Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначив, що він є батьком [PERSON] .. Він є особою з інвалідністю та самотнім чоловіком похилого віку, потребує лікування, а також потребує постійного сторонньої допомоги. Єдиним його доходом є пенсія в розмірі 2593,05 грн щомісячно. Даних коштів не вистачає на прожиття та лікування, його матеріальне становище є вкрай нужденним. Відповідач, будучи його сином, який працює, але не приймає участі у його матеріальному утриманні. Крім того, він самостійно за власний кошт винаймає будинок, син в оплаті оренди житла участі не бере, комунальні послуги не сплачує. Відповідач є військовослужбовцем, отримує високу заробітну плату. Тому, просив суд стягувати з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 1500 грн щомісячно і довічно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Подав клопотання, згідно якого просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує щодо заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. Відзиву на позов не подавав. Згідно відповіді [INFO] від 08.05.2024 зазначено, що [PERSON] на військову службу по мобілізації [INFO] не призивався. Відтак, судом не встановлено підстав для зупинення провадження у справі. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню зважаючи на таке. Суд встановив що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача. [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи та отримує пенсію, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 26.10.2022 Пенсійним фондом України. З копії довідки про доходи №5458571658441415 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Вінницькій області та отримує пенсію за віком в розмірі 2593,05 грн щомісячно та довічно. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. В силу ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" містить роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач є пенсіонером, непрацездатним, є особою з інвалідністю, потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є його сином, не надає, хоча є працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання батька. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність станом на 01.01.2024 становить 2361 грн. Позивач отримує щомісячно дохід у розмірі 2593,05 грн.. Відтак встановлено, що розмір доходу позивача наближений до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що забезпечує лише мінімальний рівень доходу встановленого законом. Отримання позивачем пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум на 232,05 грн, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, свідчить про потребу позивача в матеріальній допомозі. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів. Згідно правового висновку Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного в постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц зазначено, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Такий висновок підлягає врахуванню судом по даній справі. Тому суд, вважає, що позивач, будучи пенсіонером та особою з інвалідністю, тобто в правовому розумінні є непрацездатною особою, за своїм станом здоров`я потребує додаткового лікування та коштів на належне утримання, що передбачає витрати на придбання ліків. А отримувані ним доходи лише на мінімальному рівні забезпечують його потреби. Наведене свідчить, що позивач потребує додаткового утримання свого сина. Згідно із ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Судом не встановлено обставин щодо звільнення відповідача від обов`язку утримувати свого батька з підстав, викладених у цій статті. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, а також враховуючи, що відповідач має можливість матеріально утримувати батька, оскільки є працездатним, може отримувати постійний дохід, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved