Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 12.04.2023 р. позивач [PERSON] через\~свого представника\~ адвоката\~Цибульську Олену\~Василівну звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] з позовною вимогою про поділ майна подружжя, в якому просила суд: 1) визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу майна право власності по 1/2 частин земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:060:0030; 2) визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу майна право власності по 1/2 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу майна право власності по 1/4 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; 4) визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право особистої власності на LEXUS CT 200Н, 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] ; 5) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 296 205,66 гривень грошової компенсації у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля LEXUS CT 200Н, 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] . Також просила стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 13 420,00 гривень. В обґрунтування позову представник зазначила, що 21 березня 2007 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час обидві неповнолітні доньки знаходяться на утриманні позивача. За час шлюбу позивач та відповідач придбали спільно нерухоме майно: - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 80,1 кв. м., житлова площа 40,4 кв.м., реєстраційний номер 402132248101, право власності зареєстровано 11.07.2014р., на підставі договору купівлі-продажу 2093, виданий 11.07.2014, видавник [PERSON] приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області (надалі Будинок); - 1/2 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 49,9 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м., реєстраційний номер 3556762, право власності зареєстровано 07.09.2011р., на підставі договору купівлі-продажу 1732, виданий 18.07.2011, видавник [PERSON] приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області (надалі - 1/2 Будинку). Зазначила, що відповідачем, як власником житлового будинку під [ADDRESS] ) закріплена, але не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, на якій розташована вищезазначена будівля, з кадастровим номером 4810136600:05:060:0030, загальною площею 0,10 га. Також у\~шлюбі сторони\~придбали автомобіль\~ LEXUS CT 200Н, 2014 року випуску, який був привезений з-за кордону по ВМД, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем (надалі - Автомобіль). Крім цього, представник зазначила, що за позивачем закріплене наступне майно: - 1/3 двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] загальна площа 47,60 кв.м., житлова площа 26,40 кв.м., реєстраційний номер 396491, право приватної спільної сумісної власності зареєстровано 21.03.2003 р. на підставі договору міни 1551, виданого 25.12.1997 Товарною біржею «Нерухомість-Південь» (надалі - 1/3 Квартири). На момент подачі даного позову шлюб між сторонам не розірваний проте, відповідний позов був поданий до суду. Пояснила, що стосовно майна, власником якого визначено відповідача, між позивачем та відповідачем існує спір про поділ. Відповідач не визнає майно, яке зареєстроване за ним, спільним майном подружжя не зважаючи на той факт, що все майно придбане в шлюбі з позивачем та на придбання якого було внесено спільні кошти як відповідача, так і позивача. Ухвалою суду від 19.05.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. В судове засідання, призначене на 24.04.24 сторони не з`явилися. Представник позивача адвокат Цибульська О.В. надала суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на своєчасно. У поштових повідомленнях, наявних в матеріалах справи, листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що 21.03.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області був зроблений відповідний актовий запис № 81 та видане Свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . З наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.02.2023 р. вбачається, що за відповідачу [PERSON] на праві власності, розмір частки 1/1, належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 40,4 кв.м., загальною площею 80,1 кв.м., літня кухня, сарай, вбиральня, огорожі та споруди №2, 3, 4, 5 на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 2093 від 11.07.2014 р. Додаткові відомості містять примітку про збільшення загальної площі на 39,7 кв.м. за рахунок прибудови літ.А1, а, а1, літня кухня літ. Б, сарай літ. Г будівлі побудовані до 1992 р. не відносяться до самочинного будівництва відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України № 127 від 24.05.2001 р. та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями). З наданої позивачем інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.03.2024 р. вбачаться, що земельна ділянка за кадастровим номером 4810136600:05:060:0030, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), перебуває у комунальній власності. Крім того, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно також містяться відомості про реєстрацію за [PERSON] права приватної спільної часткової власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу 1732 від 18.07.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С.І. Вказане також підтверджується Витягом про державну реєстрацію Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07.09.2011 за № 31214587. З інформаційного листа Головного сервісного центру МВС від 14.02.2023 за вих. № 31/207АЗ-3010-2023 вбачається, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів міститься інформація про реєстрацію за відповідачем [PERSON] транспортного засобу LEXUS СТ 200Н, 1797 куб. см., 2014 р. в., № куз. [NUMBER] , 71 - РЕЄСТРАЦІЯ ТЗ ПРИВЕЗЕНОГО З-ЗА КОРДОНУ ПО ПОСВІДЧЕННЮ МИТНИЦІ № 1153966 від 25.08.2021, виданою Одеською митницею ДФС (ТСЦ 4841), дата реєстрації 19.11.2021 р. Під час розгляду справи судом також встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про реєстрацію за позивачем [PERSON] права приватної спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни за реєстрованим № 1551 від 25.12.1997 оформленого на Товарній біржі Нерухомість-Південь. Як вбачається з довідки суб`єкта оціночної діяльності ТОВ ЛЕКС СТАТУС станом на 02.02.2023 р.: - ринкова вартість житлового будинку загальною площею 80,1 кв.м, житловою площею 40,4 кв. м, що розташований за адресою: [ADDRESS] складає 1 052 000,00 грн.; - ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд та будівель загальною площею 49,9 кв. м, житловою площею 32,6 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] становить 656 000,00 грн; - ринкова вартість земельної ділянки (кадастровий номер 4810136600:05:060:0030) загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 329 000,00 грн. З довідки суб`єкта оціночної діяльності ПП МІДАС ФІНАНС ГРУП вбачається, що станом на 17.04.2024 р. середньоринкова вартість об`єкта, а саме колісного транспортного засобу LEXUS СТ 200Н (хетчбек), рік випуску 2014, об`єм двигуна 1797 см3 складає 562 340,00 грн. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Враховуючи зазначене, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, як було встановлено судом, за час шлюбу сторонами за спільні сумісні кошти був придбаний цілий житловий будинок [ADDRESS] ; 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , а також автомобіль LEXUS СТ 200Н (хетчбек), 2014 року випуску, об`ємом двигуна 1797 см3 Дані обставини, перелік спірного майна та його вартість відповідачем [PERSON] не спростовані. Виходячи з такого та враховуючи положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає доведеним факт набуття за спільні сумісні кошти подружжя [PERSON] і [PERSON] спірного рухомого та нерухомого майна у виді: цілого житлового будинку по [ADDRESS] , 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та автомобіля марки LEXUS СТ 200Н (хетчбек), 2014 року випуску, тому таке майно є спільним сумісним і підлягає поділу відповідно до положень ст.ст. 70-71 СК України. Крім того, судом також було встановлено, що до реєстрації шлюбу, а саме 25.12.1997 р., позивачем [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору міни, оформленого на Товарній біржі Нерухомість-Південь та зареєстрованого в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.03.2003 р. Вказане майно, згідно з положеннями чинного законодавства (ст. 57 СК України) є особистою приватною власністю позивача [PERSON] та не підлягає поділу. Що стосується вимог позивача про визнання за нею в порядку поділу майна права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га за кадастровим номером 4810136600:05:060:0030, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної вимоги через наступне. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, земельна ділянка з кадастровим номером 4810136600:05:060:0030, що розташована за адресою: [ADDRESS] та має площу 0.1 га перебуває у комунальній власності та надана в користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та, відповідно, не належить на праві власності сторонам по справі. Враховуючи те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] з кадастровим номером 4810136600:05:060:0030 перебуває у комунальній власності та не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд позбавлений процесуальної можливості визнати за позивачем право власності на частку вказаної земельної ділянки в порядку поділу майна подружжя. Щодо поділу цілого житлового будинку по [ADDRESS] та 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , суд вважає за можливе поділити їх так, як просить позивач, оскільки відповідач [PERSON] проти такого не заперечував та доказів на спростування встановлених судом обставин щодо належності вказаного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя не надав. Стосовно вимог позивача про визнання за відповідачем [PERSON] в порядку поділу майна подружжя права власності на автомобіль марки LEXUS СТ 200Н (хетчбек), 2014 року випуску, та стягнення з нього у зв`язку з цим на користь позивача [PERSON] грошової компенсації 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Згідно ст. 183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення. Автомобіль безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників зі стягненням з нього на користь іншого співвласника грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивача, суд бере до уваги, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації. Суд враховує, що відповідач не заявив зустрічної вимоги про поділ автомобіля у протилежний спосіб, тобто шляхом передачі автомобіля у власність позивачки і стягненням з неї на його користь грошової компенсації, тому такий варіант поділу неподільного майна судом не розглядається, як такий, що виходив би за межі позовних вимог. Суд також враховує, що відповідач користується даним автомобілем після припинення сімейних стосунків, і що він має право керування транспортним засобом, тому доцільним є залишити автомобіль саме йому. \~ \~ \~ \~Таким чином суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля, замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір за пред`явлення позовної заяви в сумі 13 420,000 грн., а тому він підлягає до стягнення з відповідача. Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: partial