Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд із заявою, в якій просив встановити факт постійного проживання у неповнолітньому віці на території України дня народження і станом на 1991 рік (станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року) за адресою: [ADDRESS] (Державна установа «Солонянська виправна колонія (№21)». Посилаючись на обставини викладені у заяві, вимоги чинного законодавства у інший спосіб встановити вищезазначений факт неможливо, а тому просить задовольнити заяву. Встановлення вказаного факту має значення для створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав, отримання паспорта особи і не стосується спору про право. Ухвалою суду від 08.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження. 30.04.2024 року представником заінтересованої особи надані пояснення по справі. Заявник, його представник та представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, представник заявника та представник заінтересованої особи надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У п.5 ч. 2 вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Свердловськ, був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] виданим Індустріальним РВВС у м. Дніпропетровськ 18.09.1987 року, який втратив і своєчасно не здійснив отримання паспорта громадянина України (а.с. 12-15). Для документування заявник звернувся до Подільського відділу у м. Кропивницькому управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, йому було відмовлено у підтвердженні належності до громадянства України. Відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №5/5-254 від 03.10.2023 року підтверджується реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 13.08.1979 року (внесений до Ф-А матері), по паспорту з 01.10.1987 року по 15.11.1988 року (а.с.8). В 1987 році заявник, [PERSON] , [INFO] був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , виданий 18.09.1987 року Індустріальним РВВС м. Дніпропетровська, що підтверджується відповіддю ГУ ДМС в Дніпропетровській області №1201.4.1- 1392/12.3-24 від 30.01.2024 року. (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про судимості та відповіді з Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровської області № 26/7-аз від 31.01.2024 року зазначається, що [PERSON] , [INFO] був засуджений 04.08.1989 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за скоєний злочин за ст. 222 ч.1, ст. 206 ч.3 КК УРСР до 5 років позбавлення волі, ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 24.11.1989 року вирок змінено, вважати засудженим за ст. 206 ч.3 КК УРСР, строк рахувати з дня фактичного затримання з 05.05.1989 року. Звільнений 05.5.1994 року з Солонянської ВК № 21 Дніпропетровської області, відбуття покарання (а.с.16-19). Відповідно до відповіді ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» №21/5-Ш-3 від 26.01.2024 року [PERSON] відбував покарання у ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.1989 року за ст. 206 ч. 3, 42 КК України до 5 років позбавлення волі. Місце проживання зазначено [ADDRESS] . Початок строку: 05.05.1989, кінець строку: 05.05.1994. Вибув за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Факт неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності також підтверджується відповіддю ГУНП в Дніпропетровській області № 26/7-аз від 31.01.2024 року (а.с.21). Факт неможливості документування заявника та необхідності отримати відповідне рішення про встановлення факту постійного проживання за станом на 1991 рік заявника підтверджується відповіддю Подільського відділу у м. Кропивницькому ЦПМУ ДМС № 3511-126/3511.1-24 від 21.03.2024 року (а.с. 23-27). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК відповідно до змін від 15.12.2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК відповідно до змін від 15.12.2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року). За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу PCP, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України. Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно з п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. Пунктом 8 Порядку передбачено що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року. Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Крім цього,статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України ( п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України»). Факт постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України, а саме 24.08.1991 року підтверджується доданими до заяви доказами та має для нього юридичне значення підтвердження належності до громадянства України і отримання паспорта громадянина України, іншим шляхом зазначений факт встановити неможливо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок заявника. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved