Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 04 березня 2013 року остання приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», відповідачкою ініційовано вставлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://a-bank.соm.ua/terms,\~складає між\~нею та\~банком кредитний\~договір,\~що підтверджується\~підписом узаяві. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит в розмірі, встановленому тарифами банку, що підтверджується п.2.1.12.6 Умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останньої на користь банка, суму заборгованості за кредитним договором № б/нвід 14 березня 2013 року станом на 09 листопада 2023 року в розмірі 114786,08 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 10393,25 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 953,82 грн., заборгованості за штрафами 103439, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 29 листопада 2023 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 66-67). Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року явка позивача в судове засідання була визнана обов`язковою (а.с. 151). Представник АТ «А-Банк», діючий за довіреністю від 13 червня 2023 року, в судове засідання не з`явився, разом з позовом надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, раніше надав заперечення на відзив (а.с. 61 звор., 161, 163-164). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце слухання справи повідомлялася судом відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надала до суду заяву в який просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності, а також надала заяву про застосування сроку позовної давності та відзив на позов, в обгрунтування якого зазначила, що позовні вимоги вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки надана до позову анкета-заява підписана 23 вересня 2011 року, а не 14 березня 2013 року, як стверджує позивач. Зазначила, що в ході укладення та підписання 23 вересня 2011 року анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», банком не було їй вручено пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» і основні умови обслуговування та кредитування. Крім того, вона не була ознайомлена з її змістом під підпис, про що свідчить відсутність необхідної пам`ятки у додатках до позову. Наданий позивачем в якості доказу витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» безпосередньо не містить її підпису, тому не зрозуміло, станом на яку дату діяли вказані Умови та Правила, які зміни вносились до даних Умов та Правил протягом часу до моменту звернення до суду з позовом, що може свідчити про надання банком до суду редакції Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», яка містить найбільш прийнятні для банку умови, та відповідно, найбільш обтяжуючі умови для відповідачки, в тому числі й щодо нарахування відсотків, штрафів, пені, тощо. Вказувала, що підписавши 23 вересня 2011 року анкету-заяву, вона висловила згоду на отримання банківських послуг та зазначила бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою 2000 грн. При цьому, відмітка щодо надання їй банком на анкеті-заяві будь- якої картки відсутня. Також жодної інформації та доказів щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі проблює підприє відповідно до якого тарифного плану, а також видачі їй за цим договором платіжного інструменту (банківської картки), матеріали справи не містять. У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаною анкетою-заявою платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми. Крім того, підписана нею анкета - заява взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання їй банківських послуг, крім зазначення особистих даних, трудових відносин та її підпису. Крім того, позивач не надав підписаних нею Умов та Правил надання банківських послуг і тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», правил користування, основних умов обслуговування і кредитування. З наданих позивачем доказів підтверджується факт підписання нею 23 вересня 2011 року анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», в якій не зазначено ні про видачу будь-яких платіжних чи кредитних карток, строк їх дії, ні розмір та порядок нарахування процентів, ні розмір, порядок та підстави нарахування пені чи штрафу. Анкета-заява містить лише її особисті дані та бажаний кредитний ліміт в сумі 2000 грн, який би вона бажала би отримати. Вважає, що позивачем не додано до суду аргументованого розрахунку заборгованості за кредитом в розмірі 10393,25 грн. Надана позивачем виписка по картці від 09 листопада 2023 року починається з 14 березня 2013 року де банк самостійно списує в цей день -4476,04 грн. та -250, а розрахунок заборгованості за договором від 14 березня 2013 року починається з 14 березня 2013 року де сума-4476,04 грн. вказана як залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та -250 вказана як штраф. З виписки по картці від 09 листопада 2023 року вбачається, що окрім списання грошових сум були і поповнення в загальній сумі 18211,55 грн.(а.с. 93-95, 104, 167). Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що АТ «А-Банк» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 54, 56-59). Встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 11 липня 2022 року (а.с. 107) З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2013 року відповідачка звернулася до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 14 березня 2013 року, згідно умов якої відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, але при цьому в матеріалах справи відсутня анкета-заява № б/н від 14\~березня 2013\~року,\~а надана підписана відповідачкою анкета-заява № б/н від 23\~вересня 2011\~року, яка підписана відповідачкою у справі, згідно умов якої відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 5). За твердженням позивача позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява від 14 березня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті http://a-bank.соm.ua/terms,\~складає між\~нею та\~банком кредитний\~договір,\~що підтверджується\~підписом узаяві (а.с. 6-13). Додані до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та умови та правила надання банківських послуг взагалі не містять підпису відповідачки, а інформація про паспорт споживчого кредиту у анкеті-заяві від 14 березня 2013 року відсутня (а.с. 6-13). Відповідно до довідки за картками б/н та дати [PERSON] відкрито рахунок (дата відсутня) та видано картку № [NUMBER] , строком дії до вересня 2018 року (а.с. 52). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за кредитним договором б/н від 14 березня 2013 року, копія якого відсутня в матеріалах справи, за період з 14 березня 2013 року по 09 листопада 2023 року були встановлені ліміти, що підтверджується довідкою за лімітами (а.с. 53). Згідно з наданим банком розрахунком, через невиконання зобов`язань за кредитним договором № б/н від 14 березня 2013 року, станом на 09 листопада 2023 року у відповідачки утворилась заборгованість перед АТ «А-Банк» в розмірі 114786 грн., яка складається з: - заборгованості\~за кредитом\~10393,25 грн.; -заборгованості по процентам за користування кредитом 953,82 грн.; -заборгованості за штрафами 103439, 00 грн. (а.с. 25-51). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №339188 від 28 листопада 2023 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» (далі-Закон № 1734-VIII) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до ч.1 ст.9 Закону України № 1734-VIII, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч.3 ст.9 Закону України № 1734-VIII. Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця відповідно до вимог ст. 13 Закону України № 1734-VIII. Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною першою ст.\~634\~ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові\~Верховного Суду\~від 23\~грудня 2019\~року у\~справі №\~572/1169/17,\~вказано,\~що у\~переважній більшості\~випадків застосування\~конструкції договору\~приєднання його\~умови розробляє\~підприємець (в\~даному випадку АТ\~«А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 23 вересня 2011 року сторони узгодили тільки кредитний ліміт 2000,00 грн. Крім того, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. З матеріалів справи вбачається, що АТ «А-Банк»ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23 вересня 2011 року але всі розрахунки банк проводить за умовами анкети-заяви від 14 березня 2013 року. На підтвердження\~заявлених вимог\~позивач надав\~до суду\~копію анкети-заяви\~про приєднання\~до умов\~та правил\~надання банківських\~послуг АТ\~«А-Банк»від 23 вересня 2011 року, яка підписана сторонами; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості. У наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 зазначив, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правилач.1 ст.634\~ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 жовтня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 листопада 2023 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких\~обставин та\~без наданих\~підтверджень про\~конкретні запропоновані\~відповідачці умови\~та правила\~надання банківських\~послуг в АТ\~«А-Банк»відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Що стосується застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності, про який просить відповідачка, оскільки заперечує проти стягнення з неї кредитної заборгованості, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто до спірних правовідносин договору застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, зазначила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необгрутованістю та недоказаністю позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту частини 2 статті 141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Outcome: dismissed