Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

14.02.2024 [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просить стягнути на його користь з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди в розмірі 1\~000\~000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що наказом начальника УСБУ в Чернігівській області № 195-ОС/дск від 18.09.2020 [PERSON] виключено зі списків особового складу УСБУ в Чернігівській області за підпунктом «б» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262, та підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) у запас Збройних Сил України з 18.06.2020. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 у справі № 620/4460/20 визнано протиправним та скасовано наказ Голови СБУ від 04.09.2020 № 1180-ОС/дск про звільнення [PERSON] з військової служби в СБУ; визнано протиправним та скасовано наказ УСБУ в Чернігівській області від 18.09.2020 № 195-ОС/дск; поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста І категорії організаційно-інформаційного сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Чернігівській області з 19.09.2020; стягнуто з УСБУ в Чернігівській області на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.08.2020 по 27.03.2023 у розмірі 491\~556,00 грн без утримання відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Унаслідок неправомірних дій відповідачів [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у моральних стражданнях, душевних хвилюваннях, перенесенні сильного психологічного стресу, погіршенні емоційного стану. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 1\~000 000,00 грн, яку просить стягнути з відповідачів. Ухвалою судді від 15.02.2024 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 20.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.03.2024. 06.03.2024 Службою безпеки України та Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області подані відзиви на позовну заяву, в яких представники позов не визнають та просять відмовити у його задоволенні в повному обсязі. 18.03.2024 підготовче засідання відкладено на 22.04.2024 у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.05.2024. 16.05.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2024 у зв`язку з неявкою позивача та його представника. 28.05.2024 у судовому засіданні продовжено перерву до 10.06.2024 у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судових засіданнях представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, представник відповідачів просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи оповіщений у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 04.09.2020 наказом Першого заступника голови СБ України № 1180-ОС/дск [PERSON] звільнений з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «б» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України. Наказом начальника УСБУ в Чернігівській області від 18.09.2020 № 195-ОС/дск [PERSON] виключений зі списків особового складу УСБУ в Чернігівській області за підпунктом «б» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262, та підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас Збройних Сил України з 18.09.2020. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 у справі № 620/4460/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023, задоволено позов [PERSON] до СБУ, УСБУ в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу; визнано протиправним та скасовано наказ Голови СБУ від 04.09.2020 № 1180-ОС/дск про звільнення [PERSON] з військової служби в СБУ; визнано протиправним та скасовано наказ УСБУ в Чернігівській області від 18.09.2020 № 195-ОС/дск; поновлено [PERSON] на посаді спеціаліста І категорії організаційно-інформаційного сектору відділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Чернігівській області з 19.09.2020; стягнуто з УСБУ в Чернігівській області на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.08.2020 по 27.03.2023 у розмірі 491\~556,00 грн без утримання відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Як встановлено зазначеним рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, підставою для видання вказаних наказів від 04.09.2020 № 1180-ОС/дск та від 18.09.2020 № 195-ОС/дск стало систематичне невиконання умов контракту з боку [PERSON] , що виразилось у його неналежному ставленні до виконання службових обов`язків, про що свідчить накладення на нього протягом 2019-2020 років дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни у вигляді суворих доган та доган. Із довідки за матеріалами особової справи [PERSON] вбачається, що з 27.11.2017 по 30.03.2020 він проходив військову службу на посадах офіцерського складу в Головному управлінні СБ України у м. Києві і Київській області. За цей час двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, на нього накладались наступні стягнення: сувора догана - за неналежне виконання службових обов`язків, що виразилось у порушенні статті 200 Статуту ВС ЗС України (рапорт начальника УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 23.04.2019), про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено особисто, ознайомлений під особистий підпис 24.04.2019; сувора догана - за неналежне виконання службових обов`язків, що виразилось у порушенні статті 200 Статуту ВС ЗС України (рапорт начальника УКР ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 03.09.2019), про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено особисто, ознайомлений під особистий підпис 04.09.2019. За час проходження військової служби в Управлінні СБ України в Чернігівській області з 30.03.2020 по 18.09.2020 [PERSON] тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, на нього накладались наступні стягнення: догана - за порушення військової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні вимог статті 13 Статуту ВС ЗС України, а саме перебування на робочому місці у нетверезому стані (рапорт заступника начальника Управління - начальника ВБКОЗ УСБ України в Чернігівській області від 05.05.2020), про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено особисто, ознайомлений з рапортом під підпис 24.07.2020; догана - за порушення військової дисципліни, що виразилось у відсутності 13.07.2020 на робочому місці без поважних причин (рапорт заступника начальника ВБКОЗ Управління від 13.07.2020), про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено особисто, ознайомлений з рапортом під підпис 24.07.2020; догана - за порушення військової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні вимог статті 13 Статуту ВС ЗС України, а саме перебування на робочому місці у нетверезому стані (рапорт заступника начальника ВБКОЗ Управління від 15.07.2020), про накладення дисциплінарного стягнення [PERSON] оголошено особисто, ознайомлений з рапортом під підпис 24.07.2020. Рішенням Окружного\~адміністративного суду\~міста Києва\~від 21.07.2021\~у справі\~№ 620/3232/20,\~залишеним без\~змін постановою\~Шостого апеляційного\~адміністративного суду\~від 15.02.2022,\~позов [PERSON] \~задоволено частково;\~визнано протиправним\~рішення про\~накладення на\~підполковника [PERSON] \~дисциплінарного стягнення\~догани -\~за порушення\~військової дисципліни,\~що виразилось\~у неналежному\~виконанні вимог\~статті 13\~Статуту внутрішньої\~служби ЗСУ,\~оформлене рапортом\~заступника начальника\~Управління -\~начальника ВБКОЗ\~УСБ України\~в Чернігівській\~області від\~05.05.2020;\~визнано протиправним\~рішення про\~накладення на\~ [PERSON] \~дисциплінарного стягнення\~догани -\~за порушення\~військової дисципліни,\~що виразилось\~у відсутності\~13.07.2020\~на робочому\~місці без\~поважних причин,\~оформленого рапортом\~заступника начальника\~ВБКОЗ УСБ\~України в\~Чернігівській області\~від 13.07.2020;\~визнано протиправним\~рішення про\~накладення на\~підполковника [PERSON] \~дисциплінарного стягнення\~догани -\~за порушення\~військової дисципліни,\~що виразилось\~у неналежному\~виконанні вимог\~статті 13\~Статуту внутрішньої\~служби ЗСУ,\~оформленого рапортом\~заступника начальника\~ВБКОЗ УСБ\~України в\~Чернігівській області\~від 15.07.2020 (а.с. 22-28). Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не підлягає доказуванню протиправність дій СБУ та УСБУ в Чернігівській області щодо звільнення позивача. Позивач зазначає,\~що внаслідок\~неправомірних дій\~відповідачів йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, спричинених погіршенням стану здоров`я та емоційного стану, психологічним напруженням. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 1 000 000,00 грн, яку просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з частиною другою статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Суд зауважує, що вирішуючи даний спір виходить із загальних засад відшкодування моральної шкоди, на чому наполягав і представник позивача, завивши у ході судового розгляду про помилкове включення до змісту позовної заяви норм Кодексу законів про працю України. Позивач стверджує, що встановлена судовим рішенням протиправна поведінка посадових осіб СБУ завдала йому тривалих душевних страждань, які тривали 2 роки 8 місяців та мали наслідком глибоку депресію й погіршення загального стану здоров`я. Крім того, у зв`язку з позбавленням єдиного джерела доходу внаслідок незаконного звільнення погіршилось фінансове становище позивача, від нього пішла цивільна дружина, він не мав можливості утримувати їхню спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ході судового розгляду позивач не довів те, що внаслідок звільнення від нього пішла цивільна дружина, а погіршення стану здоров`я безпосередньо пов`язане з його звільненням та виключенням зі списків особового складу. Судом враховується, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 стягнуто з УСБУ в Чернігівській області на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.08.2020 по 27.03.2023, у розмірі 491\~556,00 грн без утримання відповідних податків та інших обов`язкових платежів, і судове рішення в цій частині виконується відповідачем. Разом з тим, суд визнає, що незаконне звільнення позивача об`єктивно негативно вплинуло на його психо-емоціний стан та завдало душевних страждань, а тому враховуючи їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, засади розумності, виваженості та справедливості стягнення за рахунок Державного бюджету України 15\~000,00 грн на користь позивача у відшкодування моральної шкоди відповідатиме принципу справедливої сатисфакції. При цьому, слід зазначити, що згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У таких випадках державу представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Верховним Судом у постанові від 14.09.2022 в справі № 759/7630/20, зокрема, вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.06.2018 в справі № 910/23967/16). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові № 641/8857/17 від 25.03.2020). Отже, на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України.

Outcome: partial