Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області, про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 березня 2013 року він та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, актовий запис № 97, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 16 березня 2013 року. [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 14, виданим Виконавчим комітетом Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 серпня 2013 року. Як вказано в позовній заяві, протягом 2023 року відповідач все частіше стала створювати конфліктні ситуації, як наслідок сварки між сторонами відбувалися майже кожного дня. [PERSON] намагався залагодити конфлікт, зберегти сім`ю, однак влітку 2023 року відповідач пішла з сім`ї та подала до суду заяву про розірвання шлюбу. У червні 2023 року відповідач повідомила позивачу, що її батько який проживає в селі Музичі (за місцем реєстрації відповідача) почав зловживати спиртними напоями, та щоб часом не накоїв лиха собі та будинку, відповідач поїхала мешкати до батька. Позивач зазначив, що після того, як сторони по справі перестали проживати разом, донька проживала з ним, відповідач не заперечувала стосовно того, що донька проживає з ним та її вихованням та утриманням займається позивач. Але останній раз відповідач забрала дитину з дому, та під приводом поїздки до родичів на Житомирщину не привезла її додому, а взявши квиток на автобус у період з 12-14 серпня 2023 року виїхала з дочкою до Республіки Польща, де перебуває й до часу звернення з даним позовом. [PERSON] зазначив, що оскільки оригінали дитячих документів в.т.ч. для виїзду за кордон перебували у нього вдома в с. Тарасівка, відповідач для реалізації своїх планів з вивозу дитини за кордон, виготовила дублікат свідоцтва про народження (повторно) серії І [NUMBER] та паспорт для виїзду за кордон змінивши при цьому одну літеру у дитячому прізвищі в латинській транслітерації з [PERSON] на [PERSON]. Як вказано в позовній заяві, внаслідок таких дій відповідача дитина розгублена та знервована, дочка в телефонних розмовах просить забрати її додому, оскільки перебування у Польщі їй не подобається, вона не розуміє, що від неї хочуть, не розуміє мову, не відвідує шкільні заняття ні в своїй (Українській) школі, ні тим більше у польській. Останнє фактичне місце проживання відповідача, яке відомо [PERSON] це адреса: [ADDRESS] . [PERSON] не має офіційного працевлаштування та не має змоги утримувати дитину та брати участь у додаткових витратах. Натомість, позивач має стабільний дохід та працює в АТ "Київоблгаз" з 04.10.2006, а з 01.06.2016 на посаді майстра аварійно-диспетчерської служби центрального диспетчерського управління АТ «Київоблгаз» з провідного експерта Сектору звітності та мотиваційних моделей управління підтримки врегулювання кредитів департаменту збору та врегулювання кредитів з 01.07.2020 по теперішній час та має посадовий оклад в розмірі близько 19 000,00 грн., підтвердженням чого є довідка, видана АТ «Київоблгаз». [PERSON] вважав, що його дочка [PERSON] [INFO] , повинна проживати разом з ним, оскільки це відповідає її інтересам. Вважав, що це сприятиме її стабільному психоемоційному стану спокою, належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дитини до життя. Зазначив, що вихованням доньки, розвитком її здібностей, контролем за її здоров`ям та лікування з її народження займається він. У приватному будинку, де проживає позивач створені належні умови для комфортного проживання, відпочинку та повноцінного розвитку його дитини: в доньки є своя кімната, басейн. Відповідач постійно переїжджає та не має змоги забезпечити належні умови житла для дитини. Так, [PERSON] залишила доньку влітку 2023 року та почала проживати окремо, не приймала участі у вихованні та не спілкувалась із дитиною. Оскільки відповідач офіційно не працює, тобто не має змогу забезпечити дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, це негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. У зв`язку з чим, позивач просив суд відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав та передати для самостійного виховання малолітню дитину [PERSON] , батьку - [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . 02.01.2024 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у даній справі. 03.01.2024 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, зокрема витребувано у Головного Центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України щодо надання інформації про перетинання державного кордону України у період з 01 червня 2023 року по теперішній час громадянкою України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] та у Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області Фастівського району висновок про доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком - [PERSON] . 19.02.2024 представник [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву за вх. № 8479 та відзив на позовну заяву за вх. № 7983, схожі за обґрунтуванням документи, відповідно до яких зазначила, що викладені в первісній позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Позовну заяву мотивує тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 16.03.2013 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 97, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Також, [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від іншого шлюбу. У серпні 2023 року [PERSON] була подана до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовна заява до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що подання позовної заяви про розірвання шлюбу було зумовлено систематичним вчиненням психологічного та фізичного насилля над [PERSON] з боку відповідача за зустрічним позовом. Так, факти домашнього насилля [PERSON] були двічі встановлені Києво-Святошинським районним судом Київської області та визнані останнім в судових засіданнях. Зокрема, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2022 у справі № 369/11382/22 [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. в дохід держави. У даній справі було встановлено, що 20.10.2022 близько 21 год. 40 хв. [PERSON] вчинив насильство у сім`ї відносно своєї дружини [PERSON] . а саме: нецензурно висловлювався у бік своєї дружини, погрожував фізичною розправою, вдарив по голові, чим міг нанести шкоду потерпілій психологічного характеру. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2КУпАП, [PERSON] визнав у судовому засіданні, обставин викладених у протоколі не заперечував. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2022 у справі № 369/12295/22 [PERSON] було визнано винуватим за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 170 гривень в дохід держави. Судом було встановлено, що 13.11.2022 о 20 год. 00 хв., перебуваючи в нетверезому стані [PERSON] повторно вчинив сварку зі своєю дружиною, в ході якої ображав її нецензурними словами, кидався в бійку. У судовому засіданні по даній справ позивач вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав. У відзиві на позовну заяву, представник позивача повторно акцентувала увагу на тому, що розірвання шлюбу було зумовлено систематичним вчиненням психологічного та фізичного насилля над [PERSON] . У зв`язку з чим, на початку літа [PERSON] разом з двома дітьми ( [PERSON] та [PERSON] ) переїхали до її батька в селі Музичі, в якому зареєстроване її місце проживання. Як вказано у відзиві на позов, переїзд був зумовлений систематичним вчиненням домашнього насилля з боку [PERSON] та зловживанням ним спиртними напоями. [PERSON] не перешкоджала спілкуванню позивача з дитиною й дозволяла брати доньку до себе на 2-3 дні. Проте, останній не провертав дитину матері, через що в сторін постійно були сварки. На прохання доньки відвезти її до матері [PERSON] не реагував. Також, у відзиві на позов зазначено, що [PERSON] знав про те, що [PERSON] хоче виїхати разом з дітьми до Республіки Польща, у зв`язку із чим навмисно не віддавав документи дітей. Через що відповідач була вимушена зробити дублікат свідоцтва для народження старшої доньки, щоб дитині видали ID паспорт, і паспорти громадян України для виїзду за кордон для обох дітей. Відповідач вказала, що їх спільна з позивачем дитина була неодноразово свідком того, що [PERSON] , перебуваючи в нетверезому стані, ображав, принижував та бив її матір, через що емоційний стан дитини значно погіршився, коли сторони проживали разом, що спричинило появу енурезу. У зв`язку з чим, лікарем-психотерапевтом було прописано дитині заспокійливі ліки. На час подання відзиву на позовну заяву, емоційний стан дитини значно покращився, оскільки проживаючи з матір`ю та сестрою [PERSON] перебуває в атмосфері любові, взаєморозуміння та моральної і матеріальної забезпеченості. Дитина прив`язана до своєї матері, має глибоку та стійку особисту прихильність до неї, не бажає повертатись до батька, оскільки боїться його. Відповідач забезпечує комфортні, належні для проживання та розвитку дитини умови, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] навчається в польській школі, що підтверджується довідкою з даної школи. Також вказує, що позивач не має самостійного доходу, оскільки він звільнився з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що підтверджується відсутністю виплат, починаючи з вересня 2023 року, у наданій [PERSON] у довідці №224 від 28.12.2023 року. У відзиві на позовну заяву вказано, що [PERSON] завжди займалася вихованням, розвитком дітей, допомагала їм у навчанні та організовувала спільне дозвілля, піклувалася про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач також виконувала обов`язок щодо утримання дітей, оскільки останні 9 років була офіційно працевлаштована, що підтверджується довідкою форми ОК-7. [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків та створює належні умови для виховання і розвитку дітей. Вона орендує квартиру загальною площею 50 кв.м., в якій проживає разом з дітьми, офіційно працевлаштована у Республіці Польща з 06.09.2023, що підтверджується договорами доручення та має стабільний достатній дохід для забезпечення гармонійного розвитку доньки, а також отримує допомогу на виховання. Зазначено, що у даній справі відсутні докази жорстокого поводження матері з дитиною, ухиляння [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання та забезпечення здобуття [PERSON] повної загальної середньої освіти, вдавання до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, також доказів того, що відповідач є хронічним алкоголіком чи наркоманом. У Республіці Польща [PERSON] із матір`ю та сестрою перебуває у спокійному, стійкому середовищі та безпеці від загрози масивних ракетних ударів, обстрілів, а також від домашнього насилля свого батька. Просила суд відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав. Крім того, у зустрічній позовні заяві просила суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом судові витрати. 14.03.2024 представник [PERSON] подав до суду вх. № 13020 відзив на зустрічну позовну заяву, вказавши, що посилання позивача за зустрічним позовом на постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області у справах № 369/12295/22, № 369/11384/22 є не релевантними, оскільки відповідно до приписів ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Крім того, зазначення у зустрічному позові обставин щодо знаходження відповідача у нетверезому стані, не підтверджено не тільки жодними доказам, але й текстом постанов Києво-Святошинського районного суду Київської області на які у своєму зустрічному позові посилається [PERSON] . [PERSON] заперечував відносно викладених обставин в зустрічному позові, вважав, що його донька не шукала ніякого притулку у Республіці Польща, та у зв`язку з чим не повинна очікувати від влади іншої країни якихось соціальних виплат. Відповідач за зустрічним позовом переконаний у тому, що такі обставини є вкрай неприйнятними та образливими, коли при наявності всіх умов для проживання в Україні, його донька має проживати не вдома, без можливості контролю з боку батька або відповідних державних (національних) установ. Більше того у первісному позові [PERSON] , прямо вказав на те, що однією з підстав для звернення до суду з даним позовом, є той факт, що позивач за зустрічним позовом не погоджуючи, та не ставлячи до відома відповідача як батька [PERSON] , в односторонньому порядку вивезла її за межі України, позбавивши відповідача як батька можливості не тільки спілкування, а й безпосередньо виховання дитини, що також суперечить інтересам дитини. Відповідач за зустрічним позовом, звернув увагу суду на те, що жодних доказів тим обставинам, що зазначені у позові, зокрема щодо створення позивачем належних умов для розвитку і виховання дитини, піклування про її духовний і моральний стан до матеріалів справи не надано. Крім того, [PERSON] вважав, що позивач за зустрічним позовом, надала суду інформацію, яка не відповідає дійсності і докази не можуть бути перевірені національним судом. Зокрема, ці обставини стосуються факту оренди квартири та реального (зареєстрованого) місця проживання позивача за зустрічним позовом. Оскільки з представлених документів вбачається, що місцем реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] ), а оренду квартири (50 м2) Позивач начебто винаймає зовсім по іншій адресі [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Інформаціи?но-аналітичноі? системи «Облік відомостеи? про притягнення особи до кримінальноі? відповідальності та наявності судимості» ВР- 002320687 [PERSON] , [INFO] на території? Украі?ни станом на 04.03.2024 року до кримінальноі? відповідальності не притягується, незнятоі? чи непогашеноі? судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] не зважаючи на факт відсутності дитини на території України фінансово забезпечує свою дитину, що підтверджується квитанціями за 2023-2024 роки про переказ грошових коштів з картки [PERSON] на картку [PERSON] на загальну суму 4 629 грн., чим забезпечує достои?не та гармоніи?не життя дитини. Просив задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову - відмовити у повному обсязі. 25.03.2024 представник [PERSON] подала до суду відповідь на відзив за вх. № 14834, з аналогічними до зустрічної позовної заяви та відзиву на первісний позов доводами, окремо зазначивши про те, що закінчення строку, після якого особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, не робить особу невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а тільки виключає обтяжуючу та кваліфікуючу обставину, у разі вчинення повторного правопорушення. Також вказано, що згідно з повідомленням про присвоєння номера PESEL, датою видачі документів є вересень 2023 року. А договір оренди житла був укладений у листопаді 2023 року. Тобто, до укладення договору оренди, [PERSON] разом з дітьми проживала в іншому місці. Повторно зазначено, що [PERSON] подає поганий приклад дитині, оскільки є неврівноваженою, жорстокою та агресивною людиною, зловживає спиртними напоями, двічі був визнаний винуватим у вчиненні домашнього насилля по відношенню до дружини, тому проживання [PERSON] разом з батьком, буде загрожувати її безпеці, психіці, здоровому та гармонійному розвитку. [PERSON] є такою, що постраждала від домашнього насильства, оскільки часто була свідком такого насильства зі сторони батька, через що у дитини погіршився психічний і емоційний стан, що спричинило появу хвороби енурез. У зв`язку з чим, дитина боїться свого батька і не відчуває себе у безпеці поряд із ним. Такі обставини свідчать про те, що [PERSON] не піклується про здоров`я, гармонійний розвиток, моральний та емоційний стан доньки, а тільки спричиняє дитині душевні та моральні страждання і залякує її. Окрім цього, позивач за первісним позовом не має самостійного доходу, оскільки він звільнився з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», що підтверджується відсутністю виплат, починаючи з вересня 2023 року, у наданій [PERSON] у довідці № 224 від 28.12.2023. Просила задовольнити зустрічну позовну заяву. 18.04.2024 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача [PERSON] -адвокат Верчик І.Є., просив суд задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник [PERSON] - адвокат Ключенкова Х.В., в режимі відеоконференції, просила відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічний позов. 25.04.2024 начальник ССД Боярської міської ради подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, просив прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 16.03.2013 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 97, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Як зазначено учасниками процесу, у серпні 2023 року [PERSON] разом з малолітньою [PERSON] виїхали до Республіки Польща, де останні і проживають на час розгляду даної справи. Звертаючись до суду з первісним позовом, [PERSON] вказував, про порушення його прав як батька дитини, неможливість спілкування з донькою, незабезпечення прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим просив суд відібрати [PERSON] , [INFO] , в матері - [PERSON] , без позбавлення її батьківських права та передати дитину для самостійного виховання батьку. Натомість, [PERSON] зазначила, про застосування [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо неї, що в свою чергу призвело до погіршення емоційного стану малолітньої [PERSON] , про можливість забезпечення матір`ю належних матеріально-побутових умов для проживання дитини сторін в Республіці Польщі, особливо в період запровадженого в Україні воєнного стану, піклування про стан здоров`я дитини, її фізичний, розумовий, духовний розвиток. У зв`язку з чим просила суд, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 № 9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003, "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009). Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом від 3 серпня 2006 року № 69-V, зазначено, що предметом цієї Конвенції є у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жербакування та бродяжництва. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд встановив, що на момент розгляду справи малолітня донька сторін по справі проживає разом з матір`ю [PERSON] в Республіці Польщі, що не заперечуються учасниками процесу. Зокрема, в матеріалах цивільної справи наявні копії повідомлення про присвоєння [PERSON] номера PESEL від 05.09.2023; довідки 4/2024 від 26.01.2024, згідно якої вбачається, що [PERSON] , проживає в [ADDRESS] та є ученицею Початковою школи ім. Яна Павла II з інтегрованими філіями в Панювках і в навчальному році 2023/2024 навчається у класі 4С; протоколу індивідуальної психологічної консультації від 17.04.2024, підписаного [PERSON] , згідно якого в ході проведеної психологічної оцінки [PERSON] встановлено, що загальний розвиток дитини відповідає віковим змінам; не виявлено негативних тенденцій в її психологічному стані та емоційній сфері загалом. Крім того, до матеріалів справи, представником відповідача за первісним позовом були долучені копії договору доручення від 06.09.2023, відповідно до якого ТОВ «Протех» доручає, а [PERSON] приймає наступні роботи (фрезерування деталей із ставкою за годину 23,50 злотих) з 2023-09-06 по 2023-12-31; відомостей з зарплатної картки працівника [PERSON] з 2023-01 по 2023-12-31; договір оренди житла від 10.11.2023, згідно якого Орендодавець ( [PERSON] ) передає в оренду, а Орендар ( [PERSON] ) приймає в оренду вищезазначений Предмет Договору (житлова нерухомість, розташована в [ADDRESS] , на першому поверсі будинку, що складається з двох кімнат, у тому числі однією з кухнею та ванною кімнатою, загальною корисною площею 50 м2) разом з обладнанням та устаткуванням (меблі, телевізор та побутова техніка); договір був укладений на строк 3 місяці з 10 листопада 2023 року по 10 лютого 2024 року з правом продовження договору на наступний період у письмовій формі у вигляді додатку до договору під загрозою його недійсності за взаємною згодою сторін не пізніше, ніж за три тижні до закінчення строку дії договору; договір довідки з Закладу соціального забезпечення від 30.01.2024, відповідно до якої пані [PERSON] була призначена допомога по догляду за дитиною 500+ на період виплати допомоги з 01-06-2023 до 31-12-2023 в розмірі 500 злотих на місяць допомога на виховання 800+ на період виплати з 01-01-2024 до 31-05-2024 для дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] , номер [NUMBER] в розмірі 800 злотих на місяць. Саме вищезазначеними документами, позивач за зустрічним позовом обґрунтовувала необхідність визначення проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . Проте, із вищезазначених документів неможливо встановити умови проживання дитини в Республіці Польщі, а також можливість [PERSON] забезпечити належні умови для розвитку і виховання дитини. Адже відомості про наявність відповідного доходу станом на час розгляду справи та офіційного працевлаштування не надано. Так, вищезазначений договір доручення від 06.09.2023 передбачав роботу для позивача за зустрічним позовом лише в період з 2023-09-06 по 2023-12-31, а строк оренди житла за договором оренди закінчився 10 лютого 2024 року, доказів продовження договору (додаток у письмовій формі) стороною позивача за зустрічним позовом надано не було. Крім того, слід зазначити, що між Україною і Республікою Польща 24.05.1993 підписано Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах, який ратифікований постановою Верховної ради України № 3941-XII від 04.02.1994, згідно ч.1 ст. 15 якого документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення; це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Із наданих ВССУ роз`яснень, які викладені у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Отже, у разі, коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально посвідчена в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.7 гл.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі, якщо документи, що посвідчуються, видаються або засвідчуються, викладені на двох і більше окремих аркушах, вони повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставлянням підпису та печатки нотаріуса. Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначені документи, видані уповноваженими особами Республіки Польщі чи приватними особами, не містять нотаріального посвідчення перекладу, здійсненого Бюро перекладів «Азбука», що позбавляє суд можливості вважати такі документи допустимими. Крім того, деякі з наданих документів не є прошитими та пронумерованими доказами у справі. Натомість, Службою у справах дітей Боярської міської ради проведено обстеження умов проживання в будинку батька дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що будинок великий, чистий; умови проживання комфортні, наявні всі меблі та необхідна побутова техніка; для виховання та розвитку дитини створені хороші та необхідні умови; у дитини є власна кімната, ліжко, шафа, місце для ігор та умови для повноцінного та гармонійного розвитку, що підтверджується Висновок про визначення місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Згідно характеристики, виданої Головним інженер відділення АТ «Київоблгаз», серед іншого, [PERSON] працює в АТ «Київоблгаз» з 04.10.2006 на посаді майстра аварійно-диспетчерської служби центрального диспетчерського управління з 01.06.2016; за час роботи зарекомендував себе висококваліфікованим, працелюбним, відповідальним, вимогливим до себе та членів бригади працівником; неодноразово призначався наставником для молодих та щойно прийнятих працівників, сприяв підвищенню їх професійної майстерності; за весь період роботи будь-яких порушень у виконанні своїх посадових обов`язків та трудової дисципліни не допускав. Позивачем за первісним позовом до матеріалів справи також було долучено довідки з місць роботи, зокрема від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» та від Київської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», що підтверджують наявність доходу у [PERSON] . Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] на території України станом на 04.03.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Презумпція виключно на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судовою практикою ЄСПЛ і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. На сьогоднішній час методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин», більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини. Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» [PERSON] наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї». При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року (справа №742/2571/21). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Нормами ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно вищезазначеного Висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , Служба у справах дітей Боярської міської ради при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] поклалась на розсуд суду та просила прийняти обґрунтоване рішення, відповідно до вимог чинного законодавства. При чому, малолітня [PERSON] відповіла на питання комісії щодо визначення місця проживання її разом з батьком - [PERSON] , та чітко висловила свою думку та бажання про те, що вона бажає проживати і з матір`ю, і з батьком. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з інтересів дитини, рівності прав батька та матері, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, та відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки останні є взаємовиключні. Так, [PERSON] не надала належних та допустимих доказів того, що вона може забезпечити всі потреби малолітньої дитини, зокрема належного матеріального забезпечення. Крім того, враховуючи введений в Україні воєнний стан батько дитини об`єктивно позбавлений можливості відвідувати дитину за кордоном, на відміну від її матері, яка має можливість перетинати кордон. Також, судом під час дослідження копій постанов Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.11.2022 та від 12.12.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП не встановлено, що позивач за первісним позовом заподіяв шкоду фізичному чи психічному здоров`ю дитини, а також те, що малолітня [PERSON] була взагалі присутня під час конфлікту між батьками, будь-яких доказів протилежного суду не надано. Більше того, до суду не надано жодних доказів того, що хвороби дитини, зокрема енурез, пов`язані з поведінкою батька чи отримані внаслідок його дій. Суд зауважує, що проживання дитини з одним із батьків ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення первісного позову у повному обсязі, та відмови у зустрічному позові, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим первісні позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи задоволення первісного позову, на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2 147,20 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 19, 153, 170 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved