Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт того, що заявник постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті (час відкриття спадщини), яка настала [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовує тим, що спадкодавець не залишив заповіт щодо свого майна у вигляді права власності на земельну ділянку, а вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги за право представлення, оскільки її мати і дочка спадкодавця померла раніше нього. На день смерті діда фактично на час відкриття спадщини вони постійно проживали разом. Зазначає, що бажаючи оформити право власності на майно померлого [INFO] [PERSON] вона звертався до державного нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області, яка своїм листом від 27.02.2024 року № 105/01-16 повідомила заявника про неможливість видати їй свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті діда, оскільки відсутні відомості про постійне проживання (реєстрацію заявника із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказує на те, що для підтвердження спадкових прав заявника їй необхідно встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги заяви визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши надані заявником та витребувані за її клопотанням докази, судом встановлено наступне. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044143853 від 20.03.2024 року, [INFO] народилась заявника мати [PERSON] , про що складено виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області актовий запис № 35 від 22.12.1948р., її батьками є: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 8). У зв`язку з укладенням шлюбу заявника мати [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », про що складено виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області актовий запис № 2 від 27.02.1968 року, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00044143006 від 20.03.2024 року (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,[INFO] народилась [PERSON] , про що складено виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області актовий запис № 6 від 17.06.1975 року, батьками є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] на випадок своє смерті у 2004 році, залишив заповіт, яким зробив таке розпорядження: усе майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту, який посвідчено 13.04.2004 р. державним нотаріусом Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області Г.М. Шавшою та зареєстровано в реєстрі за № 465 (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , мати заявника [PERSON] , померла [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзіського районного управління юстиції Одеської області складено актовий запис № 65 від 09.06.2009 року (а.с. 11). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , заявника дід [PERSON] , помер [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзіського районного управління юстиції Одеської області складено актовий запис № 110 від 25.09.2009 року (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Фрунзівської селищної ради, площею 6,06 га, кадастровий номер 5125255100:01:004:0315, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ОД № 082983 виданим Фрунзівською районною державною адміністрацією 20.08.2004 року (а.с. 14). Оскільки, заявника мати [PERSON] померла раніше її дідуся відповідно залишений заповіт втратив свою чинність. Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Захарівської селищної територіальної громади, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. За інформацією нотаріуса Романової І.С. Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області№ 294/01-16 від 10.05.2024 року, спадкодавець заповіт щодо майна не залишав, його спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову він неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкова справа щодо майна спадкодавця у нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 28). Листом від 27.02.2024 року № 105/01-16 нотаріус Романова І.С. повідомила заявника про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда, оскільки відсутні відомості про постійне проживання (реєстрацію) заявника із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 15). Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2024/001816596 від 21.02.2024 року, [PERSON] , [INFO] з 11.11.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 14.03.2024 року № 321, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті в будинку [ADDRESS] . У житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, крім [PERSON] на день його смерті був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті [INFO] та проживала без реєстрації [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що заявник [PERSON] переїхала до своєї матері [PERSON] та її діда [PERSON] за адресою [ADDRESS] приблизно у 2000-2001 році, оскільки [PERSON] був сліпий, заявник за ним доглядала до дня його смерті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що заявник [PERSON] проживала в с. Балашове Фрунзівського району Одеської області разом з дідусем [PERSON] та її матір`ю [PERSON] до дня смерті дідуся, ніби то понад п`ять років. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між учасниками справи, суд виходить з наступних положень законодавства. Цивільним кодексом України, чинним на час відкриття спадщини матері заявника, було передбачено наступне: часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1 ст. 1220); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, саме на заявника покладений обов`язок доказування факту постійного проживання зі спадкодавцем не час відкриття спадщини, належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Натомість, заявником, не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зокрема, доказів того, заявник [PERSON] та спадкодавець [PERSON] постійно проживали разом до дня смерті спадкодавця. Надані заявником докази, зокрема довідкаЗахарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 14.03.2024 року № 321, також не встановлено факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з вказаної довідки неможливо встановити саме факту постійного проживання. Крім того, з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/001816596 від 21.02.2024 року вбачається, що заявник [PERSON] , [INFO] з 11.11.2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а спадкодавець проживав в с. Балашове Роздільнянського району Одеської області. Пояснення свідків, також не підтвердили факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем, оскільки вони різнилися та були не конкретизовані, тому суд до уваги не приймає, оскільки вони не є достатніми доказами та не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який в свою чергу, має встановлюватись та доводитись іншими належними та достатніми доказами. Вказані обставини підтверджують сумнівність факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. На підставі викладеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги заявника [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed