Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації у належному позивачу будинку, вважає, що їх належить визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням в судовому порядку. [PERSON] інший співвласник 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] підтримав подану заяву та просив її задовольнити. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2024 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію наведеної ухвали було направлено сторонам. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідачі у встановлений судом строк відзиву до суду не подали, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідачів не надходило. Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву, зважаючи на те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу\~ Таран Г.В. і зареєстрованого в реєстрі за №1169, позивач [PERSON] та [PERSON] є власниками 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав від 07 червня 2023 року за [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2023 року було зареєстровано право власності на 13/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Відповідно до витягу №7203 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки квартального комітету №22 від 11 листопада 2023 року\~ №133171 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані але не проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження\~ від 04 лютого 2024 року в належному позивачу будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але з 07 червня 2023 року не проживають. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Аналогічні норми містяться і в ст. 319 ЦК України, відповідно до частини 1 якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у цієї особи; із припиненням права власності особи втрачається й право його користування цим жилим приміщенням. Відповідачі не є членами сім`ї позивача як нового власника будинку, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна Таким чином, з 07 червня 2023 року, тобто з дня відчуження 13/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 3633 грн 60 коп, тобто по 1211 грн 20 коп. з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved