Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який між ними було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.02.2012 року. Під час вказаного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Вказувала на те, що на даний час [PERSON] досяг повноліття, проте продовжує навчання в Чернівецькому вищому комерційному училищі Державного торговельно - економічному університеті за бюджетною формою навчання на 1-му курсі денного відділення за професією «кухар, кондитер» та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та вона несе витрати пов`язані із утриманням сина. Просила врахувати,\~що відповідач\~ є\~особою працездатного\~віку,\~ у зв`язку з чим має змогу утримувати їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, та нести витрати пов`язані з цим. Враховуючи вище наведене, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання або до досягнення ним 23 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, оскільки він працевлаштований та має змогу сплачувати частку від заробітку на утримання сина. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд,\~ дослідивши\~письмові \~докази по\~справі,\~вважає,\~що позов\~обґрунтований \~та підлягає\~задоволенню,\~при цьому\~суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який між ними було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.02.2012 року (а/с 8). Під час вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачкою та на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.03.2012 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх сина в твердій грошовіц сумі до досягнення дитиною повноліття (а/с 9). За змістом ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Так, на момент звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] досяг повноліття. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~ сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно до\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За наслідками розгляду справи встановлено, що [PERSON] навчається в Чернівецькому вищому комерційному училищі Державного торговельно - економічному університеті за бюджетною формою навчання на 1-му курсі денного відділення 1-му курсі денного відділення за професією «кухар, кондитер», що підтверджується довідкою вказаного ВНЗ №226 від 10.04.2024 року (а/с 10). Згідно зі\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку та з його слів працевлаштований. Також, судом враховується факти визнання позову відповідачем. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму встановленого\~ Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»\~, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх дітей, визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з визначенням розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Отже,\~з урахуванням\~ конкретних\~обставин \~справи,\~наданих сторонами\~доказів,\~ однакового\~обов`язку обох\~батьків \~утримувати \~своїх \~повнолітніх \~дітей,\~які потребують\~допомоги \~у зв`язку\~з навчанням,\~ суд\~приходить до\~висновку,\~що відповідач\~ \~повинен та\~має можливість\~ надавати\~матеріальну допомогу\~на утримання\~свого \~ повнолітнього\~сина,\~який \~ продовжує\~на теперішній\~час навчання,\~і у\~зв`язку\~з чим\~її потребує на весь період його навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. При цьому, щодо вимог позивача про стягнення аліментів у розмірі, що не є меншим 50 % прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~натомість \~у відповідності\~ до\~вимог ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Таким чином, з набуттям повноліття [PERSON] не вважається дитиною, а тому відповідні положення закону до нього застосовані бути не можуть. Крім того, відповідно до ст.ст.\~201,\~191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 10.04.2024 року та саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір та матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення його від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved