Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви В провадженні судді перебуває вищевказана справа за позовом адвоката адвоката Максимова Романа Ігоровича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20.12.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.06.2021 року у справі № 937/1790/21 шлюб з відповідачем розірвано. Позивач 17.09.2021 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » та « [PERSON] ». Цього ж року позивач разом із малолітнім [PERSON] переїхала до міста Кривий Ріг, де проживають по цей день. Відповідач [PERSON] з моменту припинення шлюбних відносин, а саме з січня 2020 року ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме жодного разу не надавав матеріальну допомогу на забезпечення дитини, вихованням дитини не цікавиться та не займається, не виявляє щодо сина батьківського піклування, взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться його розвитком. Відповідно до характеристики Криворізької гімназії № 18 КМР № 227 від 27.12.2023 року [PERSON] відвідує дошкільний структурний підрозділ групу «Розумники» з 01.07.2021 року, відповідач участь у вихованні сина не приймає, за весь період перебування дитини у дошкільному закладі та по дату довідки жодного разу не з`являвся та не цікавився успіхами сина. Оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов`язків щодо виховання дитини, дитина навіть не знає як виглядає його батько та дитина з позивачем не бачили та не чули відповідача більше 4 років, що свідчить про те, що батько втратив батьківський зв`язок з дитиною та ніякої ролі в його житті не приймає, то відповідно є підстави для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи викладене просить суд позбавити батьківських прав [PERSON][INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, і до досягнення дитиною повноліття. Рух по справі Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Витребувано від Органу опіки і піклування виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (а.с.31-32). Ухвалою суду від 19 березня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження у зв`язку з ненадходженням висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Клопотання представника позивача про допит свідків задоволено. Вирішено допитати в якості свідків позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.39-40). На виконання ухвали суду від 23 лютого 2024 року від виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.50). Розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 11 квітня 2024 року справу призначено до судового розгляду. Задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.55-56). Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що останній раз дитина бачила батька у 2020 році, колишній чоловік [PERSON] не з`являється більше чотирьох років не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не приїздить до дитини. Один раз лише направив на картку 1000 гривень, дитина батька не пам`ятає. Відповідач на даний час знаходиться на окупованій території, згідно слів інших людей він здоровий та з ним все добре. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позивач [PERSON] йому доводиться дружиною, з осені 2020 року проживає з нею та її дитиною. Колишнього чоловіка дружини не знає, батько дитини не з`являється, один раз переказував кошти. Вважає, що для дитини батько він. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є свекрухою [PERSON] , яка з 2020 року проживає з її сином. Батька дитини та колишнього чоловіка [PERSON] , ніколи не бачила, знає тільки що до війни він переказував кошти. Ніяких подарунків сину не відправляв, не цікавився дитиною. На даний час дитина думає, що його батько це [PERSON] . В судовому засіданні 05 червня 2024 року представник позивача адвокат Максимов Р.І. та позивач [PERSON] , кожен окремо, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Козачук Л.В. в судовому засіданні зазначила, що оскільки відповідач не перебуває на території Металургійного району м. Кривого Рогу, тому не може надати об`єктивний висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2018 року, виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 663, батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16-17). 17 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 838, після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Згідно Довідки від 27.12.2022 року № 1209-5002459797 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, місце перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно Довідки від 27.12.2022 року № 1209-5002459847 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, місце перебування [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до характеристики криворізької гімназії № 18 Криворізької міської ради від 27.12.2023 року [PERSON] відвідує дошкільний структурний підрозділ групу «Розумники» з 01 липня 2021 року, хлопчик виховується у повній сім`ї, батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, за весь термін перебування дитини у дошкільному закладі та по теперішній час жодного разу не з`являвся та не цікавився успіхами хлопця (а.с.19). З висновку виконкому Металургійної районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 10.04.2024 року № 14/29-1321 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , встановлено, у виконкому Металургійної районної у місті ради відсутні правові підстави для надання висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач ніколи не мешкав в Металургійному районі м. Кривого Рогу (а.с. 42). Мотивувальна частина Щодо вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Так, позивачем не надано достатніх доказів необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини, винної поведінки відповідача щодо участі у вихованні дитини, свідомого ухилення його від виконання батьківських обов`язків та того, що поведінку відповідача в кращу сторону змінити неможливо. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». У даній справі, [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, посилалася на те, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться сином, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Усупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина, умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, суд не бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони є родичами позивача [PERSON] , а отже є упередженими особами. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав судом не встановлено. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суди не встановили. Крім того, за загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах між батьками про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Разом з тим, такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Суд зазначає, що в цій справі при вирішенні позову орган опіки та піклування приймав участь у розгляді справи, проте об`єктивний висновок щодо розв`язання спору між батьками щодо позбавлення батьківських прав не надав, оскільки відповідач [PERSON] не проживає на території Металургійного району м. Кривого Рогу. Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, врахувавши передусім інтереси дитини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про позбавлення батьківських прав та про відмову позову в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та на підставі ст. 183 СК України вважає можливим визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України. Що стосується розподілу судових витрат. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial