Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача грошові кошти у розмірі 2950,36 грн, з яких: 2542,56 грн - інфляційні втрати від суми заборгованості, 408,00 грн - 3% річних від суми заборгованості; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що судовим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6500,00 грн., 908,00 грн. судового збору та 4233,00 грн. витрат на правову допомогу. Позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, у відповідності до ст. 625 ЦПК України, починаючи з наступного для винесення рішення по справі № 752/7369/21 - 02.06.2021 та до дня виконання боржником грошового зобов`язання - 12.09.2022. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2023 вказану цивільну справу направлено до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у його відсутності. позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 23.06.2022 рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/7369/21 позов [PERSON] в інтересах якого діє представник [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено повністю та стягнуто з останнього завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6500,00 грн., 908,00 грн. судового збору та 4233,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього у розмірі 10641,00 грн (а.с. 7-10). Судове рішення набрало законної сили 22.07.2022. 13.09.2022 відповідачем було фактично виконано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2022, що підтверджується випискою з картки позивача (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Таким чином, 3 % річних та індекс інфляції мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума. Позивач просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати у розмірі 2950,56 грн відповідно до розрахунку наведеного у позовній заяві. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку інфляційних нарахувань за весь час прострочення за період з 02.06.2021 (дата відкриття провадження по справ № 753/7369/21) по 22.09.2022 (виконання боржником грошового зобов`язання) становлять 2542,56 грн, 3% річних від простроченої суми за період з 02.06.2021 (дата відкриття провадження по справі № 753/7369/21) по 22.09.2022 (виконання боржником грошового зобов`язання) становлять 408,00 грн. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, є чинним, а тому приймається судом до уваги. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Отже, суд дослідивши наявні в матеріалах справи встановив, що грошове зобов`язання у відповідача виникло 22.07.2022 (дата набрання законної сили рішення по справі № 753/7369/21), а не 02.06.2021 (коли було лише відкрито провадження). Крім того, враховуючи, що у період з 24.02.2022 по 12.09.22 в Україні діяв воєнний стан, а відтак відповідач звільнений від сплати 3% річних від прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а). Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення інших судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Outcome: dismissed