Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У квітні 2024 року позивач ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики № 3181473 від 16.09.2021 в розмірі 43101,60 грн., судовий збір в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.09.2021 між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №3181473. Відповідно до умов договору відповідачу надано позику в сумі 3000 грн., строком до 14.10.2021. Розмір процентів за користування позикою - 1,99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. 29.12.2021 між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладений договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" набуло права грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики №3181473 від 16.09.2021, що укладений з [PERSON] . У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за договором позики №3181473 від 16.09.2021 щодо боржника [PERSON] . Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача станом на 15.03.2024, становить 43101,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3000 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги - 40101,60 грн. Ухвалою суду від 22.04.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання, призначене на 20.05.2024 та 03.06.2024, відповідач не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується відстеженням поштового повідомлення про вручення судової повістки та документів, які він отримав особисто 26.04.2024 та поверненням відправлення з повісткою на 03.06.2024 з відміткою про невручення рекомендованого листа у зв"язку з відсутністю адресата за зареєстрованою адресою проживання. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до договору позики № 3181473 від 16.09.2021, укладеного між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] , паспорту позики, товариство надало відповідачу строком до 14.10.2021 (28 днів) у власність грошові кошти (позику) у розмірі 3000,00 грн., шляхом безготівкового переказу позичальнику на рахунок його банківської картки. Загальні витрати за позикою - 1671,60 грн., орієнтовна загальна вартість позики для споживача за весь строк користування позикою (у т.ч. сума позики, проценти за користування позикою, комісії та інші платежі) - 4671,60 грн., реальна річна процентна ставка, відсотків річних: 32062,00 - акційна, 32062,00 грн. - базова. Договір підписаний сторонами за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п.п.2.4.2, 2.4.3, 2.4.4 договору середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики; базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Відповідно до п.2.5 договору розмір процентів на прострочену позику, фіксований та становить 1,01 % від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. З довідки ТОВ "Маніфою" від 06.02.2024, вбачається, що 16.09.2021 кошти в сумі 3000,00 грн., перераховано на платіжну карту клієнта [PERSON] № [NUMBER] , номер транзакції в системі іPay.ua 108832454. Згідно розрахунку за договором позики № 3181473 від 16.09.2021, сума позики 3000 грн., строк позики до 14.10.2021 (28 днів), середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний: 1.99000%. За графіком обов`язкових платежів за договором позики 16.09.2021 видано 3000 грн., чиста сума позики/сума платежу за розрахунковий період 4671,60 грн., реальна річна процентна ставка - 32062 %, загальна вартість кредиту 4671,60 грн., сума нарахованих процентів за користування позикою станом на відповідний день користування - 1671,60 грн. У цьому графіку зазначені нарахування за користування позикою в межах строку позики. Проценти за користування позикою нараховуються за встановленим середньоденним розміром процентів за користування позикою, у будь-якому випадку не менше, ніж 0,01 грн. на день. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики станом на 29.12.2021, складеного ТОВ "Маніфою", [PERSON] має заборгованість в сумі 9171,60 грн., яка складається із: заборгованості за сумою позики - 3000,00 грн.; заборгованості за процентами - 6171,60 грн. 29 грудня 2021 року між ТОВ "Маніфою" (клієнт) та ТОВ "Вердикт Капітал" (фактор) укладено договір факторингу №29/12-2021, у відповідності до умов якого клієнт відступив право грошової вимоги в сумі 35 840 325,69 грн., а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Відповідно до акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді від 29.12.2021 за договором факторингу № 29/12-2021 від 29.12.2021, укладеного між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Вердикт Капітал", клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3640, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників заборгованостей. Загальна сума заборгованості складає 35 840 325,69 грн. Згідно реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021 та витягу з нього, ТОВ "Маніфою" передав ТОВ "Вердикт Капітал" реєстр прав вимог щодо договорів, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору 3181473 від 16.09.2021, в сумі 9171,60 грн., з яких заборгованість за сумою позики - 3000,00 грн., заборгованість за процентами за користування позикою - 4 656,60 грн., заборгованість за процентами на прострочену позику - 1515,00 грн. З платіжного доручення № 316500005 від 29.12.2021 вбачається, що ТОВ "Вердикт\~Капітал" сплатило ТОВ "Маніфою" згідно договору факторингу № 29/12-2021 від 29.12.2021, кошти в сумі 1 300 695,24 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ "Вердикт Капітал" станом на 10.03.2023, складеного ТОВ "Вердикт Капітал", [PERSON] має заборгованість в сумі 43 101,60 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 3 000 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 6 171,60 грн.; нараховані відсотки зг.кр.дог. - 33 930,00 грн. 10.03.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" (первісний кредитор) та ТОВ "Коллект Центр" (новий кредитор) укладено договір № 10-03/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги та додаткову угоду № 1 до нього, у відповідності до умов яких первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до боржників, за договорами позики (кредитними договорами) та сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр", уклали акт про те, що на виконання умов договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.03.2023 первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 29 141. Відповідно до реєстру боржників до договору №10-03/2023/010 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ "Вердикт Капітал" передав ТОВ "Коллект Центр", а останній прийняв реєстр боржників, в тому числі і до боржника [PERSON] , номер договору 3181473, в сумі 43 101,60 грн., з яких заборгованість за основним зобов"язанням - 3000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 40101,60 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за період з 10.03.2023 - 15.03.2024, складеного ТОВ "Коллект Центр", [PERSON] має заборгованість в загальній сумі 43 101,60 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн.; заборгованості за відсотками - 40 101,60 грн. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором ( статті 514 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України, згідно якої це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З положень ч.1 ст.530 ЦК України вбачається якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається зі ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частина 3 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. У справі встановлено, що договір позики № 3181473 від 16 вересня 2021 року між ТОВ "Маніфою" та [PERSON] укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини першоїст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ч.1 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст.11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону України "Про електронну комерцію"). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами". Під час розгляду справи належними та допустимими доказами позивачем доведено про укладення 16.09.2021 договору позики № 3181473 з відповідачем в електронному вигляді шляхом підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". ТОВ "Маніфою" свої зобов"язання за договором позики виконало в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит в розмірі 3 000 грн., шляхом перерахування 16.09.2021 на його картковий рахунок. У той же час, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого згідно з наданим розрахунком заборгованість [PERSON] станом на 15.03.2024 становить 43101,60 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 3000 грн.; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 40101,60 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками, оскільки частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 2.3.4 договору позики, [PERSON] надано позику до 14 жовтня 2021 року (28 днів). Відповідно до вказаного строку відповідач мав повернути позивачу позику та сплатити проценти. У той же час, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом станом на 15 березня 2024 року, тобто поза межами строку кредитування, який не має перевищувати 28 днів. Останнім днем строку позики та відповідно нарахування відсотків є 14 жовтня 2021 року Однак, зважаючи на те, що строк позики сплив 14 жовтня 2021 року, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після 14 жовтня 2021 року на загальну суму 40 101,60 грн. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після закінчення строку позики і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, у статті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум позики матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку позики. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані в період строку позики з 16.09.2021 по 14.10.2021 (28 днів) на загальну суму 1671,60 грн. з розрахунку - 28 днів х 1,99000 % фіксована ставка х 3000,00 грн. Беручи до уваги, що [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 4671,60 грн., з них: сума заборгованості за тілом кредиту - 3000,00 грн., сума заборгованості за відсотками 1671,60 грн., а всього 4671,60 грн., що становить 10,84 % ціни позову. Оскільки [PERSON] не виконав умови договору позики та не сплатив заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 4671 грн. 60 коп. Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №0-012/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, заявку на надання юридичної допомоги №1731 від 07.02.2024 по супроводу примусового стягненя заборгованості з [PERSON] на суму 13 000 грн., прайс-лист, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 по відповідачу [PERSON] на суму 13 000 грн., платіжну інструкцію №413000008 від 09.02.2024 про оплату за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги на суму 51000 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Коллект Центр" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 13000х10,84% = 1409 грн. 20 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (4671,60/43101,60)х3028 = 328 грн.19 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial