Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

04.04.2024 представник позивача ТзОВ «Коллект центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 10.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] м було\~укладено Договір\~про споживчий\~кредит №101623289\~(далі\~-\~Кредитний договір),\~відповідно до\~якого відповідач\~здійснив дії,\~спрямовані на\~укладення договору\~позики шляхом\~заповнення заяви\~про надання\~(отримання)\~кредиту на\~сайті,\~з введенням\~коду підтвердження,\~який є\~одноразовим ідентифікатором\~на підписання\~електронного договору,\~та зазначенням\~інформації щодо\~реквізитів банківської\~картки,\~на рахунок\~якої,\~в подальшому,\~кредитодавцем було\~перераховано грошові\~кошти у\~розмірі 10000,00\~грн.\~Підписанням Кредитного\~договору [PERSON] \~підтвердив,\~що він\~ознайомлений з\~усіма його\~істотними умовами\~та йому\~була надана\~вся інформація,\~передбачена вимогами\~чинного законодавства.\~30.11.2021\~між ТОВ\~«Мілоан» та\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» було\~укладено Договір\~факторингу №30-11-65,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Мілоан»\~відступило ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~право вимоги\~до позичальників,\~в тому\~числі і\~за Договором\~про споживчий\~кредит №101623289\~від 10.07.2021.\~У свою\~чергу,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» відступило\~право вимоги\~до позичальників\~ТОВ «Коллект\~центр» відповідно\~до Договору\~відступлення права\~вимоги №10-01/2023\~від 10.01.2023,\~в тому\~числі за\~Договором про\~споживчий кредит\~№101623289\~від 10.07.2021.\~Позивач зазначає,\~що в\~порушення умов\~договору [PERSON] \~свої зобов`язання\~належним чином\~не виконує,\~в результаті\~чого станом\~на 08.03.2024\~утворилась заборгованість,\~яка становить\~67692,95\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~тілом кредиту\~9445,00грн;\~заборгованість за\~процентами на\~дату відступлення\~права вимоги\~57247,95\~грн;\~заборгованість з\~комісії 1000,00грн.\~Проте,\~враховуючи принцип\~розумності,\~співмірності і\~пропорційності,\~позивач просить\~стягнути заборгованість\~у розмірі\~56830,00\~грн,\~з яких:\~заборгованість за\~кредитом (тілом\~кредиту)\~-\~9445,00грн,\~заборгованість за\~відсотками на\~дату відступлення\~права вимоги\~ 46385,00\~грн,\~заборгованість з\~комісії 1000,00грн.\~Враховуючи вищевикладене,\~представник позивача\~просить позов\~задовольнити. Ухвалою від 08.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 15.05.2024 з повідомленням сторін, який відкладено на 05.06.2024. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки суд не повідомив, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останнього до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 10.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 101623289, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. зі сплатою процентів, строком на 30 днів до 09.08.2021. Пунктом 1.5.1 Договору встановлено розмір комісії 1000 грн. Пунктом 1.5.2 визначено проценти за користування кредитом 5250 грн., які нараховуються за ставкою 1.75%. а п.1.6. визначено стандартну (базову) ставку за користування кредитом в розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.2.2 Договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахування особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору. Пунктом 2.3. Договору передбачено умови пролонгації, у т.ч. на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2), згідно з якими позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування до 60 днів, і протягом цього періоду нараховуються проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою в п. 1.6. Договору (5%). З урахуванням п.п.4.1, 4.2. Договору, пролонгація обумовлює складання оновлених графіків платежів. Згідно з п.4.2. Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості кредитодавець, починаючи з наступного дня після закінчення строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою , передбаченою в п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченого ч.2ст. 625 ЦК України. Згідно з п.6.1 Договору, Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариству електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником Товариству через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер 2277. Після укладення кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника (п.6.2 кредитного договору). За змістом п.6.3 Договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що він: - ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; - не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); - вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитних договорів, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Кредитний договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). Згідно п.7.1 цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору і діє до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати, встановленої п.1.4 договору. Згідно додатку №1 до договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, заборгованість відповідача за вказаним договором мала бути сплачена 09.08.2021 в загальному розмірі 16250,00 грн. з яких: 10 000 грн. сума кредиту за договором, 5250,00 грн. проценти за користування кредитом, 1 000 грн. комісія за надання кредиту. Факт отримання кредитних коштів в сумі 10 000 грн. відповідачем підтверджується платіжним дорученням №29748061 від 10.07.2021, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до Довідки про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладеного договір №101623289 від 10.07.2021, акцептував даний договір (підписав ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора F83510). 30.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-11-65, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників, долученого до Договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021, згідно якого Клієнт (Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан») відступає Факторові (Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал») право вимоги заборгованостей до боржників клієнта на умовах, передбачених Договором факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 під номером 203 зазначено боржника [PERSON] . З наданих позивачем розрахунків, в тому числі витягу з Додатку № 3 до Договору №30-11-65 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 30.11.2021, вбачається, що станом на час звернення до суду відповідач має заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит №101623289 від 10.07.2021 в сумі 27079,45грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 9445,00 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 16634,45 грн.; - заборгованість з комісії 1000,00 грн. В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» згідно Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року. Згідно реєстру боржників, долученого до Договору №10-01/2023 від 10 січня 2023 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, під номером 12791 зазначено боржника [PERSON] . З наданих позивачем розрахунків, в тому числі витягу з Додатку № 3 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 10 січня 2023 року, вбачається, що станом на час звернення до суду відповідач має заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит №101623289 від 10.07.2021 в сумі 67692,95грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту 9445,00 грн.; - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 57247,95 грн.; - заборгованість з комісії 1000,00 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст. 628 ЦК України). Згідно з ч.1ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію`передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачем була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний кредитний договір позики, розміщений на веб-сайті miloan.ua, шляхом реєстрації та заповнення заявки з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F83510, надісланим кредитором 10.07.2021 у смс-повідомленні засобом зв`язку за номером телефону, який вказаний у довідці ТзОВ «Мілоан» про ідентифікацію, копію якої долучено до позовної заяви. Такі дії сторін свідчать про укладення договору з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію`форми правочину. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Приписами ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526,629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України,якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем було порушено свої зобов`язання перед позивачем за умовами Договору. Щодо нарахованих позивачем процентів на дату відступлення права вимоги, суд зазначає наступне. Як вбачається з умов пунктів 1.3, 1.4. Договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, кредит надається строком на 30 днів з 10.07.2021 (строк кредитування), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 09.08.2021. Відповідно до п.2.3.1.2 договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021 позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Однак позивачем, в порядку ст.81 ЦПК України, не надано суду доказів пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п. п.4.1, 4.2 договору про споживчий кредит № 101623289. Крім того, наведені умови кредитного договору є суперечливими, оскільки пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 09.08.2021. Таким чином, за умовами договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021 сторони погодили строк його дії до 09.08.2021, тому саме із зазначеної дати кредитодавець - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. З відомостей про щоденні нарахування та погашення судом встановлено, що після закінчення строку дії договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, позивачем, а також попереднім кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», нараховувалися проценти згідно п.п.1.6, 2.3.1.2 Договору, тобто після закінчення строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст. 1050 ЦК України. Відтак, суд вважає безпідставним нарахування процентів після спливу терміну кредитування, передбаченого п.п.1.3, 1.4 договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, оскільки останнім днем повного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії сторони договору встановили 09.08.2021. Аналогічні положення щодо строку кредитування містяться і в Додатках № 1 та № 2 до Договору. Так, в п.4.2 Договору наголошується на тому, що нарахування процентів за стандартною (базовою) ставкою поза строком кредитування є не нарахування процентів за користування кредитом, а мірою відповідальності, передбаченою ч.2 ст. 625 ЦК України. Разом з цим, ч.1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу(ч.1ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто даною нормою закону передбачено можливість стягнення процентів за порушення зобов`язання, розмір яких встановлено законом - 3% річних або договором. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої ст. 3 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя ст. 6 ЦК України). Оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (в тому числі, за прострочення заборгованості) припиняється, тому відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає у розмірі встановленому законом, а саме ч.2ст. 625 ЦК України, тобто на рівні 3 % річних. Позивач же в свою чергу не заявляв такої вимоги про стягнення заборгованості, виходячи з розміру, визначеного законом, відповідного розрахунку вказаної заборгованості суду не надавав, тому, з огляду на принцип диспозитивності, суд не може вийти за межі позовних вимог. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованим нарахування відсотків за користування кредитом у відповідності до погодженого графіку платежу (додаток №1 до договору про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021) та відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 101623289 від 10.07.2021, у розмірі 5250,00 грн. При цьому, з довідки ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 101623289 від 10.07.2021 вбачається, що 26.08.2021 відповідачу зараховано сплату процентів по кредиту у розмірі 791грн. Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» про стягнення з відповідача заборгованості з комісії у розмірі 1 000 грн., то суд зазначає що така підлягає задоволенню, оскільки передбачена договором та нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у загальному розмірі 14459,00грн., з яких: 9445,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4459,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом та 1000 грн. заборгованість з комісії. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 3028 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 17 000 гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України,витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів № 03-01/2023 від 03 листопада 2023 року; платіжну інструкцію №413000006 від 09 лютого 2024 року на суму 52 000 грн.; заявку на надання юридичної допомоги №1046 від 13 березня 2024 року; витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08 січня 2024 року. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial