Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чепурнова Віталія Івановича звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК»), в якому зазначає, що з 2001 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із АТ «Марганецький ГЗК». Має загальний стаж роботи 28 років 08 місяців 11 днів, з них 21 рік 02 місяці 25 днів в умовах впливу шкідливих факторів. Внаслідок перебування в трудових відносинах з відповідачем, [PERSON] захворів на професійні захворювання. Звільнився з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я. Незважаючи на наявні рекомендації щодо доцільності направлення [PERSON] на обласний МСЕК, представники АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» повідомили позивачу, що вони будуть сприяти в направлені на МСЕК лише за умови укладання договору про добровільне відшкодування моральної шкоди. Представник АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» запросив позивача до себе та запропонував написати заяву на добровільне відшкодування моральної шкоди, на визначену відповідачем суму, без жодного обговорення її розміру. [PERSON] усвідомлюючи, що він не може потрапити на МСЕК, і розуміючи, що саме від АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» залежить його допуск до МСЕК та подальше визначення розміру відсотку втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності і як наслідок отримання регресних виплат від держави, вимушений був погодиться на умови договору, визначені відповідачем. 12 червня 2023 року [PERSON] було запрошено в АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», де він підписав договір про добровільне відшкодування моральної шкоди в сумі 12422,37 гривень. На час підписання вказаного даного договору [PERSON] витратив значні кошти на лікування і, розуміючи, що подальше зволікання з направленням на МСЕК призведе до ще більших витрат, був вимушений погодиться на умови, запропоновані колишнім роботодавцем. Зазначений вище договір з підприємством він підписав під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. 28 червня 2023 року було затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, яким встановлено у [PERSON] хронічні професійні захворювання у вигляді: хронічного бронхіту ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольвий пневмосклероз, ЛН ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість змішаної етиології (шум+інфекція) з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією В.Є, Остапкович і [PERSON] ; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больвим синдромами; вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим остеопарозом ліктьових суглобів ІІ ст., міжфалангових, п`ястно-зап`ястних, променево-зап`ястних суглобів кистей І-ІІ ст. Оглядом МСЕК позивачу встановлено 65% втрати працездатності та третя група інвалідності. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежної організації праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. З вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, [PERSON] втратив своє здоров`я. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Просить суд визнати недійсним та розірвати договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, укладений 12 червня 2023 року між головою правління АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON] та [PERSON] , як такий, що вчинено під впливом тяжких для останнього обставин і на вкрай невигідних умовах; стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, у розмірі 195000,00 гривень; стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в сумі 15000 гривень. Ухвалою від 21 листопада 2023 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 08 грудня 2023 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що відповідно договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 12 червня 2023 року АТ «Марганецький ГЗК» у строк до 16 червня 2023 року сплачує [PERSON] 12422,37 гривень в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди, зумовленої втратою здоров`я, внаслідок виявлених захворювань. Відповідно до п.5 договору при виконанні АТ «Марганецький ГЗК» усіх зобов`язань моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача внаслідок роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», вважається відшкодованою у повному обсязі. Щодо недійсності правочину, то для визнання правочину недійсним нербхідно встановити наявність двох обставин тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правовину. Відповідач вважає, що позивач не довів, що його волевиявлення при укладанні договору не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. [PERSON] не надав жодного доказу, що саме під час укладання спірного договору в нього існували тяжкі обставини і він не усвідомлював своїх дій. Договір було виконано зі сторони відповідача у повному обсязі, [PERSON] отримав грошові кошти, що свідчить про бажання сторін настання наслідків укладення спірного договору та те, що договір вчинено добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Крім того, після початку бойових дій на території України підприємство працює під постійними обстрілами, порушилась логістика поставок, значна кількість працівників виїхала з міста чи призвана на військову службу. З листопада 2023 року підприємство взагалі не працює, фінансовий стан погіршився, тому було прийнято рішення про добровільну сплату моральної шкоди. 21 грудня 2024 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якій просив суд врахувати, що внаслідок зловживань з боку відповідача та створення умов, які перешкоджають потраплянню позивача на МСЕК, останній не зміг своєчасно встановити відсоток втрати працездатності та був позбавлений протягом року щомісячних виплат на лікування. Не витримує критики твердження відповідача про відсутність коштів на підприємстві внаслідок повномасштабного вторгнення, що вплинуло на розмір суми моральної шкоди. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 20 грудня 2023 року відмовено Акціонерному товариству «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» в задоволенні заяви\~ про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 20 грудня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Чепурнова В.І. про допит свідків, для чого призначено судове засідання. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Чепурнов В.І. просили суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Як встановлено\~в ході\~судового розгляду\~справи [PERSON] 03 січня 2001 року прийнятий на роботу до ВАТ «Марганецький ГЗК»; 08 серпня 2022 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню виконуваної роботи п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 10-12). 12 червня 2023 року між АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, за умовами якого сторони уклали цей договір про добровільне відшкодування відповідачем моральної шкоди, яка завдана позивачу втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань, за діагнозом: хронічний бронхіт\~ІІ ст.,\~фаза затихаючого\~загострення,\~прикореневий та\~нижньодольвий пневмофіброз,\~ЛН ІІ\~ст.;\~хронічна двобічна\~сенсоневральна приглухуватість\~змішаної етиології\~(шум+інфекція)\~з легким\~ступенем зниження\~слуху (ІІ\~ст.)\~ за\~класифікацією В.Є,\~Остапкович і\~Н.І.\~Пономарьової;\~вібраційна хвороба\~ІІ ст.\~(вегето-сенсорна\~поліневропатія верхніх\~кінцівок у\~поєднанні з\~деформуючим остеопарозом\~ліктьових суглобів\~ІІ ст.,\~міжфалангових,\~п`ястно-зап`ястних,\~променево-зап`ястних\~суглобів кистей\~І-ІІ\~ст.;\~хронічна радикулопатія\~L5,\~S1\~ліворуч в\~стадії затихаючого\~загострення з\~помірними статико-динамічними\~порушеннями,\~м`язово-тонічним\~і больвим\~синдромами; що підтверджується випискою медичної карти № 593 стаціонарного хворого, виданою Державною Установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» 05 червня 2023 року, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», на наступних умовах, зокрема: 1)\~ [PERSON] моральну шкоду від втрати здоров`я внаслідок виявлених захворювань, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на\~АТ «Марганецький\~ГЗК»,\~оцінює в розмірі\~12422,37 грн; 2) моральна шкода, яка завдана [PERSON] унаслідок роботи у шкідливих умовах на\~АТ «Марганецький ГЗК», за цим договором відшкодовується одноразово (а.с.26). Згідно пункту 4 вказаного вище договору, АТ «Марганецький ГЗК в строк до 16 червня 2023 року сплачує [PERSON] в рахунок грошового відшкодування моральної шкоди за цим договором, грошові кошти в сумі, яка залишається до виплати після утримання та перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за ставками 18 відсотків та 1,5 відсотка, з передбаченої у цьому договорі суми розміру моральної шкоди, яка зазначена в пункті 1 цього договору, а саме:\~10000,00\~грн, шляхом безготівкового перерахування вищезазначеної суми на рахунок, відкритий на його ім`я у AT «Банк Кредит Дніпро». У пункті 5 вказаного вище договору зазначено, що при виконання відповідачем усіх своїх зобов`язань за цим договором моральна шкода, пов`язана з втратою здоров`я внаслідок виявлених захворювань позивача, внаслідок роботи у шкідливих умовах на\~АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», вважається відшкодованою у повному обсязі. 28 червня 2023 року складено акт за формою П-4 про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Відповідно до вказаного акту П-4 [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 21\~рік 02\~місяці 25\~днів,має такий діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та нижньодольвий пневмосклероз, ЛН ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість змішаної етиології (шум+інфекція) з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією В.Є, Остапкович і Н.І. Пономарьової; вібраційна хвороба ІІ ст. (вегето-сенсорна поліневропатія верхніх кінцівок у поєднанні з деформуючим остеопарозом ліктьових суглобів ІІ ст., міжфалангових, п`ястно-зап`ястних, променево-зап`ястних суглобів кистей І-ІІ ст.; хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больовим синдромами. Професійні захворювання виникли в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технології видобутку руди, хімічні речовини, шум, важкість праці, вібрація (а.с.30-34). Первинним оглядом МСЕК 20 липня 2023 року [PERSON] було визначено третю групу інвалідності з 06 липня 2023 року, 65% втрати професійної працездатності: 30% ХОЗЛ, 20% радикулопатія, 10% по вібраційній хворобі, 5% туговухість (а.с.36). Щодо недійсності договору про добровільне відшкодування моральної шкоди від 12 червня 2023 року. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна сукупність умов: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. В постанові від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити. Встановлено, що позивач має численні захворювання, і з 06 липня 2023 року до 01 серпня 2024 року йому було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності. У зв`язку\~із необхідністю\~лікування хвороб,\~позивач знаходився\~на стаціонарному\~лікуванні у\~відділенні профпатології\~КП «ДОКЛМ\~«ДОР» з\~05\~липня 2022\~року по\~14\~липня 2022\~року (а.с.13-14),\~з 19\~квітня 2023\~року по\~26\~квітня 2023\~року (а.с.18-19);\~у ДУ\~«Інститут медицини\~праці ім.Ю.І.Кундієва»\~НАМНУ» з\~18\~травня 2023\~року по\~05\~червня 2023\~року (а.с.20-22).\~Тобто,перед укладенням оспорюваного договору від\~12 червня 2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні із симптомами загострення численних хронічних професійних захворювань дихальної системи, рухово-опорного апарату, органів слуху, мав вкрай погане загальне самопочуття, та потребував медичної допомоги, грошових коштів у зв`язку з лікуванням у стаціонарі, вживанням, зокрема, знеболювальних препаратів. Крім того, на час укладення оспорюваного договору, позивач був звільнений з роботи; у той же час група інвалідності, відсоток втрати працездатності йому визначені не були, що обмежувало позивача у отриманні коштів у зв`язку із втратою здоров`я. Наведені обставини у сукупності із погіршенням стану здоров`я позивача призвели до важкого емоційного стану, який пов`язаний із невизначенністю його положення у контексті неотримання доплат у зв`язку із втратою здоров`я, недостатністю коштів на лікування, необхідністю тривалого та вартісного лікування. Вказані обставини сформували у позивача сильне душевне тривале хвилювання за власне здоров`я, за своє майбутнє та змусило під впливом тяжких для нього обставин до укладення з відповідачем оспорюваного договору на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки 10000 грн. не є співмірними із глибиною, характером, тривалістю моральних страждань позивача через втрату здоров`я на виробництві, враховуючи, що у повній мірі здоров`я відповідача відновленню не підлягає. Обумовивши у договорі значний перелік професійних захворювань позивача, отриманих під час роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК», відповідно до виписки медичної карти № 593 стаціонарного хворого, виданої ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 05 чеврня 2023 року, сума відшкодування моральної шкоди була вказана у несправедливому, вкрай невигідному для позивача розмірі 12422,37 грн, з якої підлягали відрахуванню податки та інші обов`язкові платежі. Тобто до виплати роботодавцем позивачу належало 10000 грн. (п.4 договору), що на день укладення оспорюваного договору становило 4,03 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або 1,54 мінімальних заробітних плат в Україні. Така сума моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості, а була лише тимчасовим вирішенням матеріальної складової проблем позивача, який потребував коштів на лікування хронічних захворювань, отриманих під час тривалого періоду роботи у шкідливих умовах на АТ «Марганецький ГЗК». Крім того, при вирішенні позовної вимог про визнання недійсним оспорюваного договору суд звертає увагу на доводи позивача та його представника, що ініціатором укладення цього договору був відповідач; саме працівник відповідача підготував текст осопрюваного договору, виклав у ньому усі умови та вказав розмір моральної шкоди; розмір моральної шкоди попередньо із ним, позивачем, не узгоджувався, не обговорювався. Відповідач визнає факт «юридичного супроводу укладення договору» з позивачем юристами підприємства, що узгоджується із вказаними вище доводами позивача та підтверджується письмовими поясненнями представника відповідача, матеріалами справи, усними поясненнями сторін у судових засіданнях. Так, позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його звільнено з АТ «МГЗК» 08 вересня 2022 року за станом здоров`я. У медзакладі м.Нікополя надали висновок про непридатність його до праці. У 2022 році його було направлено до інституту ім.Мечникова, і там було встановлено усі діагнози. Між звільненням і МСЕК пройшло 10 місяців. Довідку для комісії чекали 9 місяців. Договір він, як і інші колишні працівники МГЗК, підписував не добровільно. Представник МГЗК [PERSON] поставив їх перед фактом, або підписуєте договір, або невідомо коли потрапите на МСЕК. При підписанні він договір не читав. Тоді не знав, чим це обернеться. Кошти по договору отримав, вони досі на картці, ними не користується. Також, пояснив, що без направлення він би на МСЕК не потрапив. Як тільки підписав договір, через місяць-півтора поїхав на МСЕК. Свідків під час підписання договору не було. Осіб, зазначених в договорі як свідки, він не знає. Представник позивача адвокат Чепурнов В.І. суду пояснив, що він є свідком того, що [PERSON] , заступник з техніки безпеки, сказав, що чим швидше вони підпишуть документи, тим швидше пройдуть МСЕК. Сказав, що в їхніх інтересах підписати договір про те, що не будут позиватися до МГЗК. Вони підписали, виходу в них не було. В червні підписали договір, в липні відправили на МСЕК. Представник відповідача [PERSON] розповіла, що 12 червня 2023 року вони запросили Пилипіва до МГЗК, де вона разом з позивачем склала договір. З 2022 року почалася війна, підприємство стало збитковим. З жовтня 2023 року вони перебувають у простої. Суму в рахунок відшкодування моральної шкоди розміром 10 тисяч вирішило виплачувати керівництво, вона лише складає договір. Допитані в ході судового розгляду справи свідки, надали такі показання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що вони з позивачем підписували договори в один день. Свідки, які зазначені у договорі, не були присутні. Договір вони прийшли потім отримали, зразу його не віддали. Розмір суми та умови договору ні з ким не обговорювали. Звільнили 08 вересня 2022 року за станом здоров`я. Без направлення від МГЗК вони на МСЕК би не попали. При підписанні договору був пристній чоловік з юридичного відділу, він не називався. Свідок [PERSON] пояснив, що договір складався добровільно, саме він не був присутнім при його укладенні. МГЗК не має впливу на МСЕК. Він лише запропонував позивачу [PERSON] відшкодувати шкоду на добровільній основі. Хто визначив розмір суми, він не знає. З огляду на викладене вище, суд вважає доведеним, що договір про відшкодування моральної шкоди від 12 червня 2023 року був укладений між сторонами під впливом збігу тяжких для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах. У зв`язку з цим, суд приходить до переконання про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору, укладеного\~між [PERSON] та АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». Доводи відповідача про складне фінансове становище підприємства не спростовує правильність висновків суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору. Підстави для розірвання вказаного вище договору відсутні, адже суд дійшов висновку про його недійсність. Вимоги про визнання недійсним та розірвання договору є взаємовиключними, адже розірванню підлягає лише дійсний договір. В абзаці 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У даній справі оспорюваний правочин визнається\~судом недійсним\~на підставі частини\~першої статті 233 ЦК України. Відповідачем, який на виконання умов оспорюваного договору сплатив позивачу 10000 грн., вимога про застосування наслідків визнання правочину недійсним\~\~не заявлена. Щодо відшкодування моральної шкоди,\~заподіяної ушкодженням\~здоров`я,\~внаслідок виконання\~трудових обов`язків. Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього. Внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійне захворювання на виробництві, і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини підтверджені належними доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли своє підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача. Факт спричинення моральної шкоди [PERSON] внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві АТ «Марганецький ГЗК», визнано відповідачем, що підтверджується умовами укладеного спірного договору від 12 червня 2023 року. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 65%, третю групу інвалідності, які встановлені безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, щорічної реабілітації, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 130 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових стосунках з відповідачем, суд враховує також, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Крім того, судом взято до уваги складне фінансове положення підприємства, перебування підприємства у простої. Разом з тим,\~суд наголошує, що наведені факти не звільняють у повній мірі відповідача від відшкодування моральної шкоди позивачу та не виправдовують укладення з позивачем договору про виплату позивачу моральної шкоди у значно заниженому, вкрай несправедливому розмірі. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. На підтвердження витрат надано договір про правову допомогу від 21 жовтня 2023 року, укладений між адвокатом Чепурновим В.І. та [PERSON] ; квитанцію № 155902 від 21 жовтня 2023 року на 15000 гривень. Згідно з актом виконаних робіт від 11 листопада 2023 року загальна вартість виконаних робіт становить 15000,00 грн.: складання позовної заяви 7000 грн. Частиною 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн., які, з огляду на положення ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Також, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1300,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Outcome: partial