Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

06 лютого 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Комунального підприємства «Гніваньводопостач» про визнання незаконними, скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень і звільнення з роботи, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що наказом по підприємству № 50-к від 26 травня 2011 року вона була прийнята з 26 травня 2011 року на посаду головного бухгалтера. 28 грудня 2019 року вона подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням. 08 січня 2020 року новий керівник підприємства [PERSON] на робочому місці ображав її, погрожував фізичною розправою. А наказом № 02-к від 11 січня 2020 року їй було оголошено догану за невиконання посадових обов`язків, а саме несвоєчасну сплату податків. Наказом № 05-к від 11 січня 2020 року їй було оголошено догану на підставі висновку комісії по проведенню службового розслідування щодо причин виникнення на підприємстві відповідача заборгованості та порушення термінів сплати ПДФО, а також допущення низки фінансових зловживань і порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства. В подальшому наказом № 06-к від 11 січня 2020 року її було звільнено з роботи цього ж дня за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Також цим наказом вказано бухгалтерії виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за 179 днів та вирахувати із коштів 77\~079 грн. 15 коп. за неправомірно отримане заохочення, відповідно до висновку комісії для проведення службового розслідування. Підставами для застосування до неї дисциплінарних стягнень та її звільнення, як вказано в наказах, є невиконання нею посадових обов`язків, а саме: несвоєчасна сплата податків, допущення низки фінансових зловживань та порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства, систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Вказані накази вважає незаконними та безпідставними, так як фактично протягом одного дня до неї було застосовано три дисциплінарних стягнення за одне й те ж саме порушення трудової дисципліни, що суперечить вимогам ч.2 ст.149 КЗпП України. Протягом усього часу роботи на підприємстві до виконання своїх обов`язків вона відносилася добросовісно, на належному рівні виконувала їх. Крім того, саме директор підприємства, відповідно до своєї посадової інструкції забезпечує виконання підприємством всіх зобов`язань перед державними та місцевими бюджетами. Про загрозу несплати податків і несплату податків вона подавала відповідні доповідні записки директору. Вирахування з її заробітної плати 77\~079 грн. 15 коп. є неправомірним, так як суперечить ст.136 КЗпП України щодо порядку покриття шкоди працівниками. На даний час вона не бажає продовжувати з відповідачем трудові відносини, тому вважає, що є підстави для зміни дати та формулювання причини звільнення її з роботи. З урахуванням наведеного, а також уточненням позовних вимог просить суд визнати незаконними та скасувати: - наказ по КП «Гніваньводопостач» № 02-к від 11 січня 2020 року про оголошення їй догани за невиконання посадових обов`язків, а саме: несвоєчасну сплату податків; - наказ № 05-к від 11 січня 2020 року про оголошення їй догани на підставі висновку комісії для проведення службового розслідування щодо причин виникнення у відповідача заборгованості та порушення термінів сплати ПДФО за допущення низки фінансових зловживань і порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства; - наказ № 06 к від 11 січня 2020 року про звільнення її з роботи 11 січня 2020 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпП України, виплату їй компенсації за невикористану відпустку за 179 днів та вирахування згідно висновку комісії для проведення службового розслідування щодо причин виникнення у КП «Гніваньводопостач» заборгованості та порушення термінів сплати ПДФО із коштів 77\~079 грн. 15 грн. за неправомірно отримане матеріальне заохочення; - змінити дату звільнення з дня ухвалення рішення суду та формулювання причин її звільнення відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням та зобов`язати відповідача внести відповідні записи у трудову книжку; - стягнути з відповідача на її користь розрахунок при звільненні з роботи в сумі 78\~637 грн. 54 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судом рішення в сумі 1\~019\~964 грн. 27 коп. та заборгованість по заробітній платі за грудень 2019 року і січень 2020 року в сумі 13\~579 грн. 89 коп.; - стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 7\~000 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено розгляд справи. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області І.О.Ратушняка від 16 березня 2021 року вказану справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області І.О.Ратушняка від 01 лютого 2023 року задоволено заявлений суддею самовідвід та передано справу для визначення судді в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області В.В.Вальчука від 02 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області В.В.Вальчука від 02 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження. Ухвалою судді Тиврівського районного суду Вінницької області Л.В.Копилової від 24 лютого 2024 року справу прийнято до свого провадження. 13 березня 2020 року відповідач надав суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вказував, що [PERSON] звільнена за результатами проведення перевірки на підприємстві. Її звільнення проведено у відповідності до вимог КЗпП України. Вона відмовилася від надання пояснень при застосуванні до неї дисциплінарних стягнень, що підтверджується відповідними актами, а висновок перевірки, який вона надала суду без дати та реєстраційного номеру вона взяла самовільно маючи доступ до кабінету керівника. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 13 березня 2020 року позивачка [PERSON] подала до суду відповідь на відзив, в якій вказувала, що жодних підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності у відповідача не було. При розгляді справи позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до в.о. директора КП «Гніваньводопостач» із заявою, в якій просила звільнити її з посади головного бухгалтера за власним бажанням (а.с.12 том №1). З висновку без дати комісії для проведення службового розслідування щодо причин виникнення у КП «Гніваньводопостач» заборгованості та порушення термінів сплати ПДФО, вбачається, що під час проведення перевірки на підприємстві відповідача було встановлено ряд порушень, допущених головним бухгалтером [PERSON] , а саме: - головний бухгалтер відповідно до наказу № 22/1 к від 25 березня 2019 року «Про суміщення посад» виконувала обов`язки юрисконсульта з виплатою доплати у розмірі 50 % окладу юрисконсульта в порушення Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»; - за наявності на підприємстві боргу по ПДФО та ЄСВ протягом 2019 року головному бухгалтеру [PERSON] премія виплачувалася в розмірі 50% в загальній сумі 77\~079 грн. 15 коп. Комісія вважала, що в.о. директора КП «Гніваньводопостач» [PERSON] та головний бухгалтер [PERSON] допустили низку фінансових зловживань та порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства, тому за виявлені порушення [PERSON] слід повернути на рахунок КП «Гніваньводопостач» кошти в сумі 77\~079 грн. 15 коп. за неправомірно отримане матеріальне заохочення та неправомірну отриману доплату за суміщення посад та вжити до неї заходів дисциплінарного стягнення (догани, звільнення) (а.с.18-19 том № 1). Згідно акту, складеного комісією на підприємстві 10 січня 2020 року [PERSON] відмовилася від надання пояснення щодо систематичної несплати податкових зобов`язань (а.с.124 том № 1). На підставі наказу № 02-К від 11 січня 2020 року по КП «Гніваньводопостач» за невиконання посадових обов`язків, а саме: несвоєчасну сплату податків [PERSON] оголошено догану (а.с.14 том № 1). На підставі наказу № 05-К від 11 січня 2020 року по КП "Гніваньводопостач" згідно висновку комісії для проведення службового розслідування щодо причин виникнення заборгованості та порушення термінів сплати ПДФО за допущення низки фінансових зловживань та порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства, [PERSON] оголосили догану (а.с.15 том №1). Згідно акту, складеного комісією на підприємстві 11 січня 2020 року [PERSON] відмовилася від підпису наказу про дисциплінарне стягнення (а.с.125 том № 1). Згідно наказу № 06-К від 11 січня 2020 року [PERSON] звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпПУ. Цим же наказом вказано бухгалтерії виплатити позивачці компенсацію за невикористану відпустку за 179 днів та вирахувати із коштів 77\~079 грн. 15 коп. за неправомірно отримане матеріальне заохочення (а.с.16 том № 1). Відповідно до посадової інструкції, затвердженої 14 листопада 2008 року директором КП «Гніваньводопостач» (а.с.32-33), до завдань та обов`язків головного бухгалтера входить: -забезпечення ведення бухгалтерського обліку з дотриманням єдиних методологічних принципів, установлених Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», з обліком особливостей діяльності підприємства та технології обробки облікових даних; \~ \~ \~ \~- формування у відповідності із законодавством облікової політики виходячи з структури та особливостей діяльності підприємства; - очолює роботу по підготовці та прийняттю робочого плану рахунків, форм первинних облікових документів, що застосовуються для оформлення господарських операцій, за якими не передбачені типові форми, документів внутрішньої бухгалтерської звітності; - здійснює контроль за дотриманням порядку оформлення первинних документів, відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, дотриманням технології обробки бухгалтерської інформації та порядку документообігу; - забезпечує складання статистичної звітності, надання її в установленому порядку у відповідні органи; - за погодженням з керівником підприємства забезпечує перерахування податків і зборів, соціальних внесків, передбачених законодавством, проводить розрахунки з іншими кредиторами у відповідності з договірними обов`язками; \~ \~ \~ \~- здійснює контроль за веденням касових операцій, раціональним і ефективним використанням матеріальних, трудових і фінансових ресурсів, збереженням власності підприємства; - приймає необхідні заходи для попередження несанкціонованого виправлення записів в первинних документах і реєстрах бухгалтерського обліку; - забезпечує зберігання оброблених документів, реєстрів і звітності в період встановленого строку, а також їх передачу в установленому порядку в архів; - приймає міри по попередженню недостач, незаконного використання засобів і товарно-матеріальних цінностей, порушення фінансового та господарського законодавства; - приймає участь в розробці заходів по забезпеченню дотримання штатної, фінансової і касової дисципліни; - керує працівниками бухгалтерії підприємства і розподіляє між ними посадові завдання і обов`язки; - повідомляє директора підприємства про всі виявлені недоліки в роботі бухгалтерії підприємства, з роз`ясненням причин виникнення і пропозиціями щодо їх усунення. \~ \~ \~ \~Згідно посадової інструкції директора підприємства КП «Гніваньводопостач» (а.с.34-35) до його посадових обов`язків входить забезпечення виконання підприємством всіх зобов`язань перед державними та місцевим бюджетами, державними небюджетними соціальними фондами, замовниками і кредиторами, включаючи установи банку, а також господарських і трудових договорів. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] неодноразово (протягом 2013-2020 років) зверталася з доповідними на ім`я директора КП «Гніваньводопостач» та до голови Гніванської міської ради з приводу фінансового стану підприємства та наявності заборгованості по сплаті податків (а.с.36-61). Постановою судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2020 року [PERSON] як головного бухгалтера притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.163-4 КУпАП та те, що вона несвоєчасно перерахувала до бюджету податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь фізичних осіб за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2019 року, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 34 грн. (а.с.201 том № 1). Допитана при\~розгляді справи\~свідок [PERSON] \~ пояснила суду, що працювала в 2019 році у КП «Гніваньводопостач». Після новини про те, що на підприємстві буде новий директор [PERSON] , яка на той час працювала головним бухгалтером, написала заяву про звільнення її з посади. Через деякий час на підприємство приїхала комісія з міської ради для проведення перевірки, а 11 січня 2020 року були скликані збори працівників, на яких позивачка була відсутня. На зборах повідомили про порушення, які були виявлені під час проведення перевірки і озвучили висновок. І цього ж дня позивачку звільнили з посади. Від підпису наказу вона відмовилася. У складі комісії по перевірці були не всі члени, які вказані у висновку. Висновок позивачка отримала з рук нового директора [PERSON] в кабінеті, сама попросивши про це і зробивши відповідну копію. Також вказувала, що позивачка як головний бухгалтер зверталася щомісяця до директора підприємства та міської ради з питанням фінансового стану підприємства. Допитана при\~розгляді справи\~свідок [PERSON] пояснила суду,\~що в 2019 році вона працювала на підприємстві відповідача. Позивачка [PERSON] працювала на той час головним бухгалтером. Дізнавшись про зміну директора, позивачка одразу написала заяву про звільнення її з посади. На підприємстві проводилася перевірка міської ради, перевіряли фінансовий стан підприємства. На зборах працівників оголошували висновок такої перевірки, однак які саме порушення були виявлені вона не пам`ятає. Висновок перевірки [PERSON] сама попросила у нового директора [PERSON] та робила його копію. Їй відомо про те, що [PERSON] будучи головним бухгалтером повідомляла міську раду та директора підприємства про фінансовий стан підприємства. Допитана при\~розгляді справи\~свідок \~ [PERSON] \~ пояснила суду, що на момент проведення перевірки на підприємстві відповідача вона була у складі комісії, яка проводила перевірку. Предметом перевірки був стан фінансової роботи підприємства, перевірялася кадрова та інша робота. На той момент головним бухгалтером підприємства працювала позивачка [PERSON] . За результатами перевірки комісія виявила ряд порушень, що зафіксовано у висновку. Пам`ятає, що були виявлені порушення допущені позивачкою як головним бухгалтером щодо сумісництва та отримання за це доплат, виплати директору та головному бухгалтеру премій, в той час коли на підприємстві була заборгованість по сплаті податків і працівники підприємства заробітну плату не отримували. Комісія, яка проводила перевірку працювала у повному складі, чи вручали висновок позивачці на даний час не пам`ятає. Не виключає, що висновок комісії міг бути одразу і не підписаний усіма членами комісії, позивачка могла його отримати, а пізніше хтось зі членів комісії міг підписати його. Допитана при\~розгляді справи\~свідок [PERSON] пояснила суду, що в 2019 році входила до складу комісії від Гніванської міської ради, яка проводила перевірку КП «Гніваньводопостач». До складу комісії входили усі особи, які вказані у висновку перевірки. За наслідками такої перевірки було складено відповідний висновок, у якому відображені виявлені висновки. Допитана при\~розгляді справи\~свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідно до розпорядження голови Гніванської міської ради у 2019 році була створена комісія з метою перевірки фінансового стану підприємства відповідача, до складу якої також входила вона. В ході проведення перевірки було виявлено факти незаконного нарахування премій директору підприємства і головному бухгалтеру [PERSON] та інші порушення, які зафіксовано у відповідному висновку. На питання позивачки пояснила, що дійсно [PERSON] повідомляла міську раду про стан фінансової діяльності комунального підприємства. Відповідно до\~пункту 3 статті 40 КЗпП України\~систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже, застосувати\~пункт 3 статті 40 КЗпП України\~можна для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення. Умови, яких необхідно дотримуватись під час розірвання роботодавцем трудового договору на підставі\~пункту 3 ст. 40 КЗпП України\~: - невиконання працівником обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення); - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів (заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника; - з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до\~ст.149\~КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як встановлено судом до позивачки [PERSON] наказами були застосовані дисциплінарні стягнення за несвоєчасну сплату податків та допущення низки фінансових зловживань та порушень, які призвели до фінансових втрат та штрафних санкцій підприємства. Конкретно ці обов`язки не передбачені посадовою інструкцією позивачки. \~ \~ \~ \~Згідно посадової інструкції саме керівник підприємства повинен забезпечувати виконання підприємством зобов`язань перед державними та місцевими бюджетами. А позивачка [PERSON] про фінансовий стан підприємства та ситуацію повідомляла як директора КП, так і міського голову. Таким чином позивачку були притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неконкретні та нечіткі порушення обов`язків. Систематичність у невиконанні працівником своїх обов`язків без поважних причин полягає у їх невиконанні два та більше разів протягом певного періоду. Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що системність повинна полягати саме у фактах порушення та накладення за кожне окреме порушення дисциплінарного чи громадського стягнення. Лише сукупність цих елементів породжує систематичність невиконання обов`язків (постанова ВС від 26 лютого 2020 року у справі № 757/14922/17-ц). Однак, застосування до позивачки [PERSON] фактичного протягом одного дня трьох дисциплінарних стягнень за одне й теж саме порушення суперечить вимогам ч.2 ст.149 КЗпП України, тому суд не вбачає систематичності неналежного виконання обов`язків позивачкою [PERSON] . Більш того, позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення податкового законодавства як головного бухгалтера підприємства. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду. Згідно наказу № 06-К від 11 січня 2020 року вказано бухгалтерії вирахувати із коштів при виплаті розрахунку позивачці [PERSON] 77\~079 грн. 15 коп. за неправомірно отримане матеріальне заохочення. Проте, вказаний наказ суперечить положенням ст.136 КЗпП України та порядок відшкодування шкоди працівником підприємству відповідачем не дотриманий. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про незаконність та скасування наказів по КП «Гніваньводопостач» № 02-к від 11 січня 2020 року, № 05-к від 11 січня 2020 року та № 06 к від 11 січня 2020 року. Згідно ч.ч.1,3\~ ст.235\~КЗпП України\~ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Як встановлено судом 28 грудня 2019 року позивачка [PERSON] подала заяву про звільнення з посади головного бухгалтера за власним бажанням. У відповідності до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Вказана вимоги позивачкою була виконана і з 11 січня 2020 року і тому відповідач мав законні підстави для звільнення її з посади на підставі поданої заяви, однак не зробив того. Тому суд приходить до висновку про зміну дати звільнення [PERSON] з дня ухвалення рішення суду 04 червня 2024 року та формулювання причини її звільнення відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму Згідно вимог ст.116 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Згідно довідки КП «Гніваньводопостач» станом на 29 січня 2020 року заборгованість по виплатах перед позивачкою [PERSON] становить: заробітна плата за грудень 2019 року 10\~244 грн. 91 коп.; заробітна плата за січень 2020 року 3\~334 грн. 98 коп.; компенсація за невикористану відпустку 78\~637 грн. 54 коп. (а.с.114 том № 1). Оскільки при звільненні позивачки їй не було виплачено заробітну плату за грудень 2019 року та січень 2020 року, а також компенсацію за невикористану відпустку, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки вказаних сум. У відповідності до вимог ч. 2 \~ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції та триває до моменту поновлення працівника судом на роботі. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі. Вказані висновки також висвітлені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.06.2022 року у справі № 207/878/20. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(надалі - Порядок). Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-195цс14 і є обов`язковою для застосування у всіх судах України. Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до абзаців пункту 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, у даному випадку, беручи до уваги, що позивачку було звільнено з посади 11 січня 2020 року, останні два місяця листопад та грудень 2019 року. Відповідно до довідки про середню заробітну позивачки за 2019 рік, розмір такої за період з січня по грудень 2019 року склав: січень (23 робочі дні) - 9588 грн. 31 коп.; лютий (20 робочих днів) 14313 грн. 31 коп.; березень (21 робочий день) - 16\~733 грн. 06 коп.; квітень (22 робочих днів) -19\~138 грн. 31 коп., травень (23 робочих дня) 15\~477 грн. 14 коп., червень (20 робочих днів) 14380 грн. 55 коп., липень (23 робочих дня) 15982 грн.41 коп., серпень (22 робочих дня) -13019 грн. 30 коп., вересень (21 робочий день) -17\~376 грн. 65 коп., жовтень (23 робочих дня) 19\~214 грн. 75 коп., листопад (21 робочий день) 19\~214 грн. 75 коп., грудень (22 робочих дня) -18\~999 грн. 91 коп. Розмір середньоденної заробітної плати становить 741 грн. 14 коп. (а.с.113 том № 1). На день ухвалення рішення - 04 червня 2024 року строк затримки розрахунку при звільненні позивачки та час вимушеного прогулу складає 1\~121 день, з 13 січня 2020 року по 04 червня 2024 року. При розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного. 38\~214 грн. 66 коп. фактична заробітна плата позивачки за останні два місяці: 42 дні /кількість робочих днів фактично відпрацьованих за два останні календарні місяця роботи/ =909 грн. 87 коп./розмір середньоденної заробітної плати/ х 1\~121 день/кількість днів вимушеного прогулу/ =1\~019\~964 грн. 27 коп. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. При цьому, суд враховує, що позовна заява [PERSON] на розгляді в суді перебувала з 06 лютого 2020 року, розглядалася судом більше одного року, не з вини позивача, тому суд ухвалює рішення про стягнення середнього заробітку на її користь за весь час вимушеного прогулу. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Позивачкою 31 січня 2020 року за № 06 укладеного договір з адвокатом Байдак В.Г. про надання їй правової допомоги у даній справі (а.с.96 том № 1). Згідно акту виконаних робіт від 06 лютого 2020 року адвокатом Байдак В.Г. позивачці надано правову допомогу з приводу підготовки позовної заяви до суду, вартість такої допомоги склала 2\~000 грн. (а.с.30,97 том № 1). Згідно акту від 04 червня 2024 року вартість витрат на правову допомогу, які сплати позивачка адвокату складає 5000 грн. Відповідно до ч. ч. 1-3\~ ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) , виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;\~\~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд вважає, що розмір понесених позивачкою витрат на правничу допомогу є підтвердженим, відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності. Тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved