Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Зі змісту позовної заяви слідує, що 28.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. У період спільного подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис № 66 та видано свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] . Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, внаслідок чого рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15.04.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З того часу [PERSON] бачив дитину лише декілька разів. [PERSON] ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, внаслідок чого утворилися умови, які шкодять інтересам дитини. [PERSON] покладених законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання виховання [PERSON] вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку [PERSON] . Дитина знаходиться повністю на утриманні [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 29.01.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 05.02.2024 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяв по суті справи, а також витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради висновок щодо розв`язання спору, а саме щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . 19.03.2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служби Управління соціальної політики Бучанської міської ради надійшов висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.03.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Проти проведення розгляду справи за відсутності представника третьої особи [PERSON] не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового розгляду [PERSON] повідомлявся шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення на його номер телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви. Як вбачається з наявних у матеріалах справи зворотних поштових повідомлень (а.с. 48, 96, 113, 119-120), копію ухвали суду від 05.02.2024 року, копію позовної заяви з додатками, а також всі судові повістки про виклик до суду були особисто вручені [PERSON] за зареєстрованим місцем його проживання. Про причини неявки [PERSON] не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву, від нього не надходило. Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд даної справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим. Про причини неявки представник третьої особи не повідомив, будь-яких заяв, клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач [PERSON] та представник Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] та представника Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). При вирішенні такої категорії спорів судом враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, а тому застосовувати цей захід необхідно як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Під час судового розгляду на обґрунтування позовних вимог [PERSON] надала показання наступного змісту. 28.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] проживали за однією адресою: [ADDRESS] . [PERSON] працював у ТОВ «Комплекс Агромарс» водієм, пізніше - на посаді слюсаря. [INFO] у шлюбі народилася спільна дитина - [PERSON] . Оскільки [PERSON] не забезпечував родину всім необхідним, зловживав наркотичними засобами, за лікуванням не звертався, всю заробітну плату витрачав на борги та придбання наркотичних засобів, здавав речі у ломбард, то 25.01.2018 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинилися, [PERSON] забрала дитину [PERSON] та поїхала жити до матері у с. Здвижівка Бучанського району Київської області. Коли шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися, останній деякий час продовжував підтримувати зв`язок з [PERSON] . У 2018 році [PERSON] декілька разів приїжджав у готі до [PERSON] та сина [PERSON] . Останній раз [PERSON] приїжджав до них [INFO] на день народження [PERSON] . Після цього жодного спілкування між [PERSON] та [PERSON] , а також між [PERSON] та його сином [PERSON] не було. [PERSON] не приїжджав, не телефонував, не цікавився життям свого сина, не надавав будь-якої допомоги у його вихованні, утриманні, догляді. При цьому [PERSON] зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні з дитиною не було. [PERSON] має особистий мобільний телефон, а [PERSON] відомий номер його телефону. Місце проживання [PERSON] разом з сином [PERSON] протягом тривалого часу не змінювала. Однак жодного разу [PERSON] не намагався подзвонити своєму сину чи побачитися з ним. Оскільки [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] , то у серпні 2018 року [PERSON] звернулася до Бородянського районного суду Київської області з метою отримання судового наказу на стягнення аліментів з [PERSON] на утримання спільної дитини. 29.08.2018 року судом було видано судовий наказ про стягнення аліментів. Однак з моменту видачі судового наказу [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, жодної допомоги на утримання дитини не надає, внаслідок чого утворилася заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, 15.04.2019 року рішенням Бородянського районного суду Київської області у справі № 360/1926/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] підтвердила, що їй відомо про те, що [PERSON] живий. 16.05.2024 року [PERSON] спілкувалася з його матір`ю - [PERSON] . Тоді [PERSON] дізналася, що [PERSON] не має можливості з`явитися до суду, однак не заперечує проти задоволення позову, останній обіцяв привезти заяву про визнання позову, однак так і не приїхав. На даний момент часу [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Вони мають спільне подружнє життя, ведуть спільне господарство, спільно займаються вихованням, утриманням та доглядом за [PERSON] , [INFO] , який, у свою чергу, називає [PERSON] власним батьком. Наразі [PERSON] проходить військову службу у складі Збройних Сил України. У своїх показаннях [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, оскільки протягом 6 років [PERSON] жодного разу не поцікавився життям свого сина - [PERSON] , не приїжджав до нього, не вітав з днем народження, не брав участі у його вихованні, підготовки до самостійного життя, формуванні самоусвідомлення, а також свідомо ухилявся від утримання дитини шляхом сплати аліментів, не зважаючи на наявність відповідного рішення суду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що з [PERSON] знайома, оскільки працює асистентом вчителя 2-Б класу Гаврилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області, в якому навчається [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначила, що [PERSON] є позитивною дитиною, має зразкову поведінку, бере активну участь у житті школи та класу. До школи [PERSON] приводить його мати - [PERSON] , яка також постійно бере участь у батьківських зборах, цікавиться навчанням дитини, часто приходить до школи та спілкується зі вчителем. [PERSON] підтвердила, що не знає рідного батька [PERSON] , оскільки жодного разу його не бачила, він жодного разу не приходив до школи, не забирав дитину зі школи та не цікавився процесом і результатами навчання сина. [PERSON] зазначила, що знає [PERSON] . Останній часто приходить до школи на свята, лінійки, цікавиться життям та навчанням [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , у своїх показаннях зазначила, що знає [PERSON] протягом 3 років, проживають по сусідству, а їх діти ходять в один клас до школи, мають добрі стосунки між собою. [PERSON] у своїх показаннях підтвердила, що [PERSON] наразі проживає спільно зі своїм чоловіком - [PERSON] та своїм сином - [PERSON] , а також їх спільною донькою [PERSON] , 2020 року народження. [PERSON] зазначила, що [PERSON] вона не знає, жодного разу за місцем проживання [PERSON] не бачила, зі слів [PERSON] знає, що він є рідним батьком [PERSON] . Зі слів свого сина - [PERSON] , 2016 року народження, [PERSON] відомо, що [PERSON] завжди розповідає тільки про [PERSON] , якого вважає своїм батьком. [PERSON] відомо, що [PERSON] жодного разу не приїжджав до [PERSON] та свого сина [PERSON] , не спілкувався з ними. Таким чином, з показань допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина - [PERSON] , [INFO] , не займається його вихованням, утриманням, доглядом, не бере жодної участі у його житті, не зважаючи на відсутність будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною. З показань свідків слідує, що [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого сина. Вихованням, утриманням, доглядом [PERSON] займається його мати - [PERSON] та її чоловік - [PERSON] , якого, у свою чергу, [PERSON] називає татом. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.2016 року (а.с. 37) судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками дитини у свідоцтві вказані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З рішення Бородянського районного суду Київської області від 15.04.2019 року у справі № 360/1926/18 (а.с. 36), яке набрало законної сили 16.05.2019 року, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.12.2019 року (а.с. 46) судом встановлено, що 10.12.2019 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 165. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що 29.08.2018 року у справі № 360/1930/18 Бородянським районним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу), починаючи з 27.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.38). З листа Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області від 24.05.2024 року № 40381 судом встановлено, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , 2016 р.н., станом на 01.05.2024 року становить 199 985 грн. 00 коп. З листа органу виконавчої служби вбачається, що з моменту пред`явлення судового наказу до виконання [PERSON] не було сплачено жодної суми грошових коштів в якості аліментів на утримання сина. (а.с.149-151) З довідки Гаврилівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області від 10.10.2023 року № 01-38/99 (а.с. 42) судом встановлено, що [PERSON] , 2016 року народження, дійсно навчається у 2-Б класі в КП «Гаврилівський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 8 Бучанської міської ради Київської області». З характеристики вказаного закладу освіти, виданої на учня [PERSON] , [INFO] (а.с. 43), вбачається, що [PERSON] навчається у закладі з 2022 року, за час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина, має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, бере активну участь у позаурочному житті класу, дуже дружній, добрий, по-товариськи відноситься до усіх дітей у класі, має лідерські здібності. Мати дитини - [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційні гігієну, забезпечує високий рівень навчання дитини. У свою чергу, батько дитини - [PERSON] із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. З акту депутата Бучанської міської ради від 22.01.2024 року (а.с. 44) вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 2021 року проживають спільно за адресою: [ADDRESS] . З висновку Служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради (а.с. 81) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини не виконує, про стан здоров`я, фізичний та духовий та моральний розвиток свого сина не піклується, участі в його вихованні та утриманні не приймає. З урахуванням цього, в інтересах дитини, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок органу опіки та піклування затверджений рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 23.02.2024 року № 1514 (а.с. 80). У зв`язку з цим суд також звертає увагу, що одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". На підставі вищевикладеного, враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, враховуючи досліджені письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] , починаючи з 2018 року і по сьогоднішній день, тобто протягом тривалого часу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом, не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини; взагалі не спілкується з дитиною та не бере участі в її житті; дитина проживає разом з матір`ю та її чоловіком, які проявляють до неї почуття любові, доглядають, виховують, утримують, піклуються про здоров`я, готують до самостійного життя, проводять з нею відпочинок та дозвілля, опікуються розвитком дитини, самовизначенням її у житті. При цьому судом встановлено, що жодних перешкод для [PERSON] у спілкуванні з дитиною не створювалося. У свою чергу, [PERSON] не звертався до жодних органів влади з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і до суду в межах даної справи жодного разу не з`явився, засвідчивши свою байдужість по відношенню до дитини та її життя. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , попри наявність вільної можливості у спілкуванні з дитиною та виконанні по відношенню до неї батьківських обов`язків, починаючи з 2018 року, фактично самоусунувся з життя малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У Постанові КЦС ВС від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18 зроблено висновок, що з урахуванням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. У Постанові КЦС ВС від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19 зроблено висновок, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставою для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. У Постанові КЦС ВС від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зроблено висновок, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме факт свідомої винної поведінки у виді самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, починаючи з 2018 року. Зважаючи на обставини, встановлені судом з показань свідків, суд вважає, що виправлення [PERSON] є неможливим, а позбавлення [PERSON] батьківських прав заходом, що в даному випадку буде відповідати найкращим інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З позовної заяви вбачається, що при поданні позову позивачем понесено судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору (1211 грн. 20 коп.). Витрати зі сплати судового збору внесені стороною позивача в попередній орієнтований розрахунок судових витрат, до закінчення судових дебатів подано заяву про відшкодування цих витрат та надано докази на їх понесення. Зважаючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved