. В подальшому, коли позивачу стало відомо про наявність заповіту, він звернувся до Борщівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину. Державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори Дідик І.О. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з посиланням на те, що ним пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомила, що до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , заведено 09.05.2023 року спадкову справу №132/2023 та рекомендовано позивачу звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцю з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. В п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Стаття 17 Закону України "Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Ільхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вказане, в сукупності з тим, що ніхто крім позивача на спадщину не претендує, вона до цього часу ніким не прийнята, відумерлою у встановленому законом порядку не визнана, представник відповідача не заперечує проти задоволення позову, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст. 263 ЦПК України дає підстави суду дійти висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини і йому слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved