Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

В квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (далі ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет») звернулось суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 15.03.2021\~року між\~ТОВ «Фінансово-кредитний\~супермаркет» та\~ [PERSON] \~укладено Договір\~№6206677про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 78200,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Крім цього, відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту за обслуговування кредитної заборгованості, зазначену у п. 2.5 договору кредиту, а також згідно п. 2.6. договору сплачувати проценти, суму кредиту та інші платежі щомісячно, ануїтетними платежами у розмірі та в період, встановленими у додатку №1 до цього договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним. Однак, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим, станом на 01.04.2024 року утворилася заборгованість у сумі 218488,98 грн., з яких: 60979,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37294,88 грн. - заборгованість по відсотках; 97350,19 грн. - заборгованість по комісії; 17161,69 грн. заборгованість по рахунку інфляції; 5703,05 грн. заборгованість за 3 % річних. На підставі викладеного позивач ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вказаний розмір заборгованості та витрати по сплаті судового збору в сумі 3277,33 грн. Ухвалою суду від 25.04.2024 року прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано сторонам по справі подати відзив та відповідь на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неприбуття суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відтак,\~суд вважає\~за можливе\~провести судове\~засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15.03.2021 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено Договір №6206677 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 78200,00 грн. для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору. Відповідно до п. 1.2 - 1.4 кредитного договору дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку № 2 є датою укладення цього договору. Дата остаточного повернення кредиту до 14.03.2025 року. Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.5. кредитного договору позичальник за обслуговування кредитної заборгованості сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену в п. 1.1. договору кредиту. Згідно п. 2.6 кредитного договору сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно, ануїтентними платежами в розмірі та в період встановленим у додатку №1 цього договору з 01 по 15 число кожного місяця наступного за звітним, починаючи з 01.04.2021, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі. За змістом п. 2.7 кредитного договору за надання кредиту позичальник сплачує комісію 4% від суми кредиту, встановленої в п 1.1 договору. Заявою від 15.03.2021 року, яка є додатком №2 до кредитного договору №6206677, [PERSON] просив перерахувати належну йому суму кредиту після утримання комісії, а саме 75072,00 грн. на реквізити банківського рахунку [NUMBER] , АТ ОТП Банк. Згідно копії платіжного інструкції №637 від 15.03.2021 року вбачається, що ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» перерахувало [PERSON] 75072,00 грн. Призначення платежу - перерахування коштів, видача кредиту згідно кредитного договору №6206677 від 15.03.2021 року. Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача; Платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), ідентифікаційний номер платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), ідентифікаційний код (номер) отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника. Надане позивачем платіжне доручення, засвідчене підписом відповідальної особи та відбитком штампа банку, а також містить усі встановлені Інструкцією реквізити, а тому є належним доказом на підтвердження факту перерахування з рахунку позивача на рахунок відповідача, відкритих в АТ «ОТБ Банк», кредитних коштів. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01.04.2024 року у [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 218488,98 грн., з яких: 60979,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37294,88 грн. - заборгованість по відсотках; 97350,19 грн. - заборгованість по комісії; 17161,69 грн. заборгованість по рахунку інфляції; 5703,05 грн. заборгованість за 3 % річних. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. За твердженням позивача, відповідач не виконав свого обов`язку, не повернув наданий кредит та не сплатив інші платежі в строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідачем, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасно виконання зобов`язань за кредитним договором та відсутності заборгованості перед позивачем за цим договором. З аналізу викладених положень законодавства та встановлених обставин справи і досліджених доказів суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 60979,17 грн., за відсотками у розмірі 37294,88 грн., за інфляційними втратами у розмірі 17161,69 грн. та за 3% річних у розмірі 5703,05 грн., а всього 121138,79 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією суд дійшов наступного висновку. Пунктами 1.1, 2.1. кредитного договору встановлено, що кредит надано для власних потреб. Згідно ч. 2 п. 2.5 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1 цього Договору, встановлена комісійна винагорода сплачується щомісячно. Нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання, санкція у вигляді пені спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Разом з тим, цивільні відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03 липня 2019 у справі №917/791/18, від 22 жовтня 2019 у справі № 904/5830/18. Суд звертає увагу, що суд може вирішувати питання щодо зменшення пені з власної ініціативи, оскільки стаття 551 ЦК України такої заборони не містить. Більш того, про можливість вирішення такого питання судом з власної ініціативи свідчать відповідні висновки Верховного Суду, висловлені у постановах Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 902/538/18,17 листопада 2021 року у справі № 757/19/19, 22 лютого 2022 року у cправі №924/441/20. Також, згідно практики Верховного Суд, а саме постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц вбачається наступне: ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору утворилася заборгованість у розмірі 10 611, 29 євро, яка складається з заборгованості за кредитом - 8 282,65 євро, процентів - 847,82 євро, комісії - 809,61 євро, пені - 152,59 євро, а також штрафів відповідно до договору: 13,99 євро - штраф (фіксована частина), 504,63 євро - штраф (процентна ставка). ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками ВС несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі № 363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням(див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Таким чином, враховуючи вищевикладене суд вважає, що сума комісії за несвоєчасність виконання зобов`язань за даним позики підлягає зменшенню з 97350,19 грн. до 3128,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані позивачем договір №6206677 від 15.03.2021 року з додатками та платіжна інструкція №637 від 15.03.2021 року є належними та допустимими доказами, які підтверджують як укладення кредитного договору, так і видачу кредитних коштів відповідачу. Відповідач не спростував факт отримання кредиту, свого розрахунку не надав. Позивач виконав умови договору, перерахувавши відповідачу [PERSON] на обумовлений рахунок кредитні кошти у сумі 75072,00 грн., за мінусом утриманої згідно п. 2.7 договору комісії, що підтверджується платіжною інструкцією №637 від 15.03.2021 року. На підставі викладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 124266,79 грн. (60979,17 грн. заборгованість за кредитом+37294,88 грн. заборгованість за відсотками+3128,00 грн. заборгованість по комісії+17161,69 грн. - заборгованість по рахунку інфляції + 5703,05 грн. - заборгованість за 3% річних) та відсутність підстав для стягнення з відповідача 94222,19 грн. заборгованість по комісії. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 56,88% (124266,79:218488,98х100), з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1864,15 грн. (3277,33х56,88%). На підставі викладеного,

Outcome: partial