Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, а також поновлення на роботі. В обґрунтування позову зазначається, що позивач працював машиністом двигунів внутрішнього згоряння турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» до 27.11.2023, коли його було звільнено за наказом № 6121 від 27.11.2023 на підставі п. 5 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв?язку з нез?явленням на роботу більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Так, 22.05.2023 під час перебування у щорічній відпустці [PERSON] захворів та був оформлений відповідний листом тимчасової непрацездатності з 22.05.2023 по 20.06.2023. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 80 КЗпП України 21.06.2023 йому було продовжено щорічну відпустку. Однак 26.06.2023 позивач знову захворів та був змушений лікуватися до 20.11.2023. 21.11.2023 його відпустку було знову продовжено до 24.11.2023. 27.11.2023 позивач прийшов на роботу відповідно до правил внутрішнього розпорядку та графіку роботи, проте до роботи його не допустили (ознайомивши із розпорядженням начальника турбінного цеху ВП «ХАЕС» № 1238 від 27.11.2023 «Про відсторонення від роботи [PERSON] ») у зв?язку з тим, що він не пройшов чергову перевірку знань, оскільки перебував на лікарняному. У п. 2 цього розпорядження позивачу було визначено робоче місце у прим. 420 ЛБК та встановлено графік роботи № 11 з 07:45 год. до 16:45 год. з обідньою перервою з 12:00 год. до 13:00 год. Протягом усього робочого дня 27.11.2023 [PERSON] перебував на визначеному робочому місці та готувався до чергової перевірки знань з ПТЕ, ППБ, ПНЯРБ, правил Держпраці (НПАРП) і ФЗ, ПОП. Наприкінці робочого дня, а саме приблизно о 16:35 год. позивачу повідомили, що він звільнений. Своє звільнення позивач вважає незаконним з огляду на наступне. Дійсно, відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку нез?явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців. Але 27.11.2023 [PERSON] з?явився на роботу, був на визначеному йому робочому місці та виконував завдання керівника ТЦ готувався до чергової перевірки знань. Таким чином, на момент звільнення у роботодавця не було підстав вважати, що він перебуває у стані тимчасової непрацездатності, яка закінчилася 20.11.2023, коли він використовував щорічну відпустку. На переконання позивача, його звільнення відбулося тому, що роботодавець неправильно трактував норми трудового права. Умовою звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є відсутність працівника на роботі протягом чотирьох місяців підряд, але вихід працівника хоча б на один день перериває обчислення цього строку (про що зазначається в ухвалі ВССУ від 17.06.2015 у справі № 6-12110св15). Отже, застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з?являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, а відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи (справа № 760/30608/19). Звільнення працівника у зв?язку з нез?явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності право роботодавця, а не обов?язок. Крім того, позивач звертає увагу, що його відсутність на роботі була обумовлена тимчасовою втратою непрацездатності, і роботодавець міг застосувати п. 5 ст. 40 КЗпП України як покарання за тривалу відсутність без виробничої на те необхідності. У доповідній записці начальника ТЦ № 2353 від 17.11.2023 зазначається, що відсутність позивача «не дозволяє забезпечити штатну роботу персоналу зміни та потребує внесення змін у графіки роботи інших МДВЗ із метою врахування відпусток, навчання персоналу», але на момент звільнення така необхідність відпала, оскільки позивач приступив до роботи і був готовий й надалі виконувати свої посадові обов?язки. На момент звільнення [PERSON] був членом Первинної профспілкової організації Хмельницької АЕС, але адміністрація ВП «ХАЕС» не звернулася до ППО ХАЕС із письмовим поданням у відповідності до ст. 43 КЗпП України. Хоча ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» і передбачає, що у період дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП України не застосовуються, але ВП «ХАЕС» неодноразово звертався до ППО ХАЕС із поданнями на звільнення інших працівників у період 2022-2023 років. Тож позивачу незрозуміло, чому у його випадку роботодавець не надав йому можливості реалізувати своє право на захист у профспілковій організації. Крім того, на думку позивача, роботодавцем були допущені інші грубі порушення трудового законодавства, а саме ст. 47 КЗпП України, оскільки для отримання копії наказу про звільнення позивач був вимушений самостійно звернутися до відділу кадрів ВП «ХАЕС» 21.12.2023. З огляду на вказані обставини позивач просив суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ по ВП «ХАЕС» № 6141 від 27.11.2023 «Про звільнення [PERSON] »; 2) поновити [PERSON] на посаді машиніста двигунів внутрішнього згорання шостої групи турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом». 20.02.2024 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 32). 07.03.2024 суддею було частково задоволено заяву Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Філії «Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція» та залучено останнє правонаступником відповідача (а.с. 53). 07.03.2024 судом також було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, відповідно до якої позовні вимоги були доповнені позовною вимогою про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «ХАЕС» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 933,07 грн за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 28.11.2023 по день фактичного виходу на роботу (а.с. 54). 08.03.2024 представник відповідача надав відзив на позов (а 03.04.2024 також надав письмові пояснення, що доповнюють відзив), в якому вказав, що 29.11.1996 наказом № 1572лс [PERSON] був прийнятий на посаду машиніста двигунів внутрішнього згоряння. У його посадовій інструкції зазначається, що умови праці машиніста двигунів внутрішнього згоряння шкідливі відповідно до атестації робочого місця за умовами праці. 03.04.2023 ВП «ХАЕС» було видано наказ № 2010 про надання відпустки [PERSON] на 34 календарні дні, а саме з 27.04.2023 по 30.05.2023. 22.05.2023 під час перебування [PERSON] у відпустці йому було відкрито листок непрацездатності № 7945155-2014982971-1, який був закритий 02.06.2023. 03.06.2023 позивачу було відкрито листок непрацездатності № 7945155-2015178992-1, який було закрито 20.06.2023. Оскільки позивач під час своєї щорічної відпустки перебував протягом 10 днів на лікарняному, йому було продовжено відпустку на п`ять днів у період з 21.06.2023 по 25.06.2023 включно у відповідності до вимог законодавства України. У період з 26.06.2023 по 20.11.2023 включно позивач перебував на безперервному лікарняному. Зважаючи на ту обставину, що позивач протягом 10 днів перебував на лікарняному під час своєї щорічної відпустки, йому було продовжено відпустку на п`ять днів, а саме з 21.11.2023 по 25.11.2023 включно. Як вбачається зі звіту тимчасової непрацездатності працівника [PERSON] за період з 01.01.2023 по 20.11.2023, позивач з 26.06.2023 по 20.11.2023 перебував на безперервному лікарняному, тобто більше чотирьох місяців (148 днів), а саме 4 місяці 24 дні. Зважаючи на тривалу відсутність працівника турбінного цеху, яка впливає на штатну роботу персоналу зміни та потребує внесення змін у графіки інших МДВЗ із метою врахування відпусток, навчання персоналу, 17.11.2023 начальником ТЦ [PERSON] було направлено службову записку № 2353 про вирішення питання щодо звільнення з роботи машиніста двигунів внутрішнього згоряння 6 групи ТЦ [PERSON] згідно з п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення відпустки. 27.11.2023 ВП «ХАЕС» було видано наказ № 6141-к «Про звільнення [PERSON] » на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з нез`явленням на роботу більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. 27.11.2023 було першим робочим днем позивача, наступним за днем закінчення відпустки, яка слідувала як залишок після переривання строку щорічної відпустки, під час якої позивач захворів, внаслідок чого був тимчасово непрацездатним. Позивачу було запропоновано ознайомитися з наказом про звільнення, проте він відмовився, про що було складено акт від 27.11.2023, у зв`язку з чим копія відповідного наказу була надіслана [PERSON] за допомогою засобів поштового зв`язку. 21.12.2023 позивач з`явився на ВП «ХАЕС» та був ознайомлений із наказом про звільнення, про що було складено акт. Відповідач вважає, що оскільки машиніст двигунів внутрішнього згоряння 6 групи ТЦ [PERSON] протягом тривалого часу, а саме більше чотирьох місяців підряд не з`являвся на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності, що перешкоджало нормальній штатній роботі ТЦ ВП «ХАЕС», у відповідності до вимог чинного законодавства ВП «ХАЕС» правомірно було винесено наказ про його звільнення. Щодо відсторонення позивача від роботи представник відповідача зазначає у відзиві, що кожен працівник ВП «ХАЕС» зобов`язаний дотримуватися та контролювати терміни проходження чергових перевірок знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, правил Держпраці (НПАОП) і ФЗ. 20.09.2022 відбулася чергова перевірка знань позивача з ОП та визначена дата наступної перевірки знань 19.09.2023. 10.12.2022 [PERSON] було пройдено чергову перевірку знань з ПНЯРБ, ПТЕ, ППБ, правил Держпраці (НПАОП) і ФЗ та встановлено дату наступної перевірки знань 05.05.2023. Оскільки відповідальність за вчасне проходження перевірок знань покладається на працівника, саме позивач повинен був пройти чергову перевірку знань до своєї щорічної відпустки відповідно до вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку ВП «Хмельницька АЕС» № 0.ОК.1880.ПЛ-20. 23.05.2022 [PERSON] було пройдено черговий медичний огляд, і оскільки відповідно до вимог Положення про медичний огляд персоналу ВП «Хамельницька АЕС» № 0.ТБ.6429.ПЛ-22 останній повинен проходити медичні огляди раз на рік, наступний медичний огляд позивач мав пройти у травні 2023 року, проте не зробив цього у зв`язку з відпустками та лікарняними. 27.11.2023, зважаючи на ту обставину, що працівником не було пройдено чергові перевірки знань та медогляд, начальником ТЦ [PERSON] було видано розпорядження № 1238 про відсторонення [PERSON] від роботи, з яким позивач був ознайомлений. Отже, враховуючи терміни перебування позивача у щорічній відпустці та неодноразових лікарняних, відповідний працівник був відсутній на роботі більше шести місяців. 27.11.2023 позивач перебував на робочому місці, проте не був допущений до виконання своїх посадових обов`язків, оскільки був відсутнім на роботі безперервно більше шести місяців, а тому відповідно до п. 4.15.3 Положення про організацію роботи з персоналом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.005-23 мав пройти підготовку за індивідуальною програмою, складеною на підставі типової або робочої програми (за наявності таких) та результатів вхідного контролю знань. Процес звільнення [PERSON] розпочався після службової записки начальника ТЦ Гришко Є. № 2353 від 17.11.2023, а наказ про звільнення був підписаний 27.11.2023. Таким чином, датою звільнення позивача є перший робочий день, наступний за днем закінчення відпустки. Щодо тверджень позивача про погодження звільнення з первинною профспілковою організацією представник відповідача у відзиві звернув увагу на ту обставину, що позивач був членом ППО ХАЕС, тобто особою, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески, проте він не був обраним до складу виборних профспілкових органів ППО ХАЕС, тому на позивача не поширюються норми ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а отже для його звільнення згода ППО ХАЕС не була потрібна. З урахуванням викладених обставин представник відповідача вважав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими (а.с. 57-63, 123-126). 19.03.2024\~позивачем було\~надано відповідь\~на відзив, в якому він вказав, що представник відповідача у відзиві посилається на те, що відсутність [PERSON] на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю перешкоджала нормальній штатній роботі ТЦ ВП «ХАЕС», але на день звільнення позивач приступив до роботи і виконував розпорядження безпосереднього керівника, що визнається відповідачем. Позивач наголошує, що його було звільнено у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців поспіль внаслідок тимчасової непрацездатності у день, коли він з`явився на роботу. Отже, його було звільнено не у період тимчасової непрацездатності чи перебування у відпустці, а саме у робочий день. У той же час доповідна записка начальника ТЦ щодо тривалого лікарняного позивача була направлена генеральному директору ВП «ХАЕС» 17.11.2023, тобто у відповідача було достатньо часу, аби видати наказ про звільнення у відповідно до вимог законодавства у період непрацездатності чи відпустки позивача із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, але такого наказу видано не було. Позивач вважає, що його тривала відсутність у зв`язку з поважними причинами не може розглядатися як порушення трудової дисципліни, а звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП України не може застосовуватися як вид дисциплінарного стягнення відповідно до ст. 147 КЗпП України. У своїй позовній заяві позивач не ставив під сумнів законність та обґрунтованість його відсторонення, більше того, він ознайомився із розпорядженням начальника ТЦ № 1238 від 27.11.2023 та виконував його протягом усього робочого дня. Але його відсторонення не було підставою для звільнення, а тому усі аргументи відповідача не мають жодного відношення до його звільнення. Також позивач вказує, що обов`язок роботодавця погодити звільнення працівників за ініціативи адміністрації на підставах, передбачених п.п. 1, 2-5, 7 ст. 40 і п.п. 2, 3 ст. 41 КЗпП України з профіспілковою оргіназцією передбачено Правилами внутрішнього трудового розпорядку ВП «ХАЕС», що є додатком до колективного договору ДП «НАЕК «Енергоатом» по ВП «ХАЕС», і відповідна норма колективного договору не була зупинена за ініціативою роботодавця на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 117-120). Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.11.1996 працює у ВП «Хмельницька АЕС» на посаді машиніста двигунів внутрішнього згоряння (а.с. 70). 03.04.2023 ВП «ХАЕС» видало наказ № 2010 про надання відпустки [PERSON] на 34 календарні дні, а саме з 27.04.2023 по 30.05.2023 (а.с. 71). 22.05.2023 під час перебування [PERSON] у відпустці йому було відкрито листок непрацездатності № 7945155-2014982971-1, який був закритий 02.06.2023. Причиною непрацездатності вказано тимчасову непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, категорія медичного висновку захворювання або травма загального характеру (а.с. 72). 03.06.2023 позивачу було відкрито листок непрацездатності № 7945155-2015178992-1, який було закрито 20.06.2023. Причиною непрацездатності вказано тимчасову непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві, категорія медичного висновку захворювання або травма загального характеру (а.с. 73). Оскільки позивач під час своєї щорічної відпустки перебував протягом 10 днів на лікарняному, йому було продовжено відпустку на п`ять днів у період з 21.06.2023 по 25.06.2023 включно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про відпустки», відповідно до якого щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. У період часу з 26.06.2023 по 20.11.2023 включно (протягом якого позивачу було відкрито та закрито 18 лікарняних поспіль) позивач перебував на безперервному лікарняному. Причинами непрацездатності зазначається тимчасова непрацездатність\~внаслідок захворювання\~або травми,\~що не\~пов`язані з\~нещасним випадком\~на виробництві,\~категорія медичних\~висновків \~захворювання або\~травма загального\~характеру (а.с. 74-91, 92-99, 100-101). Отже, з 26.06.2023 по 20.11.2023, тобто більше чотирьох місяців поспіль [PERSON] перебував на безперервному лікарняному. Зважаючи на ту обставину, що позивач протягом 10 днів перебував на лікарняному під час своєї щорічної відпустки, йому на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України\~«Про відпустки» було продовжено відпустку на п`ять днів, а саме з 21.11.2023 по 25.11.2023 включно. У доповідній записці начальника ТЦ Гришка Є. № 2353 від 17.11.2023 «Щодо тривалого лікарняного [PERSON] » на ім`я генерального директора ВП «Хмельницька АЕС» Козюри А. зазначається, що машиністу двигунів внутрішнього згоряння 6 групи ТЦ [PERSON] з 27.04.2023 по 30.05.2023 була оформлена щорічна відпустка тривалістю 34 календарних дні. При цьому до початку відпустки [PERSON] не пройшов чергову перевірку знань з ПТЕ (планова дата чергової перевірки 05.05.2023). [PERSON] , з його слів, мав намір після виходу з відпустки звільнитися з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Під час перебування у відпустці з 22.05.2023 по 20.06.2023 він перебував на лікарняному (тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві), а в подальшому з 21.06.2023 по 25.06.2023 йому була продовжена відпустка. З 26.06.2023 по 15.11.2023 [PERSON] перебував на лікарняному (тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, що не пов`язані з нещасним випадком на виробництві), тобто має місце нез`явлення на роботу більше чотирьох місяців поспіль унаслідок тимчасової непрацездатності. Тривала відсутність МДВЗ [PERSON] не дозволяє забезпечити штатну роботу персоналу зміни а потребує внесення змін у графіки роботи інших МДВЗ із метою врахування відпусток, навчання персоналу. З огляду на це начальник ТЦ [PERSON] просив розглянути можливість звільнення з роботи [PERSON] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення відпустки (а.с. 9, 102). Відповідно до наказу ВП «Хмельницька АЕС» № 6141-к від 27.11.2023 «Про звільнення [PERSON] » позивач [PERSON] був звільнений із посади машиніста двигунів внутрішнього згоряння турбінного цеху ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 27.11.2023 на підставі доповідної записки ТЦ № 2353 від 17.11.2023 у зв?язку з нез`явленням на роботу більше чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (п. 5 ст. 40 КЗпП України). Копія відповідного наказу була отримана позивачем 21.12.2023, при цьому згідно з актом від 27.11.2023 цього ж дня о 16:40 год. [PERSON] було надано для ознайомлення наказ № 6141-к від 27.11.2023 «Про звільнення [PERSON] », проте ознайомившись із вказаним наказом, [PERSON] відмовився проставити власноручний підпис у відповідному наказі та особистій картці, з огляду на що 28.11.2023 копія цього наказу була надіслана позивачу поштою (а.с. 6, 7, 106, 107, 108-109, 110). При цьому, як вбачається із розпорядження начальника ТЦ Гришка Є. № 1238 від 27.11.2023 «Про відсторонення від роботи [PERSON] », у зв`язку з тим, що МДВЗ 6 групи [PERSON] перебував на лікарняному та вчасно не пройшов чергову перевірку знань з ПТЕ, ППБ, ПНЯРБ, правил Держпраці (НПАОП) і ФЗ (планова дата чергової перевірки 05.05.2023), з ПОП (планова дата чергової перевірки 19.09.2023), машиніста двигунів внутрішнього згоряння 6 групи [PERSON] було відсторонено від роботи з 27.11.2023, а також зобов`язано МДВЗ 6 групи [PERSON] працювати по графіку № 11 з 07:45 год. до 16:45 год. (обідня перерва з 12:00 год. до 13:00 год.) на робочому місці в ЛБК (прим. 420), при цьому подальший порядок його роботи було вирішено визначити окремим ОРД (а.с. 8). Так, згідно з п.п. 1.8, 4.1.7.1, 4.1.9.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ВП «ХАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» № 0.ОК.1880.ПЛ-20 працівник, який не пройшов перевірку знань або передзмінного медичного огляду, до роботи не допускається (а.с. 111). Як зазначається у п.п. 1.7-1.9 Інструкції з охорони праці для машиніста двигунів внутрішнього згоряння ВП «Хмельницька АЕС» № 0.ТЦ.0182.ИО-20, допуск до самостійної роботи МДВЗ оформляється розпорядженням начальника цеху. Періодичність проходження: медогляду один раз у рік; повторного інструктажу з ОП один раз на квартал; спеціальне навчання один раз на рік; перевірку знань з ОП машиніст двигунів внутрішнього згоряння проходить у цеховій комісії один раз на рік. Контроль термінів перевірки знань здійснюється особисто МДВЗ та безпосереднім керівником НЗТЦ. Якщо дата чергової перевірки знань співпадає з відпусткою, вихідними або святковими днями, відрядженням, то перевірка знань проводиться достроково до встановленого графіком терміну (а.с. 112). Відповідно до ч. 5 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).\~ Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом з працівником зокрема у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з?являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Таким чином, звільнення працівника на підставі вказаної норми можливе лише після закінчення строків, зазначених у цій нормі, та за умови, що працівник не став до роботи. Вихід працівника на роботу хоча б на один день перериває чотиримісячний строк, і надалі цей строк має обчислюватися спочатку. Звільнення за цим пунктом можливе, якщо працівник унаслідок тимчасової непрацездатності (не враховуючи відпустки по вагітності та пологах) відсутній на роботі понад чотири місяці поспіль або понад установлений законодавством більш тривалий строк, протягом якого за ним зберігається місце роботи (посада) за певних захворювань. Якщо працівник став до роботи, навіть якщо до цього хворів понад зазначені строки, його звільнення вважається незаконним. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 809/763/14, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-XII від 15.03.2022 у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. Отже, трудовим законодавством України визначено, що у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців поспіль внаслідок тимчасової непрацездатності з працівником може бути розірваний трудовий договір, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. Чинне законодавство передбачає збереження місця роботи лише за особами працездатного віку, у яких вперше виявлено захворювання на туберкульоз або стався його рецидив, листок непрацездатності для проведення безперервного курсу лікування та оздоровлення їм може видаватися на строк до 10 місяців (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»). Як вбачається із листів непрацездатності [PERSON] , інфекційного захворювання на туберкульоз у нього виявлено не було.\~ У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у справі № 698/459/21 від 07.02.2024 вказано, що застосовуючи положення п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України роботодавець не зобов`язаний пов`язувати можливість звільнення працівника з виробничою необхідністю, обумовленою неможливістю тимчасового покладення обов`язків відсутнього працівника на іншу особу. Також не має правового значення встановлення того, з причин наявності однієї або кількох хвороб/травм був відсутній працівник протягом чотирьох місяців підряд. У зв`язку з цим посилання позивача на ту обставину, що виробничої необхідності у звільненні [PERSON] не було, а тому його звільнення є незаконним, суд вважає необґрунтованими, позаяк чинним законодавством не передбачено обов`язкової умови для роботодавця щодо звільнення працівника на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у вигляді наявності виробничої необхідності. Суд звертає увагу, що п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не визначає обов`язку роботодавця звільнити працівника саме у період тимчасової непрацездатності (на що посилається позивач у своєму позові та відповіді на відзив), а лише надає право роботодавцю розірвати трудовий договір у випадку нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності (в тому числі у період тимчасової непрацездатності на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України). Звільнення позивача у його перший робочий день, наступний за\~днем закінчення\~тимчасової непрацездатності\~та відпустки, було обумовлено положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а отже відповідні дії відповідача цілком узгоджуються із положеннями чинного законодавства. Крім іншого, фактично [PERSON] у день свого звільнення не став до роботи, оскільки розпорядженням начальника ТЦ Гришка Є. № 1238 від 27.11.2023 був відсторонений від роботи, позаяк вчасно не пройшов чергову перевірку знань, що підтверджується наданими відповідачем документами (а.с. 103, 104), а отже не виконував свої посадові обов`язки (відповідні обставини позивач визнавав та не оспорював правомірності свого відсторонення, на що зокрема звертав увагу суду у відповіді на відзив). Дійсно, відповідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом п`ятим статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Однак суд вважає неспроможними посилання позивача на незаконність його звільнення з огляду на відсутність попереднього погодження ППО ХАЕС на розірвання трудового договору, оскільки згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-XII від 15.03.2022 у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на положення колективного договору в частині необхідності відповідного погодження, оскільки умови колективного договору, що суперечать чинному законодавству, не мають сили, є нікчемними і застосовуватися не можуть, позаяк колективний договір укладається на основі чинного законодавства (ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» № 3356-XII від 01.07.1993). Щодо посилань позивача на ту обставину, що роботодавцем було допущено порушення вимог ст. 47 КЗпП України, оскільки у день звільнення позивачу не було видано копії наказу про звільнення, суд не бере їх до уваги, оскільки від ознайомлення із відповідним наказом [PERSON] у день свого звільнення відмовився, що підтверджується відповідним актом роботодавця, у зв`язку з чим копія наказу була надіслана позивачу поштою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було законним, оскільки безперервний чотирьохмісячний період непрацездатності позивача тривав понад чотири місяці поспіль, його захворювання не є такими, що пов?язані з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, і не є захворюванням на туберкульоз, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі відсутні, оскільки таке звільнення проведено відповідно до вимог чинного законодавства. Відтак, з огляду на законність звільнення позивача з роботи, також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed