Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява, подана директором ТОВ «Коллект Центр» Мостовенко О.І.. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 03.04.2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» шляхом підписання оферти на укладання договору про надання кредиту №501128664, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 53\~110,10 грн., а останній зобов`язався повернути використану суму кредиту до 03.04.2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 18,99%. Банк взяті на себе зобов`язання виконав, надавши позичальнику кредитні кошти, проте, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у [PERSON] станом на 09.01.2024 року утворилась заборгованість на загальну суму 86616,90, з яких: 44 193,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 40515,39 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги та 1908,38 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» права грошової вимоги, у тому числі і за договором від 03.04.2019 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] 18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу №18-05/21, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги, у тому числі і за договором від 03.04.2019 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] .. ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору про відступлення права грошової вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило право грошової вимоги, у тому числі і за кредитним договором №501128664 від 03.04.2019 року, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом, та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №501128664 від 03.04.2019 року у розмірі 86616,90 грн., разом з понесеними позивачем судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи. Ухвалою суду від 03 квітня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. 04.04.2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій висловив свої заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та просив проводити розгляд даної справи в судовому засіданні. Ухвалою суду від 08.04.2024 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по даній цивільній справі. 17.04.2024 відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про відвід судді Чернової О.В., яка вмотивована тим, що, як на думку відповідача, на етапі процесуальних дій суд не врахував основної суті його заяви та виніс упереджену ухвалу. Ухвалою судді від 19.04.2024 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді, заяву [PERSON] про відвід головуючого судді передано до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області для проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями відповідно до положень про АСДС та визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 24.04.2024 року було відмовлено в задоволенні заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді Чернової О.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22.04.2024 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому не погоджувався з обставинами, викладеними у позовній заяві, вважав, що через ненадання позивачем кредитного договору №501128664 від 03.04.2019 року, позивач намагається стягнути незаконну суму боргу з неіснуючими супутніми витратами, оскільки без наданого кредитного договору достеменно неможливо визначити права та обов`язки сторін, їх відповідальність, дії сторін при настанні обставин непереборної сили та інші істотні умови правочину. Просив відмовити позивачу у заявлених вимогах повністю. 02.05.2024 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідач жодним чином не спростовує доводи позивача, а лише зазначає про свою незгоду із наданими позивачем документами та формою укладання договору. В судовому засіданні представник позивача адвокат Воронков О.М. заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у тексті позовної заяви та відповіді на відзив. Додав, що кредитний договір був оформлений у формі оферти, на підтвердження цього всі документи додані. Відповідач в судовому засіданні підтримав свої заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що сам кредитний договір, укладений між ним та ПАТ «Альфа-Банк» відсутній, в оферті зазначено, що підставою для угоди є договір, умови кредитування в оферті не викладені. Оферта не містить істотних умов договору, як-то, як діє договір у мовах форс-мажору, відповідальність за невиконання договору. Додав, що підписував оферту та був акцепт АТ «Альфа-Банк», платежі сплачував та погашав кредит. Посилався на статтю 617 ЦК України щодо звільнення його від відповідальності за невиконання умов договору. Зазначив, що до 03.03.2020 року взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував та сплачував платежі за користування кредитними коштами. Після введення постановою КМУ №211 від 11.03.2020 карантинних обмежень, вважав це форс-мажорною обставиною. Після скасування карантинних обмежень 30.06.2023 року виникли інші форс-мажорні обставини, а саме було введено правовий режим воєнного стану через збройну агресію рф проти України. Додав, що стосовно даних форс-мажорних обставин є відповідні листи Торгово-промислової палати України. Через дані форс-мажорні обставини втратив роботу, на утриманні має дитину, а з жовтня 2023 року став пенсіонером. Просив відмовити у задоволенні позову та стягненні заборгованості, оскільки має бути звільненим від відповідальності за невиконання договору. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] 03 квітня 2019 року підписав оферту на укладення угоди про надання кредиту №501128664. Згідно оферти на укладення угоди про надання кредиту №501128664 від 03.04.2019 АТ «Альфа-Банк» зобов`язалось надати [PERSON] кредит на суму 53110,10 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит до 03.04.2023 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 18,99% річних. Крім того, передбачено сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту 2,25% від суми кредиту. При цьому суд звертає увагу, що частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, відповідач [PERSON] підписав оферту на укладення угоди про надання кредиту №501128664 від 03.04.2019, тобто сторони уклали договір за яким у них виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит та сплатити передбачені договором відсотки. Відповідно до додатку №1 до угоди про надання кредиту №501128664 від 03.04.2019 графік платежів визначає, що [PERSON] мав сплачувати на користь АТ «Альфа-Банк»» мінімальний щомісячний платіж 2872,70 грн. до 03 числа кожного місяця. 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» було укладено договір факторингу №2, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» права грошової вимоги (з правом нарахування відсотків), у тому числі і за договором від 03.04.2019 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] , на загальну суму 70\~867,02 грн., що має своє підтвердження у долученому до матеріалів справи договором факторингу та Додатком 1-1 до даного договору про відступлення права грошової вимоги. В подальшому, на підставі договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права грошової вимоги (з правом нарахування відсотків), у тому числі і за договором від 03.04.2019 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] , на загальну суму 70\~867,02 грн., що підтверджується договором та додатком 1-1 до договору факторингу №18-05/21 від 18.05.2021 року. ТОВ «Вердикт капітал», на підставі договору про відступлення права грошової вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги та належні первісному кредитору права вимоги первісного кредитора до боржників, у тому числі і за кредитним договором №501128664 від 03.04.2019 року, що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] .. Як вбачається з витягу з додатку №3 до договору №10-01-2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року, у [PERSON] існує заборгованість за договором №501128664 на загальну суму 84\~708,52 грн., яка відповідно до розрахунку заборгованості (а.а.9) складається з суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 44\~193,13 грн. та суми заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 26\~673,89 грн., нараховані відсотки за період з 18.05.2021 року по 09.01.2023 року) у розмірі 13\~841,50 грн.. При цьому, як вбачається з вказаного розрахунку, з моменту отримання права вимоги ТОВ «Коллект Центр» до відповідача, позивачем здійснювалося нарахування відсотків в сумі 1908,38 грн.. До того ж, з розрахунку заборгованості, проведеному АТ «Альфа-Банк», вбачається, що станом на 17.05.2021 року [PERSON] мав непогашену заборгованість перед ним в розмірі 70\~867,02 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 44\~193,13 грн., заборгованості за відсотками у сумі 9\~404,50 грн., заборгованості за комісією за обслуговування кредиту у сумі 17\~269,39 грн. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за кредитним договором №501128664 від 03.04.2019 року в розмірі 86616,90 грн., з яких: 44 193, 13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 25\~154,38 грн. заборгованість за відсотками, 17\~269,39 грн. - заборгованість за комісією. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. Ст.611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Щодо заперечень відповідача проти позову з підстав наявності форс-мажорних обставин, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Зокрема, загальновідомим є факт розміщення на сайті Торгово-промислової палати України листа №2024/02.07.1 від 28.04.2022 р., згідно якого Торгово-промислова палата України засвідчила настання з 24.02.2022 р. форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) військову агресію Російської Федерації, що стало підставою для введення воєнного стану. Незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно довести, що зобов`язання не виконане саме у зв`язку з воєнними діями. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності 18.12.2014 (далі - «Регламент»). Відповідно до пункту 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи\~по кожному окремому\~договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Таким чином, по кожному окремому договору сторони повинні отримати сертифікат про форс-мажорні обставини. Такого сертифікату відповідачем не надано. Крім того, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Суд звертає увагу, що в даній справі позивачем не заявлено вимог щодо стягнення коштів, нарахованих як відповідальність за невиконання договору (пеня, штраф, інфляційні втрати, 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України тощо). До того ж, пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Пунктом 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, передбачено у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» у розмірі 86 616,90 грн. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про відшкодування судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням\~ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене вище, суд відзначає, що\~ЦПК\~України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Позивачем на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано Договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року прайс-лист вартості послуг АО «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію про оплату ТОВ «Колект Центр» на користь адвокатського об`єднання грошової суми в розмірі 52\~000,00 грн. з призначенням «надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги» заявку про надання правової допомоги №222 від 02.01.2024 року та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року. Як вбачається, з наданих стороною позивача вищевказаних доказів, щодо понесених судових витрат на правничу допомогу неможливо встановити, що такі сплачені позивачем на користь адвокатського об`єднання судові витрати є пов`язаними з підготовкою та розглядом саме даної цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки в призначенні платежу не наведено за які заявки сплачено кошти, а договір передбачає надання правової допомоги з різних питань. Враховуючи викладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн., який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved