Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Гресько Василь Васильович звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 1261,03 дол. США, посилаючись на те, що [PERSON] позичив на умовах повернення [PERSON] , грошові кошти готівкою в сумі 800 доларів США. Зазначений факт підтверджується письмовою розпискою відповідача, підписаною ним власноручно 15 грудня 2013 року. В даній розписці зазначив, що позичив гроші 15 грудня 2013 року. В разі неповернення грошей зобов`язався віддати суму в розмірі 1000 доларів США. Із моменту видачі вказаної розписки, відповідач вимоги позивача з приводу повернення боргу ігнорує. Станом на сьогодні, вказаний борг йому не повернуто. У зв`язку з цим, боржник - [PERSON] був зобов`язаний повернути кредитору - [PERSON] кошти в сумі 800 доларів США в термін, не пізніше ніж 20.05.2014 року, а у випадку прострочення даного терміну - в сумі 1000 доларів США. Оскільки розмір процентів, що сплачується за прострочену суму коштів договором не визначено, вважає, що з відповідача слід стягнути саме 3 % річних від простроченої суми. Сума 3 % річних від простроченої суми, що підлягає стягненню становить 261,03 долар США. Отже,\~ вважаю, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 1261,03 долар США, із яких 1000,00 доларів США - основна сума боргу та 261,03 долар США - 3% річних. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки [PERSON] 15 грудня 2013 року позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 800 доларів США, які зобов`язувався віддати до 20 травня 2014 року. В разі неповернення грошей зобов`язувався віддати суму в розмірі 1000 доларів США (а.с.12). Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оригінал боргової розписки та надавши йому належну оцінку, суд встановив, що укладена сторонами розписка підтверджує не лише факт укладення такого договору, а й факт передачі позикодавцем позичальнику грошових коштів. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаною розпискою не виконав, грошові кошти [PERSON] \~ у визначений розпискою строк не повернув. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу, чи факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано та не надано жодних доказів на спростування всіх обставин, на які посилається позивач. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором позики від 15.12.2023 у розмірі 1 000 дол. США є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене,\~відповідач належним чином не виконав умови договору позики від 15.12.2013 року, а тому позивач має право на отримання з відповідача 3% річних в розмірі 261.03 дол. США. Розрахунок позивача 3% річних не був спростований відповідачем. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідач жодних доказів як на підставу своїх заперечень до суду не надав. Від повернення коштів в добровільному порядку за договором позики відповідач ухиляється. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019\~справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем у позовній заяві доведені обставини, на які він посилається, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини\~вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з пенсійного посвідчення позивачу встановлена ІІ група інвалідності, отже він звільнений від сплати судового збору. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211.20 коп. судового збору.

Outcome: approved