Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

в провадженні суду перебували матеріали справи № 951/537/23. 16.05.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Алексенко С. Л. поштовим зв`язком скерував на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яка зареєстрована канцелярією суду за № 1541/24 Вх. 22.05.2024. Вимоги заяви мотивовано тим, що рішенням суду в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, в той же час, відповідачем було понесено витрати на правову допомогу адвоката, які й просить стягнути в розмірі 16 000 грн. Судове засідання з розгляду вказаної заяви призначено на 04 червня 2024 року, в яке належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Станом на день розгляду заяви, 4.06.2024, від позивача чи його представника жодних процесуальних документів на адресу суду не надходило. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи № 951/537/23, суд доходить наступного висновку. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 13.05.2024 у справі № 951/537/23 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Козівської селищної ради Тернопільської області про скасування рішення та знесення самочинного будівництва. Ухвалюючи рішення 13 травня 2024 року, суд не вирішував питання щодо розподілу судових витрат. Як видно з матеріалів справи, при зверненні із заявою про ухвалення додаткового рішення представником відповідачки заявлено вимогу про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 16 000 грн й долучено докази на підтвердження наданих адвокатом послуг, а саме: копію договору № 6 про надання правової допомоги від 25.08.2023, копії розписок про отримання готівкових грошових коштів від 25.08.2023, 07.11.2023, 30.01.2024, 14.05.2024, копію акту виконаних робіт (до Договору про надання правової допомоги № 6 від 25.08.2023). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон) договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Водночас чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги . Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5\~ст. 137 ЦПК\~України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Позивачем/представником заперечень до суду щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу не подано. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Встановлено, що згідно договору № 6 від 25 серпня 2023 року про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Алексенко С. Л. та [PERSON] , а також ордера на надання правничої (правової) допомоги відповідачу надавалась професійна правова допомога адвокатом Алексенко С. Л. та було погоджено порядок надання послуг професійної правничої (правової) допомоги. Відповідно до договору про надання правової допомоги № 6 від 25.08.2023 та акту виконаних робіт від 14.05.2024 сторонами погоджено вартість та об`єм робіт правової допомоги. Згідно з акту виконаних робіт ндо договору про надання правової допомоги № 6 від 25.08.2023 адвокатом було надано наступні послуги: аналіз документів, попередня консультація щодо перспектив розгляду справи у суді - 500 грн, підготовка та подання клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання - 500 грн, аналіз законодавства, судової практики в аналогічних справах й підготовка відзиву, ксерокопіювання, завірення додатків, подання до суду - 4000 грн, підготовка та подання заперечення на відповідь на відзив - 2000 грн, участь в судових засіданнях у смт Козова 30.08.2023, 13.09.2023, 27.09.2023, 7.11.2023, 12.12.2023, 30.01.2024, 5.03.2024, 9.04.2024, 13.05.2024 вартістю 9 000 грн., всього на суму 16 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як рішенням суду відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Козівської селищної ради Тернопільсчької області про скасування рішення та знесення самочинного будівництва, заявник просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тож, слід звернути увагу на те, що згідно акту виконаних робіт, укладеного між адвокатом Алексвенко С. Л. та [PERSON] у вартість заявлених вимог щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу враховано також оплату за аналіз документів та попередню консультацію щодо перспектив розгляду справи у суді, підготовку та подання клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, аналіз законодавства, судової практики в аналогічних справах, ксерокопіювання та завірення додатків. Заразом суд вважає, що такі послуги не входить у розуміння компенсування витрат правової допомоги іншою стороною. Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 910/9714/22 від 02.02.2024 викладено висновок, у якому, відсутпаючи від попередніх висновків, наголошує, що заява про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Тобто, це витрати, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги і не відносяться до витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи. Тож дослідивши надані представником відповідача докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, виходячи із встановленої реальності участі адвоката й її необхідності, з врахуванням положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку щодо зменшення розмір заявлених представником [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн до 13000 грн, а тому заява адвоката Алексенка С. Л. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial