Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , якому на праві власності належав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Водночас вона, у відповідності до положень ч.1 ст. 1269 ЦК України, є спадкоємцем за законом першої черги після померлого та прийняла спадщину звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із відповідною заявою, але не може одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на об`єкт спадщини в цілому, оскільки на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем також був зареєстрований інший спадкоємець за законом першої черги син померлого [PERSON] , який є відповідачем у справі. Внаслідок чого нотаріус вважає останнього таким, що також прийняв спадщину після смерті свого батька у відповідності до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, а саму спадщину такою, що успадкована двома спадкоємцями за законом. При цьому, як зазначає позивач, відповідач з 2005 року не проживає у вищезазначеному будинку та не має наміру оформлювати спадщину, але у встановлений законом строк не відмовився від неї. У зв`язку з цим позивач для захисту своїх спадкових прав змушена пред`явити відповідний позов до відповідача шляхом подання до суду позовної заяви, в якій просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , після спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . 18.01.2024 року ухвалою суду (а.с.21-22) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно вирішені питання\~про залучення\~до участі\~у справі приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіної Оксани Василівни в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву, а третій особі її право у 10 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати письмові пояснення; а також про витребування доказів. У відповідності до вимог ст. 190 ЦПК України, копію зазначеної ухвали надіслано учасникам справи, а відповідачу і третій особі також копію позовної заяви і доданих до неї документів. У встановлений судом строк відповідач та третя особа не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзив на позовну заяву та пояснення не подали. 15.02.2024 року ухвалою суду (а.с.37-38) у даній справі закрито підготовче провадження та призначено її розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату,\~час і\~місце судового\~засідання була\~своєчасно повідомлена\~належним чином\~у порядку\~встановленому ч.2,\~4-5,\~8\~п.3\~і 4,\~13\~ст.\~128\~ЦПК Українита Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, що підтверджує довідка від 19.04.2024 року (а.с.48) про надіслання їй судової повістки на номер телефону зазначений нею в своїй заяві до суду від 15.02.2024 року (а.с.35) та рекомендоване поштове відправлення № 0600262565421 із судовою повісткою, яке надсилалось на адресу, яку вона зазначила суду у змісті своєї позовної заяви (а.с.1) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, та яка є її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання (а.с.5 і 7), але повернуте поштою до суду неврученим із відміткою у довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. При цьому, раніше, а саме 20.03.2024 року, позивач подала до суду письмову заяву (а.с.47) про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, що підтверджує рекомендоване поштове відправлення № 0600262565537 із судовою повісткою, яка надсилалась на адресу його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 16.01.2024 року № 03-17/186 (а.с.20), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, та яке повернуте поштою до суду неврученим із відміткою у довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіна О.В. в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна розписка від 02.05.2024 року про вручення їй судової повістки. Згідно до положень ч.1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3\~ст. 223 ЦПК України\~передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини. З 27.03.1987 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Тернопільської міської Ради депутатів Тернопільської області 27.03.1987 року (а.с.8), актовий запис № 338. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2021 року серії НРМ № 584575, зареєстрованого в реєстрі за № 1026 (а.с.9), та відомості про який наявні в Спадковому реєстрі, згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.09.2021 року № 66546257 (а.с.10), [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та право на яке було зареєстроване за ним у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.09.2021 року № 276153406 (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Кодимським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 23.09.2021 року (а.с.12), актовий запис № 346. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В свою чергу ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 03.03.2022 року позивач [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк подала приватному нотаріусу Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіній О.В. заяву про прийняття спадщини свого чоловіка (а.с.32), внаслідок чого була заведена спадкова справа № 4/2022, про що свідчать листи приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіної О.В. від 01.09.2023 року № 95/01-16 (а.с.13) та від 29.01.2024 року № 07/01-16 (а.с.31), а також копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 03.03.2022 року № 68686582 (а.с.33), про реєстрацію спадкової справи № 69201209. В свою чергу абзацом 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 16.01.2024 року № 03-17/186 (а.с.20), відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивач [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право на прийняту спадщину шляхом одержання в нотаріальній конторі відповідного свідоцтва про право на об`єкт спадщини в цілому, оскільки відповідач [PERSON] , який є сином спадкодавця [PERSON] , а відтак також спадкоємцем за законом першої черги, був зареєстрований зі спадкодавцем та у встановлений законом шестимісячний строк не відмовився від спадщини, внаслідок чого нотаріусом також визнається спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується змістом листів приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіної О.В. від 01.09.2023 року № 95/01-16 (а.с.13) та від 29.01.2024 року № 07/01-16 (а.с.31). В свою чергу, згідно акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Кодимської міської ради від 05.10.2023 року (а.с.14) вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2005 року по день складення даного акту. Згідно пункту 3.19.-3.20. Глави 10\~«Видача свідоцтв\~про право\~на спадщину»\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. При наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц).\~Відмова в отриманні спадкових прав не постановою нотаріуса, а листом, не може бути перешкодою позивачці для захисту своїх прав у судовому порядку (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 707/1309/15-ц).\~В свою чергу сам відповідний лист нотаріальної контори є фактично відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 613/1289/17). Суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач [PERSON] на день відкриття спадщини був виключно зареєстрований зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] . Інших доказів, які б підтверджували факт постійного фактичного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять внаслідок їх ненадання суду. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268\~ЦК України є необхідним для встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29\~ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29\~ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Згідно із статтями 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що будинок за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] був постійним місцем проживання [PERSON] , хоча він був зареєстрований у цьому будинку. У визначений законом строк [PERSON] не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Державна реєстрація [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька ( [PERSON] ) за цією адресою реєстрації, оскільки не підтверджене належними та допустимими доказами. Частина третя статті 1268\~ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Зазначений висновок зроблений в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23\~постанови від\~30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом за спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ст. 1268 ЦК України\~про своєчасність прийняття спадщини (ухвала Верховного Суду України від 03 листопада 2010\~року у справі № 6-7165св09). Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивач при відкритті провадження у справі ухвалою суду від 18.01.2024 року (а.с.21-22) була звільнена від сплати судового збору, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved