Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2018 року проживала однією сімею з відповідачем без реєстрації шлюбу. У них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач. З 15 квітня 2019 року однією сім`єю не проживають, дитина знаходиться на її утриманні. 24 липня 2021 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує за наказом суду. Протягом 5 років відповідач жодного разу не бачився з дитиною, родинних почуттів до дитини не проявляв, спілкуватися з донькою не бажав, життям дитини не цікавився, і не цікавиться. Таким чином, він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, навіть має заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчить довідка виконавчої служби. Відповідач поводить себе безвідповідально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Тому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 07.05.2024 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Сарма Л.І. не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують та просять задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 вересня 2018 року, - в м.П`ятихатки П`ятихатського району Дніпропетровської області [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] у Вільногірському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №95. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . (а.с.5) Згідно копії судового наказу виданого П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області з [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с.7) Відповідно до копії розрахунку заборговапності зі сплати аліментів [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини не в повному обсязі (а.с.8-9) Згідно довідки №82 від 14.02.2024 року, виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області- за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , разом з нею зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.12) Відповідно до рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 23.04.2024 року, - визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с.64-66) Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на запит суду, - відповідач [PERSON] 13.06.2021 року виїхав за межі України та більше на територію України не повертався до теперішнього часу (а.с.86). Зазначене надає можливість прийти до висновку, що відповідач ухиляється від передбаченим законодавством батьківських обов`язків. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Крім цього вирішуючи даний спір, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справі № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018 року, яка зводиться до такого. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини, яка не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Отже, своїми діями відповідач порушує свої зобов`язання, закріплені в ст. 51 Конституції України, а саме, " Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття ". У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки останній не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. За клопотанням позивача, судові витрати понесені нею при зверненні до суду з позовом, суд вважає за можливе, віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved