Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач з 2018 року не бачив сина, виїхав за кордон, не виконує батьківські обов`язки, не цікавиться та не спілкується з дитиною, не вітає зі святами. З 2019 року відповідач не сплачує аліменти та допустив заборгованість з них у розмірі 148170,26 грн. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 27.11.2023 справу передано за підсудністю до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області. Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08.02.2024 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 06.02.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницької області, а також витребувано в органів опіки висновки щодо доцільності (недоцільності) позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Ухвалою суду від 21.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , вирішено заслухати думку дитини. Позивач, представники позивача у судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги. Позивач пояснила, що відповідач не бачиться з сином, не цікавиться його життям, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, хоча будь-яких перепон з її боку немає. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв по суті справи не подав. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вороновицької селищної ради у судове засідання не з`явився, його представник подав довідку про те, що [PERSON] не зареєстрований та не проживає у с. Обідне Вінницького району Вінницької області. Суд, заслухавши пояснення учасників, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини Позивач та відповідач у період з 22.11.2014 по 22.05.2018 перебували в шлюбі (копія рішення суду про розірвання шлюбу а.с.13), вони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а. с. 9). [PERSON] здоровий (лист КНП «Хмільницька ЦЛ» від 01.11.2023 № 01-23/909). Малолітній [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , де зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] з кінця 2017 року за вказаною адресою не проживає та не з`являвся, участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, зв`язок із сином не підтримує, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету № 08-66/408 від 30.10.2023 (а.с. 10). [PERSON] відвідував ЗДО № 3 м. Хмільника, з вересня 2018 по серпень 2021, мати приймала активну участь у житті дошкільного закладу, відвідувала батьківські збори, а тато дитини у дитячому садочку не з`являвся (довідка №01-22/32 від 11.09.2023). Довідкою ліцею № 3 від 06.09.2023 № 83 підтверджено, що [PERSON] навчався в даному ліцеї до 05.09.2023, вихованням дитини займалася мати, а батько - [PERSON] контакту з ліцеєм не підтримував, життям, навчанням та вихованням сина не цікавився, жодного разу не був присутній на батьківських зборах (а.с. 12). Судовим наказом від 03.03.2018 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частки від усіх видів його заробітку (копія на а.с. 14). Цей судовий наказ прийнято до примусового виконання (копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2018 на а.с. 15). Довідкою головного державного виконавця Немирівського районного відділу ДВС від 30.10.2023 № 60, а також розрахунками підтверджено наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 148170 грн (копії на а.с. 16, 17-20). Позивач 08.04.2023 зареєструвала шлюб з [PERSON] (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] ), вона працює в поліції (довідка від 30.10.2023 на а.с. 22), отримує дохід (відомості на а.с. 23). За даними Державної прикордонної служби України [PERSON] у період з 01.05.2018 по 30.10.2023 декілька разів перетинав державний кордон (копія на а.с. 25). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 155 від 23.02.2024 (а.с. 73-76) позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] є доцільним та буде відповідати інтересам дитини. Малолітній [PERSON] у суді пояснив, що в 4-5 років спілкувався з батьком, який в подальшому покинув сім`ю. Батько обіцяв приїхати, але збрехав та не зробив цього. Також спілкувався по телефону, але це було тоді, коли він ще відвідувався дитячий садочок. Свідок [PERSON] надала показання, відповідно до яких її колишній зять [PERSON] з 2019 не спілкується з сином [PERSON] , не цікавиться його життям. Свідок [PERSON] повідомив, що його донька з чоловіком проживають разом з ними по [ADDRESS] , у 2015 році народився його внук [PERSON] . У 2018 році донька розлучилася і він більше не бачив [PERSON] . [PERSON] не згадує про батька, а татом називає нового зятя - [PERSON] . Свідок [PERSON] у суді надав показання та повідомив, що він перебуває з позивачем у шлюбі з 2023 року, за цей час її колишній чоловік - [PERSON] не спілкувався з [PERSON] , не намагався підтримувати зв`язок, навіть не вітав сина на день народження. Позиція суду Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, показань свідків, які узгоджуються як між собою, так і з письмовими доказами у справі, враховуючи думку дитини [PERSON] , дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] знайшов своє підтвердження, оскільки відповідач з 2019 року не виховує, не цікавиться, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання сина, не готує його до самостійного життя, не спілкується з ним, тобто фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, а також від обо`язку утримання, що призвело до значної заборгованості зі сплати аліментів. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. За встановлених обставин позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідатиме інтересам дитини. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов підлягає задоволенню повністю, суд, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору в розмірі 1073,60 грн На підставі викладеного,

Outcome: approved