Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

у лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС»» (далі - позивач, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 56 133,10 грн., яка складається з основної суми заборгованості (тіла кредиту) в розмірі 37 786,10 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 18 347 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 491033543 відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит у сумі 38 892,91 грн. строком на 24 місяців з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії було укладено з відповідачем в електронній формі у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Так, АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом грошові кошти у розмірі 38 892,91 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 37 786,10 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 18 347 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 491033543 від 31 серпня 2020 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 56 133,10 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7 100 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 16 квітня 2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що договір між нею та АТ «Альфа-Банк» укладався у відділенні банку, а не в електронній формі. Крім того, в матеріалах справи міститься виписка АТ «Сенс Банк» по особовим рахункам з 31 серпня 2020 року по 20 грудня 2021 року, згідно якої перерахування коштів в сумі 38 892,91 грн. від платника АТ «Альфа-Банк» до отримувача [PERSON] було здійснено на інший рахунок ніж рахунок зазначений в оферті від 31 серпня 2020 року, тобто, реквізити рахунків, зазначені у виписці не відповідають умовам, які зазначені в оферті, тому позивачем не підтверджено належними доказами факт надання кредиту. Також позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу. Вважає, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» не доведено порушення його прав відповідачем та наявність права звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту № 491033543 від 31 серпня 2020 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». 22 квітня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що ним надано до суду виписки по особовому рахунку [PERSON] , з яких можна дійти до висновку, що відповідач виконувала платежі за кредитним договором. Окрім того, надав суду копію платіжного доручення за яким ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатило повну суму ціни договору факторингу. Правом подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористалась. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, відзиві та відповіді на відзив, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що 31 серпня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту № 491033543 за умовами якого сторони погодили: - тип кредиту: кредит готівкою; - сума кредиту - 38 892, 91 грн.; - процентна ставка: фіксована 39,90%; - строк кредиту: 24 місяців. Так, підпис позичальника, а в даному випадку відповідача, в оферті на укладання угоди про надання кредиту № 491033543, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту № 491033543 від 31 серпня 2020 року, свідчить про те, що остання отримала усю інформацію про умови кредитування та погодилась на зазначені умови. Щодо тверджень відповідача про відсутність доказів надання грошових коштів суд зазначає наступне. Позивачем надано виписку про рух коштів по картковому рахунку, котра підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 1 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц. В матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку [PERSON] з якої вбачається, що відповідач здійснювала погашення кредити, а отже отримувала кошти і знала про його наявність. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку № 1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 491033543 від 31 серпня 2020 року (відомості про боржника: [PERSON] ; сума за основною заборгованістю - 37 786,10 грн.; сума заборгованості за процентами та комісією - 18 347 грн.; загальна сума заборгованості - 56 133,10 грн.). П.п. 4.2 договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року передбачено, що ціна права вимоги становить 12 878 944 грн. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти та сплатити клієнту ціну права вимоги в розмірі 12 878 944 грн. шляхом перерахування на рахунок клієнта № [NUMBER] відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. Доводи відповідача про відсутність повної оплати за договором факторингу спростовуються платіжним дорученням № 34291 від 20 грудня 2021 року відповідно до якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатило на користь АТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 12 878 944 грн., призначення платежу:«за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року». Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. Позичальник - відповідач скористалась кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частина 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 20 грудня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за договором по тілу кредиту становить 37 786,10 грн., а заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 18 347 грн. За приписом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення заборгованості за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Оскільки, відповідач припинила виконання зобов`язань в односторонньому порядку, що потягло в цілому невиконання умов кредитного договору, то позивач має всі правові підстави вимагати стягнення заборгованості в судовому порядку, у відповідності до 514 ЦК України. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з викладеним суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 56 133,10 грн. Судом було встановлено, що позивачем при пред`явлені до суду цього позову було сплачено судовий збір відповідно до платіжного документу в розмірі 3028 грн. Позивачем також заявлено про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 7 100 грн. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 2 жовтня 2023 року було укладено договір про надання юридичних послуг № 02/10/-23 з ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб». Додатковим договором № 2 до договору № 02/10/-23 сторони узгодили, що сума витрат ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» по справі по позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 7 100 грн. Відповідно до акту № 2 приймання-передачі виконаних робіт згідно додаткового договору № 2 до договору № 02/10/-23 від 2 жовтня 2023 року про надання юридичних послуг, ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб» надав клієнтові ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» послуги: надання первинної консультації замовнику у справі, тривалість 1 година, вартістю 1 000 грн., правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного суду та ЄСПЛ, тривалість 3 години, вартістю 3 000 грн., підготовка та подання позовної заяви, тривалість 3,1 годин, вартістю 3 100 грн., загальною вартістю 7 100 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4 зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. В даному випадку позивач просить про компенсацію здійснених ним витрат, понесених на юридичні послуги наданих йому ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», та посилається на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги цього товариства (договір про надання юридичних послуг № 02/10/-23, додаток № 2 до договору, акт № 2 приймання-передачі виконаних робіт). Суд зауважує, що витрати на юридичні послуги, надані позивачу ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» у справі іншою, ніж адвокат особою, а саме ТОВ «Перший Інвестиційний Клуб», не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Вказана позиція, узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), а тому має бути врахована судом. З врахування викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved