Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Орган опіки та піклування звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , передати малолітню [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та стягнути з [PERSON] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на користь державного закладу, прийомної сім`ї, дитячого будинку сімейного типу або опікуна, де буде перебувати малолітня [PERSON] , аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з часу подання позовної заяви до повноліття дитини. Ухвалою суду від 26.02.2024 за згаданою позовною заявою відкрито провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.03.2024 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Пояснила, що відповідач перебувала на контролі служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради у 2018 році у зв`язку із ранньою вагітністю. На даний час [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитина з часу народження і по теперішній час мешкає в родині свого прадіда по материнській лінії [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснив, що [PERSON] з народження проживає разом з ним і її співмешканкою, вони повністю утримують її та займаються вихованням дитини. Його онука [PERSON] повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить щоб дитину передали йому на виховання. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [INFO] в м. Горішні Плавні Кременчуцького району народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.7). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що відомості про батька [PERSON] зазначено відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.8). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.10). Згідно листа головного лікаря Горішньоплавнівської міської лікарні Ковенко І.В., направленого начальнику відділу у справах сім`ї та молоді, вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , взята на облік по вагітності також у листі просить вжити необхідних заходів та взяти її під соціальний супровід, враховуючи вік та спосіб її життя (а.с.11). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої дитини від 03.08.2018 за адресою [ADDRESS] встановлено, що власником житла є [PERSON] умови проживання задовільні, дитині створені всі умови для виховання та розвитку (а.с.12). Згідно повідомлення директора КНП «ЦПМСД м. Горішні Плавні Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області», направленого на адресу служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області вбачається, що у них спостерігається дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час дитина проживає разом з прадідом [PERSON] . Дитина потребує консультації в ІРЦ та обстеження в стаціонарних умовах обласної дитячої лікарні. Мати на даний час з дитиною не проживає, на телефонні дзвінки медичних працівників не відповідає. (а.с.13). Відповідно до акту від 18.12.2023 про факт проживання осіб за адресою: [ADDRESS] підтверджено факт, що [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає за даною адресою та не займається вихованням своєї малолітньої дитини [PERSON] з грудня 2022 року (а.с.15). Протоколом №30 від 20.12.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вирішено доручити службі у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики підготувати та направити до Комсомольського міського суду Полтавської області позовну заяву про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] (а.с.18-19). Згідно листа начальника управління охорони здоров`я Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Дудника В. малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , спостерігається за адресою [ADDRESS] , та підлягає диспансерному спостереженню лікарем психоневрологом в умовах обласного психоневрологічного відділення. До 4-річного віку з дитиною на амбулаторні прийоми зверталася мати, в останній час на телефонні дзвінки мати не відповідає, дитина оглянута в присутності прадіда (а.с.20). Згідно висновку органу опіки та піклування від 11.01.2024 позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним (а.с.5-6). У судовому засіданні прадідусь малолітньої [PERSON] [PERSON] пояснив, що останній раз відповідач прийшла до його оселі, де проживає дитина, 0.12.2022 об 11 год та пі ж дня о 12 0хв. кошти на утримання дитини надає, зв`язки не підтримує, не цікавиться життям та здоров`ям своєї доньки. Знає про її проблеми зі здоров`ям, але байдуже до цього ставиться. Відповідач у судовому засіданні підтвердила показання [PERSON] та обставини викладені, представником позивача. Судом наголошується, що відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (надалі за текстом - Постанова від 20.03.2007 №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 Постанови від 20.03.2007 №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п.54 рішення по справі «Хант проти України» судом наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, дослідивши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що мати малолітніх дітей - відповідач по справі, дійсно ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України, свідомо нехтує своїми обов`язками. Суд неодноразово з`ясовував у відповідача, чи є якісь об`єктивні перепони, які заважають їй виконувати батьківськи обов`язки, проте відповідач кожного разу повідомляла, що таких перешкод немає, вона не хоче піклуватися про дитину, виховувати її, дбати про духовний розвиток та про її здоров`я. Згідно ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, та підтверджують той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не готує їх до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться донькою, а тому, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved