Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов`язати відповідача виключити з обліку по його особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість попередніх власників домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за період до 07 серпня 2023 року у розмірі 12065,55 грн та надати витяг з особового рахунку № [NUMBER] домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазнає, що згідно з договором купівлі-продажу від 07 серпня 2023 року він є власником вказаного домоволодіння. 16 жовтня 2023 року на його письмове звернення щодо виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попередніх власників отримав від відповідача відповідь про те, що чинне законодавство, а саме Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Цивільний кодекс, не містить положень, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника. Вказує, що відповідач безпідставно нарахував йому заборгованість попереднього власника домоволодіння, яка виникла до моменту придбання ним вказаного домоволодіння, договір купівлі-продажу нерухомого майна не містить застережень щодо переведення боргу попереднього власника і не містить згоди кредитора на таку заміну. Враховуючи, що він лише з 07 серпня 2023 року набув право власності на домоволодіння і до цього моменту не був споживачем послуг відповідача за вказаною адресою, відповідно і не отримував таких послуг від відповідача, а тому дії відповідача щодо переведення на нього заборгованості за період до 07 серпня 2023 року є неправомірними і порушують його інтереси, як споживача. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що згідно з п. 1.3. Типового договору цей Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання. \~ \~ \~ \~Фактом укладення цього Типового договору є включення Постачальником Споживача \~ \~ \~ \~до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора \~ \~ \~ \~газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої Споживачем в \~ \~ \~ \~установленому законодавством порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання \~ \~ \~ \~природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому \~ \~ \~ \~порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого \~ \~ \~ \~Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі Кодекс \~ \~ \~ \~ГТС) з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для \~ \~ \~ \~забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та \~ \~ \~ \~електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Абзацом 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код. Згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному \~ \~ \~ \~суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними EIC-кодами. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів \~ \~ \~ \~постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М). Так, з травня 2022 року споживач [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ) з ЕІС-кодом 56XM07A21834414G, о/р № [NUMBER] знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надавався оператором газорозподільної мережі АТ «Дніпропетровськгаз» через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи по особовому рахунку № [NUMBER] (EIC код 56XM07A21834414G), позивачем здійснено споживання природного газу, про яку детальна інформація надається у Фінансовому стані. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Станом на жовтень 2023 року по особовому рахунку № [NUMBER] , ЕІС-код 56XM07A21834414G, обліковується заборгованість у сумі 12 864,66 грн за спожитий природний газ. Постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ГТС Iplatforma. Вказує, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів відсутності заборгованості за спожитий природний газ за особовим рахунком № [NUMBER] , ЕІС-код 56XM07A21834414G, за яким обліковується заборгованість у сумі 12 864,66 грн. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 07 серпня 2023 року позивач набув право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 серпня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білецькою В.І., зареєстрований в реєстрі за № 1255 (а.с.5-9,19-20). У пункті 3.1. вказаного договору купівлі-продажу сторонами погоджено, що продавець [PERSON] зобов`язується звільнити нерухоме майно, що продається, від належних йому речей та передати ключі до кінця дня «12» серпня 2023 року. Із акту звірки №2856972-в від 04 серпня 2023 року за період з 01 травня 2022 року по 04 серпня 2023 року між відповідачем та [PERSON] за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається заборгованість у розмірі 12065,55 грн за послуги за природний газ (а.с.17). Листом від 16 жовтня 2023 року відповідач повідомив позивача, що чинне законодавство, не містить положень, а саме Закон України «Про житлово-комунальні послуги» та Цивільний кодекс, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника; станом на 30 вересня 2022 року по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість в сумі 12673,77 грн (з урахуванням оплати від 09.10.2023 в сумі 382,08 грн) (а.с.16). Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Статтею 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу від 07 серпня 2023 року, згідно з яким позивач став власником спірного домоволодіння, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Натомість вказаним договором передбачено, що продавець зобов`язується звільнити нерухоме майно, що продається, від належних йому речей та передати ключі до кінця дня «12» серпня 2023 року, що додатково свідчить про те, що відповідач не був споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] , до дати придбання домоволодіння (пункт 3.1.) Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця будинку сплачувати борги попередніх його власників за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. В даному випадку в порядку частини четвертої статті 263 ЦПК України судом враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 686/6276/19 від 01 вересня 2020 року з приводу того, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Доводи представника відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами, а саме актом звірки №2856972-в від 04 серпня 2023 року за період з 01 травня 2022 року по 04 серпня 2023 року між відповідачем та [PERSON] , яка є попереднім власником домоволодіння та відповідно і споживачем наданих відповідачем послуг. Так відповідно до даного акту звірки за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , нараховано заборгованість у розмірі 12065,55 грн за послуги за природний газ саме споживачу [PERSON] . Такий акт підписано начальником департаменту супроводу фізичних осіб ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» [PERSON] (а.с.17). Таким чином, позовні вимоги в частині виключення з обліку по особовому рахунку позивача заборгованість попередніх власників домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині надання відповідачем витягу з особового рахунку № [NUMBER] домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність у нього перешкод в отриманні у відповідача такого витягу, тобто порушення відповідачем такого права позивача. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню частковому обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial