Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

03.01.2024 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, просить стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування у розмірі 7785,08 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.01.2021 року по вул. Кільцева дорога у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] , внаслідок чого вказані ТЗ отримали механічні пошкодження. Майнові інтереси власника автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] було застраховано у ПрАТ «СК «АРКС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №77175а0к3 від 16.05.2020 року та полісу №200307499, у свою чергу цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] було застраховано у ТДВ «Міжнародна СК» на підставі полісу №АО261844, тому після настання ДТП між ПрАТ «СК «АРКС» та ТДВ «Міжнародна СК» було укладено Угоду про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на підставі якої було погоджено між страховими компаніями суму виплати у розмірі 26710,95 грн потерпілій стороні власника автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] , яка була виплачена зі сторони ПрАТ «СК «АРКС», а також ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 7785,08 грн, що дорівнює розміру відновлювальному ремонту пошкодженого транспортного засобу, на підставі розрахунку страхового відшкодування та страхового акту ARX2711484 від 02.02.2021 року потерпілому, яку позивач і просить стягнути з відповідача на підставі ч. 1 ст. 1194 ЦК України. Ухвалою судді від 09.01.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 36, 37). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 09.02.2024 року відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та покласти на позивача судові витрати, зазначивши, що 15.01.2021 по вул. Кільцева дорога у м. Києві сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Peugeot» р.н. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а саме розбитий задній протитуманний ліхтар та з ліва подряпина заднього бамперу, а автомобіль позивача не зазнав механічних пошкоджень та додав, що вказане ДТП пов`язане із ожеледицею, яка була на дорозі, одночасно потерпіла сторона повідомила, що у неї раніше трапилося ДТП, що візуально прослідковувалось на задньому бамперу, а тому сторони оформили між собою європротокол, та між ними не виникло жодних претензій. Отже відповідач не погоджується з кількістю замінених деталей, тому що пошкодження, які ним було нанесено не відповідають цій дефектній відомості, оскільки вважає, що розбито задній ліхтар та з ліва подряпини заднього бамперу, всі інші пошкодження на вказаному автомобілі були раніше, а також не погоджується із розміром відновленого ремонту, яка на думку відповідача перевищує ринкову складових в 3,5 рази, що підлягають заміні (а.с. 41-46). Окрім того, відповідачем приєднано до відзиву письмові покази свідка до ДТП [PERSON] , з приводу чого суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмові показання свідків не передбачені ні ст. 57 ЦПК України, а ні іншими статтями ЦПК України, а тому суд критично відноситься до таких показів свідка, та не приймає їх до уваги з огляду на те, що не можливо встановити чи дійсно така особа була в момент ДТП. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно електронного європротоколу 15.01.2021 року близько о 12 год. 30 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] та автомобіля «Peugeot» р.н. [NUMBER] , що також підтверджується свідоцтвами про реєстрацію ТЗ CXM 526084, СХЕ 916771 (а.с. 4-7). Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №77175а0к3 від 15.06.2020 року укладеного між АТ «СК «АРКС» та потерпілою особою [PERSON] , яка застрахувала автомобіль «Peugeot 208» р.н. [NUMBER] , що також підтверджується полісом №2003077499 від 15.01.2021 року (а.с. 8-16). 16.01.2021 року потерпіла особа [PERSON] подала до АТ «СК «АРКС» заяву про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ у зв`язку із ДТП, яка трапилася 15.01.2021 о 12 год. 59 хв. (а.с. 17, 18). АТ «СК «АРКС» на підставі рахунку-фактури №1 від 18 січня 2021 р. та розрахунку суми страхового відшкодування в рамках ПУ справа №1.102.21.0000254 виплатило потерпілій особі [PERSON] суму страхового відшкодування, враховуючи суму франшизи у розмірі 26 710,95 грн, що підтверджується платіжним дорученням №747275 від 03.02.2021 року (а.с. 21, 22, 26). Окрім цього, АТ «СК «АРКС» виплатило потерпілій особі [PERSON] суму виплати страхового відшкодування у розмірі 7 785,08 грн, що підтверджується платіжним дорученням №747510 від 03.02.2021 року (а.с. 24). Згідно полісу №АО2618644 від 15.01.2021 застраховано автомобіль «Peugeot» р.н. [NUMBER] у ТДВ «Міжнародна СК» (а.с. 28). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до п. 3 ст. 30 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до статті 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати делікатне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Як зазначає Верховний Суд України в листі від 19.07.2011 р., перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. У спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України № 6-112ц13 від 25.12.2013 р. Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах загального строку позовної давності та у межах фактичних витрат незалежно від коефіцієнту зносу, ПДВ, оцінки транспортного засобу тощо, право вимоги переходить до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» набуло права зворотної вимоги до відповідача у справі. Збитками є втрати, який особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт перший частини другої статті 22 ЦК України). Згідно пункту четвертого постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправильними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У статті 1187 ЦК України закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначив своєю постановою від 10.02.2016 р. Верховний Суд України, за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96/ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи те, що відповідач заперечував проти розміру страхового відшкодування, надавши до суду лише письмові покази свідка, які судом не було прийнято до уваги, оскільки такий доказ в розумінні ст. 77 ЦПК України є не належним, а тому відповідачем не доведено протилежне. Отже, суд вважає, що свої заперечення проти позовних вимог позивача в частині розміру страхового відшкодування, який, на думку відповідача, був завищеним, відповідач належними та допустими доказами не підтвердив. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач внаслідок порушення Правил дорожнього руху заподіяв шкоду власнику застрахованого транспортного засобу, до позивача перейшло право вимоги до відповідача про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) і дії відповідача знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 684,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved