Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

13.02.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаною заявою звернувся [PERSON] , в якій просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця села Пиків Калинівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном над ним. В обґрунтування цих вимог зазначив, що він має діда [PERSON] , [INFO] , з яким зареєстрований та проживає за однією адресою, у якого 20.11.2021 року стався ішемічний інсульт, після якого останній потребує стороннього догляду, оскільки його паралізувало, і він позбавлений можливості себе самообслуговувати. Разом із цим, він, як онук, має можливість дбати про свого діда, створювати необхідні умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням, а тому звернувся до суду із даною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023 року, визначено склад суду з розгляду заяви: головуючого суддю Сєліна Є.В. Протоколом автоматичного визначення присяжних від 13.02.2023 року, визначено склад присяжних: Присяжнюк І.А., Деркача О.В. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 року, відкрито провадження за заявою, призначено судове засідання у справі. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 23.02.2023 року, у справі призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої згідно ухвали суду від 30.05.2023 року доручено експертам Вінницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». 25.08.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 84 від 06.07.2023 року. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 04.09.2023 року, поновлено провадження у справі, яке визначено здійснювати зі стадії, на якій його було зупинено. Згідно ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.10.2023 року, орган опіки і піклування виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області зобов`язано надати суду подання щодо призначення опікуна, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі у відповідності з вимогами ЦПК України. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.02.2024 року, залучено [INFO] до участі у розгляді справи, в якості заінтересованої особи. Зобов`язано орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Іванівської сільської ради Вінницької області надати Калинівському районному суду Вінницької області подання про доцільність або недоцільність призначення піклувальника чи опікуна над особою, відносно якої порушується питання про визнання її недієздатною, з осіб, які перебувають у сімейних (родинних) відносинах з підопічним, з урахуванням їх ступеня споріднення, особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами\~ЦПК України. 08.05.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області надійшло подання про можливість призначення опікуном [PERSON] у випадку визнання судом недієздатним [PERSON] . Заявник [PERSON] та його представник адвокат ШИМОТЮК О.В. в судовому засіданні просила заявлені вимоги задовольнити з підстав зазначених у поданій заяві. Заінтересовані особи уповноважені представники Органу опіки і піклування Іванівської сільської ради Вінницької області, а також [INFO] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, із заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися. Суд, заслухавши вступне слово заявника та його представника, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в ЦПК України, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків. 13.02.2023 року заявник [PERSON] , [INFO] , звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою про визнання недієздатним його діда [PERSON] , [INFO] , уродженця села Пиків Калинівського району Вінницької області, встановлення опіки над ним із призначенням його опікуном. [PERSON] , [INFO] , згідно відомостей про місце проживання, які містяться в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17.03.1997 року Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області, зареєстрований з 09.02.1982 року за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою, згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої 08.02.2023 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, значаться зареєстрованими окрім [PERSON] , [INFO] , ще наступні особи: [PERSON] , [INFO] (його син); [PERSON] , [INFO] (його донька); [PERSON] , [INFO] (його онук). Відповідно до висновку № 10, виданого 09.02.2023 року Комунальним підприємством «Іванівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іванівської сільської ради, у [PERSON] , [INFO] , наявне порушення функцій організму після перенесеного ішемічного інсульта, який стався 20.11.2021 року, у зв`язку із чим йому рекомендований догляд вдома. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 84, складеного 06.07.2023 року провідним судово-психіатричним експертом Вінницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» Карплюк А.І., [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8), позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до статі 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно зі статтею 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза. Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до положень статті 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, суд з медичної документації [PERSON] , [INFO] , а саме виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення № 14045, виданої 24.11.2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»; виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення № 14229, виданої 29.11.2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги»; висновку № 10 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на професійній основі, виданого 09.02.2023 року Комунальним підприємством «Іванівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Іванівської сільської ради, встановив, що 20 листопада 2021 року у [PERSON] стався ішемічний інсульт, після якого порушились функції його організму, якому рекомендовані соціальні послуги: догляд вдома. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 84, складеного 06.07.2023 року провідним судово-психіатричним експертом Вінницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» Карплюк А.І., [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8), позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. За положеннями частин першої, шостої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Дослідивши висновок судово-психіатричного експерта № 84 від 06.07.2023 року, суд вважає його повним і чітким та таким, що не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану [PERSON] та не суперечить наявним у справі доказам. Відтак, на переконання суду, висновок експерта про психічний стан [PERSON] є належним та допустимим доказом для підтвердження недієздатності. Що стосується вимоги про призначення заявника опікуном, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. В поданій до суду заяві, заявник [PERSON] зазначив, що він є онуком [PERSON] , [INFO] , з яким проживає разом у будинку [ADDRESS] , здійснює постійний догляд та утримання останнього. Дід [PERSON] внаслідок ішемічного інсульта не здатний самостійно себе обслуговувати, пересуватися, орієнтуватися в просторі, спілкуватися, контролювати свою поведінку, потребує постійного стороннього догляду та обслуговування. Згідно\~частин першої, другої статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною, а також піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає відповідно опікуна чи піклувальника за поданням органу опіки та піклування. У частині першій статті 300 ЦПК України, закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування. Отже, така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду призначення піклувальників чи опікунів. При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування\~правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування. Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування та призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням ставить питання про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. Перш за все, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. Повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (стаття 60 ЦК України), їх подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником може міститися в окремому документі або письмовому висновку, який робить представник органу опіки та піклування в судовому засіданні. Подання органу опіки та піклування має оцінюватися судом з точки зору його обґрунтованості і не є обов`язковим для суду. Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.\~При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду\~від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження\~№ 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21). Відповідно до наявного подання, опікунська рада з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) при виконавчому комітеті Іванівської сільської ради Вінницької області вважає, що [PERSON] , може бути призначений опікуном над своїм дідом [PERSON] , у випадку визнання судом його недієздатним. Дане подання внесене до суду на підставі висновку опікунської ради виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , згідно якого, 30.04.2024 року комісією Іванівської сільської ради Вінницької області було здійснено обстеження матеріально-побутових умов сім`ї щодо встановлення фактичних обставин здійснення догляду. За результатами обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із дідом [PERSON] . Догляд за [PERSON] здійснює його онук [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Купує необхідні продукти, створює необхідні побутові умови, здійснює належний догляд, забезпечує його лікування у необхідних випадках. Виходячи з наведеного, з метою захисту особистих немайнових і майнових прав [PERSON] , який за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки, а також для опіки і створення йому необхідних побутових умов, здійснення за ним належного догляду, забезпечення його лікування, за умови визнання [PERSON] недієздатним, опікунська рада вважає за доцільне призначити йому опікуна [PERSON] , жителя села Пиків Хмільницького району Вінницької області, який за місцем свого проживання характеризується позитивно, врівноважений, розсудливий, веде здоровий спосіб життя, працьовитий. За станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна. Ретельно перевіривши надані опікунською радою виконавчого комітету Іванівської сільської ради Вінницької області матеріали, зібрані при підготовці подання № 02-22-1-363 від 07.05.2024 року про можливість призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , суд вважає, що Орган опіки та піклування не з`ясував можливість заявника здійснювати повноваження опікуна з огляду на те, що він має власну сім`ю (дружину та малолітню дитину), які перебувають на його утриманні; один в своїй сім`ї працевлаштований на підприємстві (ТОВ «Термінус», сортувальником) з п`ятиденним робочим тижнем (8-ми часовим робочим днем), із двома вихідними днями в суботу та неділю, і фактично не має можливості виконувати такі функції через зайнятість на роботі, про що заявив під час розгляду даної справи. Висновок опікунської ради та подання про можливість призначення [PERSON] опікуном взагалі не містять відомостей (даних) про те, що Орган опіки та піклування досліджував його особистий сімейний, майновий стан, та фактичну здатність виконувати функції опікуна виходячи із конкретних обставин його життєдіяльності. Слід зауважити, що заявник [PERSON] звертаючись до суду із заявою про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, скрив певні обставини (факти), що мають істотне значення, зокрема факт наявності у нього власної сім`ї (дружини та малолітньої дитини), їх місце проживання (перебування), стан здоров`я та матеріальне становище; рід своєї діяльності та матеріальний стан. До посилання у висновку опікунської ради на результати обстеження сім`ї, які зафіксовані в акті № 108 від 30.04.2024 року, згідно яких встановлено, що догляд за [PERSON] здійснює його онук [PERSON] , який купує продукти, створює необхідні побутові умови, здійснює належний догляд, забезпечує його лікування, суд відноситься критично та їх не приймає до відома, оскільки дані обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та щодо яких, в акті відсутні відсилання на першоджерело отримання даної інформації. Окрім цього, дані обставини спростовані самим [PERSON] , який в судовому засіданні заявив, що у зв`язку із зайнятістю на роботі, та фактичною відсутністю вдома на протязі робочого тижня, догляд за дідом [PERSON] здійснює його дружина. Саме лише бажання [PERSON] бути опікуном свого діда не може бути безумовною підставою для призначення його опікуном. Як вбачається з матеріалів справи, у [PERSON] є двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за однією адресою із своїм батьком за адресою; [ADDRESS] . Відповідно до положень статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно частини першої статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, піклування над своїми батьками, утримання їх, надання їм матеріальної допомоги, є не правом, а обов`язком повнолітніх дітей. Натомість, Орган опіки та піклування взагалі не з`ясовував питання щодо призначення опікунами саме повнолітніх дітей, які згідно закону, в першу чергу, зобов`язані піклуватися про свого рідного батька. Будь-яких обставин, які б унеможливлювали та/або звільняли від обов`язку піклування та виконання ними функцій опікуна, Органом опіки та піклування не встановлено та у висновку опікунської ради та поданні про можливість призначення [PERSON] опікуном, не наведені. Також, при розгляді питання про доцільність призначення опікуном [PERSON] , органом опіки та піклування не з`ясовано його істинний намір стати опікуном. Так, згідно листа начальника другого відділу [INFO] підполковника [PERSON] за вих.№ 1516 від 27.05.2024 року, військовозобов`язаний [PERSON] , [INFO] , перебуває на військовому обліку у другому відділі [INFO] , пройшов військово-лікарську комісію, права на відстрочку від мобілізації не має. Відповідно до пункту 10 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікун особи, визнаної судом недієздатною. Виходячи з цього, заява про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна, фактично подана [PERSON] , як військовозобов`язаним, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, з метою штучного створення ним умов та обставин, які можуть бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.10 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Отже, висновок опікунської ради та подання про можливість призначення [PERSON] опікуном, суд вважає необґрунтованим. Без доведення передбачених законом умов, подання Органу опіки та піклування не може бути підставою для призначення опікуна у судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18) сформульовано висновок про те, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі. Відповідно до статті 65 ЦК України,\~до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З урахуванням наведеного, до встановлення опіки і призначення опікуна у встановленому законом порядку, відповідну опіку над [PERSON] має здійснювати Орган опіки та піклування Іванівської сільської ради Вінницької області, якому необхідно надіслати копію даного судового рішення після набрання ним законної сили, для виконання. Згідно частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial