Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому вказував, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка тривалий час проживає з батьком та знаходиться на його повному матеріальному утриманні. У той же час відповідачка, зловживаючи спиртними напоями та підтримуючи аморальний спосіб життя, а також часто ведучи себе агресивно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини та не створила елементарних умов для [PERSON] відповідно до її потреб. Враховуючи вказані обставини, позивач просив з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . 11 січня 2024 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог Орган опіки та піклування виконкому Бузької сільської ради Вознесенського району. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю, У заяві також зазначила, що вона не має можливості утримувати доньку [PERSON] , а залишення дитини у батька з позбавленням її батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представниця третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на те, що це буде відповідати інтересам дитини. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки [PERSON] , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представниці [PERSON] , представника відповідачки [PERSON] , представниці третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачкою позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на підставі висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини, затвердженого рішенням виконкому Бузької сільської ради від 02 лютого 2022 року №10, постійно проживає з батьком та знаходиться на його матеріальному утриманні (а.с. 3, 7-8). До цього [PERSON] тимчасово проживала з батьком на підставі висновку, затвердженого рішенням виконкому Бузької сільської ради від 30 червня 2021 року №76 (а.с. 5). У той же час відповідачка, зловживаючи спиртними напоями та підтримуючи аморальний спосіб життя, а також часто ведучи себе агресивно, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, у зв`язку з чим 10 лютого 2022 року притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 14-15). З пояснень позивача та представниці третіх осіб вбачається, що [PERSON] лише декілька разів на рік відвідувала доньку, такі зустрічі були нетривалими та безпредметними. Іншого зв`язку [PERSON] з донькою не підтримує, не цікавиться її життям, вихованням, не утримує [PERSON] матеріально. Заходи впливу щодо відповідачки не мали необхідного довгострокового позитивного ефекту. Відповідачка не працевлаштована, здійснює догляд за іншою малолітньою дитиною, за місцем мешкання характеризується посередньо (а.с. 74, 77). Згідно копії довідки КНДЗ №11 «Веселка» від 09 листопада 2023 року №141 (а.с. 18) та характеристики на дитину КНДЗ № 11 «Веселка» (а.с. 21) вихованням [PERSON] займається батько. Разом з тим встановлено, що відповідачка не здійснює належне матеріальне утримання доньки. Зокрема, згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 лютого 2022 року (а.с. 16) з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі частини її заробітку (доходу). Проте, відповідно до копії довідки про заборгованість за аліментами (а.с. 17) станом на 01 листопада 2023 року заборгованість [PERSON] за аліментами становила 74 062,06 грн. Суд відповідно до вимог ст. 171 СК України не заслуховував думку малолітньої [PERSON] щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки дитина за своїм віком та рівнем розвитку не може її висловити. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч.ч. 1, 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним». Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги визнання відповідачкою позову та письмовий висновок Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконкому Бузької сільської ради від 22 листопада 2023 року №96, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved