Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, в якому просять суд ухвалити рішення, яким: - Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,\~а саме: житловий будинок, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.; літня кухня, сарай, погріб, вбиральня, літній душ, огорожа 1977 року спорудження (№ 1), огорожа 2008 року спорудження (№ 2), огорожа 2013 року спорудження (№ 3), хвіртка, ворота, свердловина. - Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ,\~а саме: житловий будинок, загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м.; літня кухня, сарай, погріб, вбиральня, літній душ, огорожа 1977 року спорудження (№ 1), огорожа 2008 року спорудження (№ 2), огорожа 2013 року спорудження (№ 3), хвіртка, ворота, свердловина. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , внаслідок чого за останнім місцем його проживання відкрилася спадщина. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , 1944 р.н. В шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Отже спадкодавець [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] . 14.11.1992 донька спадкодавця [PERSON] , [INFO] (відповідач у справі), зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області. 23.11.1996 донька спадкодавця [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». За інформацією,\~наявною у\~будинковій книзі\~№ [NUMBER] ,\~спадкодавець [PERSON] , станом на день смерті, [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] .\~Разом з\~ним за\~цією ж\~адресою були\~зареєстровані його\~дружина [PERSON] ,\~1944\~р.н.\~та донька\~ [PERSON] ,\~1973\~р.н.,\~Таким чином,\~дружина спадкодавця\~ [PERSON] \~та його\~донька [PERSON] \~є спадкоємцями\~першої черги\~спадкування,\~а оскільки\~вони були\~зареєстровані та\~постійно проживали\~із спадкодавцем\~за однією\~адресою на\~день його\~смерті,\~то відповідно\~до положень\~ст.\~ст.\~1268\~-\~1270\~ЦК України\~є такими,\~що спадщину\~прийняли фактично.\~У той же час, інші спадкоємці за законом (доньки спадкодавця): [PERSON] , 1968 р.н. та [PERSON] , 1975 р.н., не були зареєстровані із спадкодавцем на день його смерті за однією адресою, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк не подавали, відтак спадщину не прийняли. 17.01.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського РНО Харківської області Сібільової Святослави Михайлівни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу № 5/2024. З відповіді нотаріуса від 01.02.2024 № 55/02-14 вбачається, що від інших спадкоємців заяви не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Також нотаріусом повідомлено, що згідно з відомостями із Спадкового реєстру інформація щодо посвідчених заповітів від імені померлого відсутня. Водночас у вказаному листі зазначено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2024 № 364142068 відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутні. 23.01.2024 КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області було надано на запит нотаріуса довідку за № 2137, згідно з якою житловий будинок [ADDRESS] станом на 30.12.2012 належав в цілому [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Зміївської міської ради 20.01.1963, зареєстрованого Харківським МБТІ 22.01.1963, книга запису реєстру № 22-2093, однак рішенням виконкому Зміївської міської ради від 25.03.1966 № 101 було відмінено попереднє рішення від 15.01.1963 про оформлення права власності, на підставі якого було видано вищевказане свідоцтво. Також у листі нотаріуса міститься інформація про те, що [INFO] [PERSON] померла. Згідно з відповіддю Зміївської ДНК та інформацією із Спадкового реєстру, спадкова справа після неї не заводилася. Вона залишила заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено Готвальдівською ДНК Харківської області 06.12.1980 за реєстровим № 3001. З відповіді відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 22.01.2024 № 61 вбачається, що у Реєстрі територіальної громади Зміївської міської ради не міститься інформації щодо осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , яка померла [INFO] . Водночас, у будинковій книзі є запис, що вона була прописана у спадковому житловому будинку з 24.01.1961, дата виписки відсутня, лише зазначено, що вона померла. На день її смерті [PERSON] був прописаний за цією ж адресою, а отже може вважатися таким, що спадщину після неї прийняв фактично. Чоловік спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] . Оскільки на теперішній час будь-які правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , відсутні, нотаріусом було відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про що зазначено у листі від 01.02.2024 № 55/02-14, та одночасно роз`яснено право на звернення до суду із заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позивачка [PERSON] також не має у своєму розпорядженні будь-яких правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, відтак, позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй частку у спадковому майні. Таким чином, наразі позивачі позбавлені можливості у позасудовому порядку успадкувати (у рівних частинах кожна) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 07.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Гетьман О.М. подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачів. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про визнання позову. Просили розгляд справи проводити без їх участі. Від представника відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області В. Чумаченка надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих матеріалів. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідачем не надано. Враховуючи, що всі учасники надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальними технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З письмових доказів, доданих до матеріалів справи, вбачається, що: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 09.06.2001, видане Зміївським відділом РАГС Харківської області (а. с. 11). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя, [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] від 30.07.1967, видане Зміївським райбюро РАГС Харківської області (а. с. 12). З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а. с. 13, 14, 16). 14.11.1992 [PERSON] , 1968 р.н. зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER] , виданого Зміївським відділом РАГС Харківської області. Після реєстрації шлюбу, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а. с. 15). 23.11.1996 [PERSON] , 1975 р.н. зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] , виданого Зміївським відділом РАГС Харківської області. Після реєстрації шлюбу, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а. с. 16). З копії будинкової книги\~№ 3361,\~вбачається,\~що спадкодавець [PERSON] станом на 08.06.2001 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за цією ж адресою були зареєстровані його дружина [PERSON] , 1944 р.н., та донька [PERSON] , 1973 р.н. (а. с. 21 - 23). 17.01.2024 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського РНО Харківської області Сібільової С.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . З відповіді нотаріуса від 01.02.2024 № 55/02-14 вбачається, що від інших спадкоємців заяви не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Також нотаріусом повідомлено, що згідно з відомостями із Спадкового реєстру інформація щодо посвідчених заповітів від імені померлого відсутня. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2024 № 364142068 відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , відсутні. З копії довідки КП «Зміївське бюро технічної інвентаризації, містобудування, землевпорядкування та архітектури» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області (№ 2137 від 23.01.2024) вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 30.12.2012 належав в цілому [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Зміївської міської ради 20.01.1963, зареєстрованого Харківським МБТІ 22.01.1963, книга запису реєстру № 22-2093, однак рішенням виконкому Зміївської міської ради від 25.03.1966 № 101 було відмінено попереднє рішення від 15.01.1963 про оформлення права власності, на підставі якого було видано вищевказане свідоцтво (а. с. 30). Окрім зазначеного вище, у листі нотаріуса міститься інформація про те, що [INFO] [PERSON] померла. Згідно з відповіддю Зміївської державної нотаріальної контори та інформацією із Спадкового реєстру спадкова справа після неї не заводилася. Вона залишила заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено Готвальдівською державною нотаріальною конторою Харківської області 06.12.1980 за реєстровим № 3001. З відповіді відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 22.01.2024 № 61 вбачається, що у Реєстрі територіальної громади Зміївської міської ради не міститься інформації щодо осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , яка померла [INFO] . Водночас, у будинковій книзі є запис, що вона була прописана у спадковому житловому будинку з 24.01.1961, дата виписки відсутня, лише зазначено, що вона померла. На день її смерті [PERSON] був прописаний за цією ж адресою, а отже може вважатися таким, що спадщину після неї прийняв фактично. Чоловік спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] . Оскільки на теперішній час будь-які правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , відсутні, нотаріусом було відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про що зазначено у листі від 01.02.2024 № 55/02-14, та одночасно роз`яснено право на звернення до суду із заявою про визнання права власності на майно в порядку спадкування (а. с. 28 29). Встановивши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достатність та достовірність кожного доказу окремо, та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне: Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом. Відповідно до положень статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин, та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні належними й допустимими доказами підтверджено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцем за законом після матері [PERSON] , померлого [INFO] , які постійно проживали зі спадкодавцем на момент його смерті, та прийняв спадщину відповідно до положень ст. 1268 ЦК України. Відповіді [PERSON] та [PERSON] визнали позов, жодних заперечень не висловили. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень\~ст.\~1223\~ЦК України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Як встановлено судовим розглядом, приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сібільовою С.М., позивачці в оформленні спадкових прав відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності спадкодавця на спірне майно та роз`яснення право на звернення до суду для визнання права власності в порядку спадкування на будинок. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільного права та інтересу може бути, в тому числі й визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та Закону України\~№ 475/97-ВР\~від 17.07.1997\~"Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з відомостями, наявними у технічному паспорті на житловий будинок (за адресою: [ADDRESS] ), 05.08.1956 було розроблено генеральний план (схему) на присадибну ділянку [ADDRESS] , власником вказаної присадибної ділянки зазначено [PERSON] ; 18.01.1963 техніком було накреслено поверховий план; 27.12.1967 старшим інженером бюро було проведено поточну інвентаризацію житлового будинку літ. А-1 з господарськими будівлями та спорудами із зазначенням вартості кожного об`єкта окремо; будь-які відмітки про самочинно здійснене будівництво відсутні (а. с. 31 - 42). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час його побудови регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та визнання за позивачами права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом. Позивачем вимоги щодо розподілу судових витрат не заявлялися, в зв`язку з чим, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved