Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав відносно їх спільного сина, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем вони не перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO]. у неї народився син, якого до досягнення ним 2,5 років вона виховувала самостійно, відносин з його батьком, відповідачем у справі, вони не підтримували. Про наявність сина відповідачу було відомо, однак, він участі у його вихованні та утриманні він не приймав. У 2019 році з дитиною стала спілкуватися матір відповідача, [PERSON] , і лише у травні 2020 з`явився його батько ( відповідач). Усно вони домовились про спільне виховання дитини та аліменти, відповідач визнав своє батьківство. Допомоги він так і не надавав, а у вересні 2020 викрав її золоті прикраси з її квартири на суму 150 000 грн.. Після цього інциденту він на зв`язок не виходив, їй довелося через суд визначати місце проживання дитини, отримувати дозвіл на вивіз дитини за кордон, через суд здійснювати реєстрацію дитини. Через суд вона, крім того, вирішили питання стягнення з відповідача коштів на тримання дитини ( аліментів), однак, він аліментів не сплачує, вводить в оману державних виконавців, повідлрмляючи, що мешкає в Луганській області, тоді як сам проживає в [ADDRESS] та приховує свої доходи, працюючи в таксі. Він є залежним від ігроманії. Дитини проживає з позивачкою, відповідач не піклується про дитину, не виявляє до неї інтересу, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, навіть не поздоровляє сина з Днем народження, син навіть не знає як виглядає батько. 19.02.2022 Дарницький управління поліції було відкрите кримінальне провадження № 12022105020000622 відносно [PERSON] за ч.1 ст. 164 КК України. Рух справи 07.04.2022 позивач звернулась із зазначеним позовом в Дарницький районний суд м. Києва. 19.09.2022 у справі відкрите провадження. Вирішено розгляд справи проводити у порядку загального провадження. Підготовче судове засідання призначене на 25.10.2022. 25.10.2022 ухвалою суду справу передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області. 22.12.2022 справа надійшла до Вишгородського районного суду Київської області та передана на розгляд судді Баличевій М.Б. 23.12.2022 ухвалою судді справу передано за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області. 21.03.2023 справа надійшла до Іванківського районного суду Київської області та передана на розгляд судді Слободян Н.П. 22.03.2023 справа суддею прийнята до провадження, підготовче судове засідання призначене на 18.04.2023, яке у зв`язку з неявкою сторін відкладене на 18.05.2023. 18.04.2023 надійшло клопотання представника позивача про витребовування у третьої особи письмового висновку щодо розв`язання спору, яке було задоволене. 03.05.2023 надійшло клопотання представника позивача про доручення до справи документів, які свідчать про заборгованість відповідача по аліментах. 18.05.2023 судове засідання відкладене на 31.05.2023 за клопотанням відповідача ( для ознайомлення з матеріалами справи). 30.05.2023 надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення іншої цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей про нього з актового запису. 31.05.2023 судове засідання відкладене у зв`язку з неявкою сторін на 16.06.2023. 01.06.2023 до суду надійшов висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 13.06.2023 надійшло заперечення позивача на клопотання про зупинення розгляду справи. 16.06.2023 клопотання про зупинення провадження у справі задоволене. 04.07.2023 надійшла апеляційна скарга на ухвалу про зупинення провадження. 18.09.2023 постановою колегії Київського апеляційного суду ухвала від 16.06.2023 про зупинення провадження у справі залишена без змін, апеляційна скарга відхилена. 19.02.2024 надійшло клопотання позивача про поновлення провадження у справі, оскільки провадження у справі за позовом [PERSON] закрите 29.01.2024. 19.02.2024 провадження у справі поновлене, підготовче судове засідання призначене на 04.03.2024. 04.03.2023 закрите підготовче судове засідання, розгляд справи по суті призначений на 28.03.2024, який у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 01.05.2024, який, у свою чергу за заявою відповідача відкладений на 16.05.2024 через хворобу останнього. 01.05.2024, за клопотанням представника відповідача завершення судового розгляду відкладено на 04.06.2024 для надання особистих пояснень відповідачем. Позиції сторін Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні 16.05.2024 Позивач надала пояснення, які зводились до того, що Відповідач не приймав та не приймає участь у вихованні дитини. Після внесення відомостей про нього, як батька дитини у свідоцтво про народження, Відповідач був поряд, це тривало приблизно декілька місяців. В той час, Відповідач ніде не працював, тому допомагав їй у супроводженні дитини до дитячого садочка. Після того, як вона вдома виявила факт вчинення Відповідачем крадіжки її прикрас, з тих пір Відповідач зник з її життя та життя її сина. Дитину вона народжувала та виховувала самостійно. З моменту як Відповідач припинив спілкування з нею та її дитиною, він чинив перешкоди: не надавав дозволу на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, дозволу на виїзд закордон для відпочинку. Відповідач жодного разу не цікавився життям дитини, лише одного разу зателефонував їй, після того як подав до суду позов про встановлення факту батьківства, для того, щоб з`ясувати як довго триватиме судовий процес. Дитина взагалі не знає відповідача, не пам`ятає як він виглядає. Відповідачем аліменти сплачувались лише кілька місяців, на даний час він взагалі не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилась заборгованість. Можливість спілкуватись з дитиною у нього була, вона у цьому йому не перешкоджала. Відповідач неодноразово викликався до органу опіки та піклування для надання пояснень, однак він не з`являвся. Позивач наполягала на позбавленні Відповідача батьківських прав, у зв`язку із всіма обставинами, які викладено у позовній заяві та зазначеними нею у судовому засіданні. Представник відповідача, адвокат Голуб С.А. в судовому засіданні 16.05.2024 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що Відповідач неодноразово зустрічався з дитиною, про що свідчать спільні фото. В основному, спілкування з дитиною не відбувалось через те, що Позивачка перешкоджала йому у таких зустрічах та робила все для того, щоб Відповідач не мав можливості контактувати з дитиною. Щодо того, що Відповідачем не сплачувались аліменти, то це обумовлено домовленістю між Позивачкою та Відповідачем. Метою звернення Відповідача до суду з метою встановлення факту батьківства, було проведення генетичної експертизи, оскільки він ставить під сумнів його батьківство щодо цієї дитини, так як у Позивачки було багато відносин з іншими чоловіками. Відповідач позовних вимог не визнав, при цьому, в судовому засіданні 04.06.2024 пояснив, що,коли народився син, його батьком був записаний [PERSON] . Через певний час за ним було визнано батьківство за його заявою. Йому стало відомо, що за дитиною доглядає виключно няня, оскільки позивачка була закордонном. Він вважав це ненормальним, оскільки із садочку його забирала няня, приводила теж няня, в той час, коли інших дітей забирали батьки. Про те, що у нього є син, він дізнався із повідомлення, яке йому надіслала кума позивачки, яка повідомила йому про те, що син весь час проводить з нянею. Коли він оформив своє батьківство відносно їх спільної дитини, опікунська рада повідомила йому, що він не може бачитись з дитиною, оскільки до цього він його життям він не цікавився. Коли у нього була можливість він зустрічався із сином. На даний час, зустрічатись із сином у нього немає можливості, оскільки позивачка робить усе, щоб йому у цьому перешкодити. На його прохання зустрічі з дитиною, Позивачка повідомляла, що для зустрічі з дитиною йому треба здати тест на ДНК. Саме через заборону позивачки він не може побачитись з дитиною і навіть поспілкуватись з нею по телефону. Відповідач просив суд не позбавляти його батьківських прав, обґрунтувавши це тим, що він намагатиметься вийти з дитиною на зв`язок та спілкуватись з нею. На запитання представника позивача Відповідач пояснив, що він не має підтверджуючих матеріалів про те, що позивачка була тривалий час закордоном. Це було виключно повідомлення її куми. Після того, як про нього були зазначені відомості у свідоцтві про народження дитини, як батька, вони прожили приблизно місяць разом з позивачкою. Причиною розлучення стало те, що у позивачки з`явився новий чоловік. Коли саме це було він не пам`ятає, однак це було влітку. Крім того, підставою для розлучення також слугувало те, що позивачка звинуватила його у крадіжці, нею було написано заяву до поліції і проводилось досудове розслідування. Факт крадіжки не підтвердився. Після того, як вони розійшлись, він з дитиною спілкувався, забирав його із садочка. Це було приблизно в час пандемії « Ковід », дитині було 4 роки. Він вважає себе батьком. Про це йому також повідомляла позивачка, що він є рідним батьком її дитини, хоча при народженні батьком була записана інша особа. Позов про виключення його як батька із актового запису про народження він подавав, задля проведення генетичної експертизи. На даний час, в тому що він є рідним батьком, він не сумнівається. Коли Позивачка перебувала закордоном, дитина проживала з ним у його матері. За останні чотири роки він намагався поспілкуватись із сином по телефону, однак Відповідач не відповідала на його дзвінки та ігнорувала їх. Він досі хоче спілкуватись із сином. З моменту, коли йому визначили сплачувати аліменти на утримання його сина він їх сплачував через виконавчу службу. Оскільки аліменти були визначені не в сталій грошовій сумі, а у відсотковому співвідношенні він не може назвати точну суму сплачених ним аліментів. При цьому, коли він працював, бухгалтерія перераховувала ці кошти на виконавчу службу автоматично. Для того, щоб він сплатив заборгованість по аліментах, він хоче побачити дитину. Щодо надання дитині дозволу на виїзд закордон на відпочинок, то він жодного разу не заперечував проти цього, однак позивачка повідомила йому, що все робитиме виключно через суд. Він не погоджувався на запропоновані зустрічі у нотаріуса,оскільки пропонував зустрітись і хотів побачитись з дитиною. Під час останньої зустрічі з позивачкою, нею були надані йому фото дитини, вони домовлялись про зустріч, однак коли він дзвонив до позивачки та не відповідала. Третьою особою - Гатненською сільською радою Фастівського району Київської області на адресу суду було направлено клопотання по розгляд справи без їх участі, на розсуд суду, за наявними документами в матеріалах справи. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зроблено актовий запис №5084 (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Його батьками, у свідоцтві про народження зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (т.1 а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно, батьками [PERSON] , [INFO] зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (т.1 а.с.10). У відповідності до п.1 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із положеннями ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України передбачено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Ст.180 СК України містить вимоги, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Ст.18 Конвенції про права дитини від 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п.16 вищезазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №211/559/16-ц). 11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] проживає з Позивачкою, яка є його матір`ю. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 17.05.2021 були обстежені житлово-побутові умови проживання. В квартирі [ADDRESS] . Сім`я складається з [PERSON] , (мати), [PERSON] (син), [PERSON] (чоловік). Взаємовідносини між членами сім`ї дружні, турботливі, [PERSON] проявляє толерантність і повагу, виконує свої батьківські обов`язки належним чином, створює всі умови для всебічного розвитку дитини (т.1 а.с.15). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.07.2021 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] (т.1 а.с.27-28). Зі змісту рішення вбачається, що Відповідач у судове засідання не з`являвся, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Однак, Відповідач, не виконує на нього обов`язку щодо утримання малолітнього сина, внаслідок чого станом на 27.07.2023 утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 133620,77 грн., що підтверджується довідкою Дарницького відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 28.04.2023 (ч.1 а.с.136) та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої Відповідач не сплачував аліменти починаючи з серпня 2021 року (т.1 а.с.137-138). Виконавче провадження відкрито 30.08.2021 і жодної інформації про сплату хоч-якихось аліментів нема. У відповідному розділі у всіх графах «0», заборгованість лише зростала. Позивач у позові та судовому засіданні неодноразово наголошувала на тому, що Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його здоров`ям, розвитком, не забезпечує сина матеріально, не вітає його зі святами, дитина взагалі не знає як виглядає його батько, і не має бажання з ним спілкуватись. Все це свідчить про те, що Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, відносно свого сина. На підтвердження факту ухилення Відповідача від виконання ним обов`язків, як батька, відносно неповнолітнього сина, позивачкою було надано докази про звернення до суду із позовними заявами різного характеру, у зв`язку з тим, що у інший спосіб, вона не могла отримати дозволу Відповідача на вчинення тих чи інших дій в інтересах їх спільного сина, так як Відповідач на зв`язок не виходив та уникав спілкування: -Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 02.07.2021 [PERSON] було надано дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] , на вивезення на неконтрольовані території України через лінію зіткнення у межах зіткнення Донецької та Луганської областей та за кордон, без дозволу (згоди) батька [PERSON] до повноліття дитини; визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] (т.1 а.с.23-25); відповідач у судові засідання не з`являвся. Рішення було ухвалено заочно. -Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03.08.2021 [PERSON] було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за місцем реєстрації матері без письмової згоди батька [PERSON] (т.1 а.с.29-30). Питання довелось вирішувати через суд саме через відсутність згоди батька [PERSON] . Тобто, з досліджених у судовому засіданні вищевказаних рішень, вбачається, що Відповідач жодного разу в судові засідання не з`являвся, відзиву, заперечень чи письмових пояснень не надавав, що свідчить про відсутність у нього зацікавленості у вирішенні питань щодо неповнолітньої дитини, батьком якої він записаний. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи, що сам відповідач в судовому засіданні зазначив, що фактично з 2020 року він не бачився із своїм сином, у зв`язку з тим, що у нього не було такої можливості, суд сприймає це як наявність у нього умислу на ухилення від виконання ним батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина, оскільки зустрічі, із сином та їх спілкування, залежали лише від його волі, так як він міг, при бажанні звернутися до суду, чи органу опіки і піклування за захистом своїх прав в частині визначення часу для зустрічей з дитиною. Матеріали, які свідчили б про створення Позивачкою перешкод Відповідачу у спілкуванні з дитиною в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гатненської сільської ради від 25.05.2023 №5/2 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] служба у справах дітей та сімї Гатненської сільської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] (т.1 а.с.174). Цей висновок складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. З висновку вбачається, що [PERSON] не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , народжувала та виховувала дитину самостійно. В травні 2020 року [PERSON] визнав батьківство на [PERSON] , але жодної допомоги не надавав, участі у його вихованні не приймав. Дитина зареєстрована за зареєстрованою адресою проживання матері. Мати самостійно утримує сина. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про його стан та здоров`я, не проявляє батьківської турботи та не допомагає матеріально. Служба у справах дітей та сім`ї Гатненської сільської ради запрошувала [PERSON] на бесіду для спілкування, але він до служби не з`являвся та не надавав будь-яких письмових пояснень чи заперечень відносно позбавлення його батьківських прав. На думку суду, те, що Відповідач на розгляд Гатненською сільською радою питання доцільності позбавлення його батьківських прав не з`явився, свідчить про його байдуже ставлення до свого сина, питання про позбавлення батьківських прав щодо якого вирішується. Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що 29.05.2023 Відповідач звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про оспорювання факту батьківства та виключення відомостей із актового запису, в якій просив виключити запис про його батьківство щодо дитини [PERSON] (т.1 а.с.162). Відповідно до письмового клопотання Відповідача, останній просив зупинити провадження у справі, мотивуючи клопотання тим, що оскільки у нього є сумніви щодо того чи є він біологічним батьком [PERSON] ним до Києво-Святошинського районного суду Київської області було подано позов про оспорювання батьківства та виключення відомостей з актового запису, в межах розгляду якого подано клопотання про призначення судово-медичної експертизи щодо визначення молекулярно-генетичним аналізом біологічного споріднення [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] (т.1 а.с.161). Клопотання було задоволено, а провадження у справі зупинено. Однак, згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.01.2024, копія надана суду Позивачкою, провадження у справі за позовом [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення відомостей з актового запису було закрите, у зв`язку із тим, що Позивачем було подано заяву про відмову від позову (т.1 а.с.222). Вказане свідчить, що Відповідач не лише ухилявся від виконання ним обов`язків як батька, по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , але і ставив під сумнім батьківство відносно нього. Крім того, подаючи зазначений позов у травні 2023 і відмовляючись від позову через 8 місяців після його подання, знаючи про зупинення провадження у справі про позбавлення його батьківських прав, відповідач, фактично, просто затягував вирішення цього позову. Таким чином, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно встановлені обставини справи та сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідач заперечуючи щодо задоволення позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина, посилаючись на перешкоди з боку позивачки та відсутність своєї вини, не надав суду доказів звернення до компетентних органів для встановлення йому порядку участі у вихованні сина, усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, участі у вихованні дитини та її матеріального забезпечення. Натомість позивачкою доведено, що після того, як вони з Відповідачем після короткого (в межах кількох місяців) спільного проживання, почали проживати окремо, він самоусунувся від спілкування з дитиною, не надавши жодної допомоги на його утримання. Така його поведінка є свідомою і не обумовлена вкрай негативними відносинами, які у нього склались з відповідачкою. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні малолітнього сина, не утримує його та не спілкується з ним, навіть не намагаючись вживати відповідних заходів для цього. Вихованням неповнолітнього сина [PERSON] займається позивачка, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим слід зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною у побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав, про що зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18. Судовий збір Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно наявної в матеріалах справи копії квитанції, Позивачкою 09.04.2022 за подання позову до суду було сплачено 992,40 грн. Таким чином, з Відповідача на користь Позивачки підлягає відшкодуванню судовий збір у зазначеному розмірі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved