Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач, в особі свого представника, звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.05.2023 року о 17 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Володимира Великого, 59А, водій [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI» д.н.з. [NUMBER] під час об`їзду автомобіля «Mercedes Benz S350» д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду на транспортний засіб, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 03.07.2023 р. у справі №465/3501/23, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28.08.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно висновку експерта №22362 від 26.05.2023 р. за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження, вартість відновлюваного ремонту автомобіля Mercedes Benz S350 д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 676548,20 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент настання ДТП застрахована не була, то власник пошкодженого автомобіля Mercedes Benz S350 д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] 05.05.2023 р. звернувся до Моторного (транспортного) бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування. 07.09.2023 р. МТСБУ було здійснено виплату відшкодування в розмірі 160000,00 грн. Отже, оскільки вартість відновлюваного ремонту Mercedes Benz S350 д.н.з. [NUMBER] , згідно висновку експерта №22362 від 26.05.2023 р. становить 676548,20 грн., то відповідач зобов`язаний відшкодувати власнику автомобіля Mercedes Benz S350 д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] 516 548,20 грн. (676548,50 грн - 160000,00 грн. = 516 548,20 грн.) З метою досудового врегулювання спору на адресу [PERSON] 10.10.2023 було надіслано досудову вимогу про відшкодування шкоди спричиненої майну, однак дана вимога була залишена без відповіді. У зв`язку з вище викладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 19.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.03.2024 року Клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано для огляду в судовому засіданні з архіву Франківського районного суду м. Львова: судову справу №465/3501/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 21.03.2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи - відмовлено. Ухвалою суду від 23.04.2024 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано для огляду в судовому засіданні з архіву Франківського районного суду м. Львова: судову справу №465/3501/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. Ухвалою суду від 23.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Від відповідача в матеріалах справи міститься заява, в якій він зазначив, що проти позову заперечує, оскільки вважає, що автомобілю не могли бути спричинені пошкодження в такому об`ємі та на таку суму. А також вважає, що автомобіль був вже вдарений на момент ДТП. Оскільки, всі учасники в судове засідання не з`явилися відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Судом встановлено, що 03.05.2023 року о 17 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Володимира Великого, 59А, водій [PERSON] керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 д.н.з. [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 7510, прилад ARND 0051. Результат позитивний 2.03 проміле. Тест №259. Окрім цього, 03.05.2023 року о 17 год. 10 хв. у м. Львові по вул. Володимира Великого, 59А, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 д.н.з. [NUMBER] під час об`їзду автомобіля Mercedes-Benz S350 д.н.з. [NUMBER] не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до наїзду на транспортний засіб. Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Судом на вимогу відповідача було витребувано з архіву Франківського районного суду м. Львова адміністративну справу №65/3501/23 (провадження №3/465/2005/23) та досліджено. Так, Постановою Франківського районного суду м. Львова від 03.07.2023 року визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та відповідно до положень ст. 36 КУпАП накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком на 1 рік. (а.с.7-8) Постановою Львівського апеляційного суду від 28.08.2023 року апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності [PERSON] - залишено без задоволення. Постанову Франківського районного суду м. Львова від 03 липня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП - залишено без змін. (а.с.9-11) В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд у межах пред`явлених у даній справі позовних вимог про правові наслідки дій відповідача [PERSON] , стосовно якого винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, котра набрала законної сили, приймає таку постанову до уваги як обов`язкову у питанні, чи мала місце така дія та чи вчинена вона звини [PERSON] , у зв`язку з чим оцінку обставині щодо вини зазначеного відповідача у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди за його участі та участі позивача не надає, а вина відповідача [PERSON] у вчиненні ним дорожньо-транспортної пригоди вважається встановленою у межах справи про адміністративне правопорушення. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz S350 номерний знак [NUMBER] є позивач [PERSON] . (а.с. 12) На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак [NUMBER] не була застрахована, тому позивач звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування від 05.05.2023 року. (а.с. 37) Відповідно до висновку експерта №22362 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 26.05.2023 року ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz S350, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в ДТП 03.05.2023 року, без врахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП (до ДТП), становила 1259250,00 грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля Mercedes-Benz S350, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 676548,20 грн. (а.с.13-33) Згідно виписки з банківського рахунку АТ «КБ «Приватбанк» позивачу було виплачено МТСБУ страхового відшкодування в розмірі 160000,00 грн. (а.с.38). 10.10.2023 року на адресу відповідача [PERSON] позивачем було направлено досудову вимогу про відшкодування шкоди спричиненої майну. (а.с.39) Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону №1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Згідно зі статтею 28 Закону №1961-IVшкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, -це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Визначення розміру матеріального збитку при відшкодуванні шкоди, внаслідок ДТП, зокрема на підставі положень Закону № 1961-IV, повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «;Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.) Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.). Абзацом 9 частини 2 статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі №522/1597/15-ц (провадження № 61-12079ск18) дійшов висновку, що «Визначення вартості матеріального збитку шляхом проведення незалежної оцінки (виконавець - оцінювач транспортних засобів) або автотоварознавчого дослідження (виконавець - судовий автотоварознавець) відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», в якій сказано, що Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках. Таким чином, аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для стягнення з винуватця ДТП вартості збитків є наявність вини такої особи у скоєнні ДТП та оцінка розміру завданої шкоди у відповідності до Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні». В абз. 3 п.14 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням ЗНОСУ деталей. що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також викладача в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/1, від 15 жовтня 2020 року справа № 755/7666/19. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню. З висновку експерта № 22362 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 26.05.2023 року убачається, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Mercedes-Benz S350, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, становила 676548,20 грн. Сума виплаченого страхового відшкодування позивачу становить 160000 грн 00 коп. Відтак, з винуватця підлягає стягненню сума 516548 грн 20 коп. (676548,20-160000,00 = 516548,20). Отже, на підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаю до задоволення у повному обсязі. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір, відповідно до платіжної інструкції №0.0.3234954006.1 від 06.10.2023 у розмірі 5165,48 грн. (а.с.49) Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати пов`язані із розглядом справи. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи Саме такий висновок викладено у постанові ВП ВС від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23) Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.05.2023 року між позивачем та судовим експертом [PERSON] було укладено договір про надання експертних послуг №22362, в якому вказано, що вартість даного договору становить 5000,00 грн. (а.с.36) З меморіального ордеру №@2PL964001 від 05.05.2023 року вбачається, що на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] було сплачено 5000,00 грн. Призначення платежу: надходження від інших видів послуг через ТСО 05 травня 2023 р. - дослідження автомобіля - №22362 ч/з [PERSON] . (а.с.34) Також, 26.05.2023 року між [PERSON] та [PERSON] складено акт наданих послуг №22362, в якому вказано, що разом послуга 5000,00 грн. (а.с.35) Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач просив суд у позовні заяві стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн. Так, в матеріалах справи міститься: копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №0165-ц від 04.05.2023 року; копія додатку до договору про надання про надання професійної правничої (правової) допомоги №0165-ц укладеного 13.10.2023 року; копія детального опису робіт (наданих послуг) від 17.10.2023 року, з якого вбачається, що загальна сума виконаних робіт складає 18000,00 грн.; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 002040 від 20.11.2020 року; ордер серії ВС №1235923 від 17.10.2023 року. (а.с. 44,45,46,47,48) Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стороною позивача доведено, що витрати були фактичними та неминучими, а також враховуючи складність справи та ціну позову їх розмір є обґрунтованим, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення судових витрат на надання правничої допомоги в розмірі 18000,00 грн. з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved