Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.07.2015 року року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Михайлівським» було укладено Кредитний договір №200302877, згідно з умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 8279,19 грн., строк надання послуг 1096 днів, а саме з 09.07.2015 р. по 09.07.2018 p. Як зазначає позивач, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та ПАТ «БАНК Михайлівський» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200302877 від 09.07.2015 p., що укладений між ПАТ «БАНК Михайлівський» та Позичальником - [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін (далі - Кредитний договір). В подальшому ТОВ «Діджи Фінанс», отримані права вимоги за Кредитним договором було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар», правонаступником якої у зв`язку із зміною назви є Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар» (надалі за текстом - Позивач), відповідно до Договору відступлення прав вимоги №11/05 від 17.05.2021 року. На думку позивача, позичальник умови кредитного договору порушив, і тому за кредитним договором наявна заборгованість в сумі 17178,82 гривень. 07.03.2024 року ухвалою суду з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, у встановлений судом строк відповідач не подаввідзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 09.07.2015 року року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк «Михайлівським» було укладено Кредитний договір №200302877, згідно з умовами якого сума кредиту за даним Договором складає 8279,19 грн., строк надання послуг 1096 днів, а саме з 09.07.2015 р. по 09.07.2018 p. Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається той факт, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» та ПАТ «БАНК Михайлівський» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, згідно з яким відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200302877 від 09.07.2015 p., що укладений між ПАТ «БАНК Михайлівський» та Позичальником - [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін. Разом з тим витягу з реєстру боржників до Договору №7_БМ позивач не надав, а тому суд позбавлений можливості встановити чи до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК Україниє письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. Враховуючи, що позивачем не надано витягу з реєстру боржників до Договору №7_БМ , а тому суд позбавлений можливості встановити чи до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому суд вважає позовні вимоги необгрунтованими, та в їх задоволенні позову необхідно відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed