Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Представник позивача, адвокат Пшиченко Ю.В., звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про визнання незаконним дії і зобов`язання здійснити перерахунок та встановити індивідуальний лічильник, який уточнив 15 січня 2024 року. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що 15 серпня 2018 року AT «Криворіжгаз» встановило на будинок [ADDRESS] , в якому проживає позивач, загальнобудинковий вузол обліку газу КВУ-1.02 G40 №20235, що є незаконним. Після чого AT «Криворіжгаз» в односторонньому порядку почало нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового вузлу обліку газу. 01 травня 2020 року зазначений прилад обліку знятий на державну повірку та згідно з довідкою про непридатність визнано непридатним для подальшої експлуатації. До теперішнього часу відсутній загальнобудинковий прилад обліку газу на будинку №39. Після 01 травня 2020 року відповідач на підставі пункту 8 Постанови КМУ №620 від 16 травня 2002 року визначає обсяг спожитого позивачем газу згідно з середнім обсягом споживання газу за три попередні місяці до моменту виходу з ладу будинкового вузла обліку (копія відповіді AT «Криворіжгаз» від 11 листопада 2022 року додається). 07 листопада 2022 року позивач звернулася до відповідача - AT «Криворіжгаз» із заявою з питання здійснення перерахунку за послуги газопостачання, але отримала відмову в здійсненні перерахунку. Позивач вважає, що забезпечити їй комерційний облік природного газу, як споживачу будинку [ADDRESS] зобов`язане газорозподільне підприємство AT «Криворіжгаз». Згідно зі структурою тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу AT «Криворіжгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону України від 16 червня 2011 року N3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. 07 листопада 2022 року позивач звернулася до відповідача - АТ «Криворіжгаз» із заявою щодо встановлення індивідуального приладу обліку природного газу за рахунок коштів відповідачів за адресою: [ADDRESS] , але відповідачем було відмовлено у встановленні індивідуального приладу обліку природного газу. Враховуючи такі обставини позивач вважає незаконними дії щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу, незаконними дії щодо встановлення AT «Криворіжгаз» режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу на підставі п. 8 постанови КМУ №620, незаконною відмову здійснити перерахунок та незаконною відмову встановити індивідуальний газовий лічильник за рахунок відповідача. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не надали суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, проте, представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 28.07.2023 НКРЕКП прийнято постанову №1388 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Криворіжгаз», яка набрала чинності 01.08.2023. Послуги з розподілу природного газу було передано іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. Таким чином з 01.08.2023 АТ «Криворіжгаз» не встановлює режим нарахування об`ємів спожитого природного газу, до повноважень АТ «Криворіжгаз» не входить здійснення поновлення режиму нарахування природного газу відповідно до встановлених КМУ норм споживання природного газу, не має повноважень на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками побутових споживачів, а тому слід відмовити позивачу у задоволенні позову. Разом з цим представник ТОВ «Газорозподільні мережі України» Криворізької філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» також надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зі змісту позовної заяви не можливо встановити в чому саме полягає порушення прав та законних інтересів позивача з боку ТОВ «Газорозподільні мережі України», які позовні вимоги стосуються саме ТОВ «Газорозподільні мережі України». Як підтверджується інформацією ЄДР, AT «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» не перебуває в процесі припинення. Аналогічним чином в ЄДР не має і не може бути інформації про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» є правонаступником AT «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Отже, не відбулося переходу обов`язків від AT «Криворіжгаз» до ТОВ «Газорозподільні мережі України» на підставі правонаступництва юридичної особи. Разом з тим, відповідно до п.п. 3 п. 2 Постанови НКРЕКП від 28.07.2023 №1389 було зобов`язано Товариство, зокрема, до 31 грудня 2023 року забезпечити виконання зобов`язань, покладених на АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», за результатами здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності AT «КРИВОРІЖГАЗ» з розподілу природного газу за попередні роки та які будуть покладені за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності AT «КРИВОРІЖГАЗ» за 2021 - 2023 роки, у частині: - прийняття на баланс КРИВОРІЗЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» з балансу AT «КРИВОРІЖГАЗ» вузлів обліку природного газу, у тому числі тих, що були встановлені (замінені); - виконання в повному обсязі заходів Плану розвитку газорозподільної системи на 2020 - 2029 роки газорозподільного підприємства AT «КРИВОРІЖГАЗ», затвердженого постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3073, Плану розвитку газорозподільної системи на 2021 - 2030 роки газорозподільного підприємства AT «КРИВОРІЖГАЗ», затвердженого постановою НКРЕКП від 30 грудня 2020 року № 2797, Плану розвитку газорозподільної системи на 2023 - 2032 роки газорозподільного підприємства AT «КРИВОРІЖГАЗ», затвердженого постановою НКРЕКП від 19 грудня 2022 року № 1704, та передачі створених активів на баланс КРИВОРІЗЬКОЇ ФІЛІЇ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»; - виконання інших зобов`язань, покладених НКРЕКП на AT «КРИВОРІЖГАЗ» за результатами заходів державного контролю ліцензованої діяльності AT «КРИВОРІЖГАЗ». Аналіз змісту наведеної постанови НКРЕКП дає змогу дійти висновку про те, що на ТОВ «Газорозподільні мережі України» не покладено обов`язку виконання зобов`язань AT «Криворіжгаз» із перерахунку спожитого природного газу побутовим споживачем, що одночасно вказує на відсутність будь якого правонаступництва стосовно даного питання. Крім того, Товариство було зобов`язано забезпечити виконання зобов`язань, покладених на AT «Криворіжгаз» лише за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності AT «Криворіжгаз» за 2021 - 2023 роки. На даний час відсутня інформація щодо результатів здійснених НКРЕКП заходів державного контролю діяльності AT «Криворіжгаз», а отже, не відомо, які саме зобов`язання покладені на ТОВ «Газорозподільні мережі України» за результатами заходу державного контролю НКРЕКП діяльності AT «Криворіжгаз» за 2021 - 2023 роки. Також, стає незрозумілим, яким чином ТОВ «Газорозподільні мережі України», не будучі правонаступником прав та обов`язків AT «Криворіжгаз», може зробити перерахунок спожитого природного газу побутовим споживачем за період, коли Товариство не надавало послуги з розподілу природного газу. Оператором ГРМ для споживача [PERSON] у період до 01.01.2023 було AT Криворіжгаз» і саме AT «Криворіжгаз» мало обов`язок встановити споживачу лічильник до 01.01.2023. В той же час, Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» містить іншу норму, яка регулює правовідносини між оператором ГРМ та споживачем, у випадку не встановлення населенню у строки, зазначені у вказаному вище Законі, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання. Так, згідно абз. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Постановою НКРЕКП від 28.07.2023 №1389 внесені зміни до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року №1839 та врегулювано питання щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу, а саме розширено територію провадження діяльності Товариства з розподілу природного газу шляхом включення до неї м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району). Отже, лише з 01 серпня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» набуло право на провадження діяльності з розподілу природного газу на території міста Кривий Ріг, що унеможливлює виконання Товариством обов`язку, строк виконання якого закінчився 8 місяців до дати набуття Товариством права на здійснення діяльності з розподілу природного газу. Таким чином, на Товариство розповсюджується норма, яка регулює правовідносини у випадку не встановлення населенню у строки, зазначені у Законі, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання. Дана норма не містить терміну, до якого Товариство зобов`язано встановити споживачу лічильник газу. У такому випадку, Товариство повинно керуватися постановою НКРЕКП від 28.07.2023 року №1389. Враховуючи викладене у задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якій мешкає та зареєстрована, є побутовим споживачем зі споживання природного газу, її квартира обладнана газовою плитою для приготування їжі. З 01.08.2023 на території м. Кривого Рогу господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює відповідач ТОВ «Газорозподільні мережі України» Криворізька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України». До 01.08.2023 господарську діяльність з розподілу природного газу на території м. Кривого Рогу здійснював відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». 15 серпня 2018 року за рахунок Оператора ГРМ у багатоквартирному житловому будинку за місцем мешкання позивача було встановлено загальнобудинковий лічильник, за яким здійснювалося нарахування споживачам за спожитий природний газ. 24 жовтня 2019 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2019 (справа №210/3890/19) колективний позов мешканців багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] до відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів задоволено частково. Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку. Визнано незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу для побутових споживачів природного газу. Зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.01.2017 поновити побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до чинних норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників. Визнано право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за побутовими споживачами природного газу. Визнано, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано, за свій рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.03.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін. 01 травня 2020 року загальнобудинковий лічильник обліку газу було знято на державну повірку та згідно з довідкою про непридатність визнано непридатним для подальшої експлуатації. Листом від 11.11.2022 АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» з питання здійснення перерахунку за послуги газопостачання повідомило позивача, що визначення обсягу спожитого газу позивачу здійснюється на підставі п. 8 Постанови КМУ №620 від 16.05.2002, а саме, згідно з середнім обсягом споживання газу за три попередні місяці до моменту виходу з ладу будинкового вузла обліку. Листом від 15.11.2022 АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо встановлення індивідуального приладу обліку природного газу повідомило позивача, що витрати на встановлення ВОГ на будинок за адресою мешкання позивача передбачені Розділом 1 Плану розвитку газорозподільної системи товариства на 2016-2025 року, затвердженою постановою НКРЕКП №547 від 31.03.2016. Фінансування робіт із встановлення індивідуального лічильника газу у квартирі позивача за кошти товариства Планом розвитку не передбачено, проте побутовий споживач може встановити лічильник за власні кошти. Листом від 19.09.2023 АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» щодо незгоди з нарахуванням та виконання перерахунку за послуги з газопостачання за адресою мешкання позивача повідомило, що об`єми споживання природного газу мешканцям даного житлового будинку визначаються згідно з середнім обсягом споживання газу за три попередні місяці. Для виконання перерахунку відсутні підстави. Одночасно повідомлено, що побутовий споживач може встановити лічильник газу за власні кошти. Листами від 11.03.2024 відповідач ТОВ «Газорозподільні мережі України» Криворізька філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» щодо встановлення індивідуального приладу обліку природного газу за адресою проживання позивача та виконання перерахунку нарахувань за спожитий газ повідомило, що витрати на встановлення ВОГ на будинок за адресою мешкання позивача передбачені Розділом 1 Плану розвитку газорозподільної системи товариства на 2016-2025 року, затвердженою постановою НКРЕКП №547 від 31.03.2016. Фінансування робіт із встановлення індивідуального лічильника газу у квартирі позивача за кошти товариства Планом розвитку не передбачено, проте, побутовий споживач може встановити лічильник за власні кошти, при цьому, роботи зі встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт.\~ Щодо перерахунку нарахувань за спожитий газ, то обсяги споживання природного газу позивачу визначаються згідно з кількістю зареєстрованих осіб у квартирі, на підставі Постанови КМУ №620 від 16.05.2002. Для виконання перерахунку відсутні підстави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У ч. 1 ст. 626, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом ст. 21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п. 2 ч. 1 ст. 21). Відповідно до п. 3, п. 4, п. 7 ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Постановою НКРЕКП №2492 від 30.09.2015 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС). Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС, Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно з п.п. 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015 за №2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з п. 2.1 Типового договору оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу», приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з п. 10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС встановлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» №3533-VI від 16.06.2011, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Підпунктом «а» п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент встановлення ЗВОГ в будинку позивача) передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. На час виникнення спірних правовідносин, а саме, звернення позивача до суду з даною позовною заявою (24.10.2023) п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2023 року. Таким чином, оскільки на момент звернення позивача до суду з даною позовною заявою та ухвалення рішення по даній справі термін встановлення лічильників газу для вказаної категорії осіб сплив, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника, слід відмовити. Щодо вимог позивача про визнання незаконним встановленого АТ «Криворіжгаз» режиму нарахування об`ємів спожитого природного після зняття загальнобудинкового вузлу обліку газу на підставі п. 8 постанови КМУ №620 від 16.05.2002 та зобов`язання відповідачів поновити позивачу режим нарахування природного газу відповідно до встановлених КМУ норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників суд зазначає наступне. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»). Застосування норм споживання комунальних послуг не може погіршуватися невизначеністю дії нормативних актів, яким вони затверджуються. У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу слід застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу. У спірний період, тобто з 01.05.2020 такою постановою Кабінету Міністрів України слід вважати постанову Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року №143 «Питання споживання природного газу», якою затверджені норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, що підлягають застосуванню до послуг з постачання природнього газу населенню з 07 березня 2019 року (і до затвердження Кабінетом Міністрів України нових норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників). Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №212/5836/17. Отже, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Водночас позовна вимога про зобов`язання відповідачів поновити з 01.05.2020 позивачу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання заявлена в частині, що стосується спожитого природного газу у період, який на час звернення до суду з позовом минув, тобто заявлено вимогу, що спрямована фактично на встановлення юридичного факту на минуле, а не поновлення порушеного, оспорюваного або невизнаного права, яке існує, може бути поновлене і, як наслідок, може бути реалізоване у разі його поновлення. Вимога про зобов`язання поновити певні умови нарахування у минулому спрямована на встановлення підстав існування права або законного інтересу, за захистом якого особа може звернутися, однак сама по собі ефективним способом захисту не є, тому не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позову про визнання незаконним дій АТ «Криворіжгаз» по встановленню зальнобудинкового ВОГ у будинку за місцем мешкання позивача, суд залишає її без задоволення, оскільки дана вимога була предметом спору у справі №210/3890/19 за результатами розгляду якої була задоволена. Позивач, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, однак, при поданні позову, мала сплатити 1073,60 грн судового збору. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн в рахунок відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене та

Outcome: partial