Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2023 року йому стало відомо про наявність виконавчого напису № 13 від 20 січня 2022 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. про стягнення з нього на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № ГКД.545912.1 від 20 вересня 2018 року в загальному розмірі 99\~433,02 грн. та плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом у розмірі 1\~900 грн. На підставі вчиненого виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. було відкрито виконавче провадження № 69603362, а в жовтні 2023 року ним була отримана судова повістка про виклик до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області для розгляду заяви щодо заміни сторони виконавчого провадження з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «ЄАПБ». Однак наразі він є мобілізованим та знаходиться у лавах ЗСУ, тому можливості бути присутнім на судовому засіданні та надати свої міркування щодо поданої заяви не мав можливості. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року замінено сторону виконавчого провадження з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «ЄАПБ». Вважає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості. Також вчинення виконавчого напису суперечить приписам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а тому вважає, що виконавчий напис № 13 від 20 січня 2022 року, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просив визнати виконавчий напис № 13 від 20 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. 08 лютого 2024 року ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська прийнято до провадження вищевказану цивільну справу та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволені клопотання представника позивача [PERSON] про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису за № 13 від 20 січня 2022 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. в межах виконавчого провадження № 69603362, та про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи на підставі яких було вчинено вищевказаний виконавчий напис за № 13 від 20 січня 2022 року. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису АТ «Ідея Банк» були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Також заперечував щодо задоволення позовної заяви в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000 грн., оскільки зазначені витрати мають бути документально підтверджені і доведені , а також предмет позову не є складним, не потребує вивченню великого обсягу процесуальних документів, витрачанню значного часу на вивчення обставин справи, а тому вказана сума не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг, і є неспівмірною з часом затраченим на таку роботу, у зв`язку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та у стягненні витрат на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] сформував у системі «Електронний суд» клопотання в якому просив позов задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за його відсутності і відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності їх представника та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», будь-яких клопотань не надала, про причини неявки суд не повідомила, також не надала на вимогу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису за № 13 від 20 січня 2022 року. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. в судове засідання не з`явилася, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань про відкладення або розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов такого висновку. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинений виконавчий напис № 13 про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошові кошти на підставі графіку щомісячних платежів за траншем №G01.10701.005502612 від 19 липня 2019 року, що діє в рамках Генерального кредитного договору № ГКД.545912.1 від 20 вересня 2018 року, який укладений між [PERSON] та АТ «Ідея Банк», на загальну суму у розмірі 101\~333,02 грн. Судом встановлено, що 10 серпня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. в межах виконавчого провадження № 69603362 було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 13 від 20 січня 2022 року про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № ГКД.545912.1 від 20 вересня 2018 року на користь АТ «Ідея Банк» на загальну суму у розмірі 101\~333,02 грн. Також судом встановлено, що ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2023 року замінено стягувача АТ «Ідея Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «ЄАПБ» у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису № 13, вчиненого 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення боргу з боржника [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк», яка набрала законної сили 29 листопада 2023 року. Частиною 6 статті 82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 04 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. в межах виконавчого провадження № 69603362 було прийнято постанови про заміну сторони виконавчого провадження з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також 15 січня 2024 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Відповідно до ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Водночас, відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Для з`ясування наявності безспірної заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому провадженню ВП № 69603362 на підставі виконавчого напису № 13, виданого 20 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. та оспорюється позивачем, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. копії всіх документів на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис. Станом на 11 червня 2024 року ухвала суду про витребування доказів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. не виконана, а отже суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість безспірності суми заборгованості по матеріалам справи і відповідність дійсної заборгованості позивача за вказаним кредитним договором. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами у справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні цього спору суд виходитиме з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст. 80 ЦПК України. Отже, ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог АТ «Ідея Банк» до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед АТ «Ідея Банк» на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом 20 січня 2022 року п. 1 і п. 2 змін до постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були визнані судом (справа № 826/20084/14, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17) не чинними. Отже нотаріус не мав законних повноважень вчинювати виконавчий напис. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 968,96 грн. та за подання клопотання про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., що на загальну суму у розмірі 1\~574,56 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви надано документи на підтвердження надання [PERSON] правової допомоги у зазначеній цивільній справі, а саме: договір № 57/23 про надання правової допомоги, юридичної консультації та юридичного представництва від 16 жовтня 2023 року, укладений ним із Адвокатським об`єднанням «Еквіта», в особі керуючого партнера Бочкаря Р.В., який діє на підставі статуту. Пунктом 1 частини 1 вказаного договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Адвокатське об`єднання відповідно до узгоджених сторонами доручень надає також клієнту консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього в загальних, адміністративних та господарських судах України усіх інстанцій (п. 1.2 вказаного договору). Згідно із п. 1.3 цього договору для надання юридичної допомоги клієнту, Адвокатське об`єднання призначає адвоката з числа партнерів або з числа інших адвокатів, залучених на договірних засадах, шляхом надання ордеру із зазначенням відомостей про уповноваженого адвоката. Так, позовну заяву було сформовано в системі «Електронний суд» адвокатом Муравським В.В. та долучено до неї копію ордера Серії АЕ № 1250263 на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] на підставі договору № 57/23 про надання правової допомоги, юридичної консультації та юридичного представництва від 16 жовтня 2023 року виданого Адвокатським об`єднанням «Еквіта». Відповідно до розділу 4 та п. п. 4.1, 4.2 положень вищезазначеного договору гонорар є формою винагороди адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. За правову допомогу, передбачену в розділі 1 договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвокатського об`єднання при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору та актах. Згідно із додатком № 1 до договору № 57/23 про надання правової допомоги, юридичної консультації та юридичного представництва від 16 жовтня 2023 року сторони домовились, що клієнт доручає Адвокатському об`єднанню супроводження судового процесу щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню про стягнення з клієнта заборгованості, що зареєстрований в реєстрі № 13 від 20 січня 2022 року, а також інших спорів з банками, фінансовими компаніями, тощо, а вартість наданої правової допомоги (гонорару) за договором складає 7\~000 грн. Загальна ціна договору складатиметься із сум, вказаних в актах прийому-передачі наданих послуг, підписаних сторонами. Верховний Суду у постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Також позивачем надано акт № В-30 від 26 грудня 2023 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до якого виконавцем були проведені послуги з підготовки позовної заяви від 26 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва та інші послуги з надання професійної правової допомоги, що детально описані в позовній заяві, що на загальну суму в розмірі 7\~000 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № В-30 від 26 грудня 2023 року з призначенням платежу: оплата згідно додатку № 1 від 16 жовтня 2023 року до договору № 57/23 від 16 жовтня 2023 року та акт № В-30 від 26 грудня 2023 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг), а також квитанцією від 26 грудня 2023 року. Разом з тим, ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи і обґрунтованість витрат. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу пов`язану зі зверненням 07 лютого 2024 року до суду з цим позовом надано копію договору № 57/23 про надання правової допомоги, юридичної консультації та юридичного представництва від 16 жовтня 2023 року та додаток № 1 до договору № 57/23 про надання правової допомоги, юридичної консультації та юридичного представництва від 16 жовтня 2023 року, в якому чітко зазначено, що загальна ціна договору складатиметься із сум, вказаних в актах прийому-передачі наданих послуг, підписаних сторонами. Однак не надано акту виконаних робіт, а надані акт № В-30 від 26 грудня 2023 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг) з підготовки позовної заяви від 26 грудня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва, рахунок-фактуру № В-30 від 26 грудня 2023 року з призначенням платежу: оплата згідно додатку № 1 від 16 жовтня 2023 року до договору № 57/23 від 16 жовтня 2023 року та акту №В-30 від 26 грудня 2023 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг), а також квитанцію від 26 грудня 2023 року, які не стосуються розгляду справи в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська за позовною заявою, яка подана 07 лютого 2024 року, оскільки докази надані щодо виконаних робіт (наданих послуг) станом на 26 грудня 2023 року, тобто до подачі позовної заяви до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська, а тому у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу через ненадання суду доказів понесення таких витрат.

Outcome: approved