Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

у лютому 2022 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . 6 листопада 2020 року відбулося залиття її квартири, яке спричинило суттєві збитки для неї. 17 листопада 2020 року комісія у складі провідного інженера [PERSON] , майстра ремонтної дільниці [PERSON] , майстра технічної дільниці № 1 [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON] склала акт про залиття її квартири, який був затверджений начальником ЖЕД-102 [PERSON] .. Відповідно до висновку вищевказаного акту залиття квартири відбулося через те, що у квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр на змішувачі внутрішньо квартирного розгалуження трубопроводу, що є на відповідальності мешканців квартири [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про оцінку збитків № 37/21 від 29 березня 2021 року, який було складено експертом [PERSON] , розмір збитків внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 34621 грн.. Крім того, вартість послуг експерта з оцінки шкоди майну [PERSON] склала 3000 грн.. Відповідача було ознайомлено з вказаним вище актом та Звітом про оцінку збитків, проте добровільно відшкодувати завдану шкоду останній не погодився. Позивачка змушена була звертатися за наданням адвокатських послуг, розмір яких становить 5000 грн.. Також понесла витрати на судовий збір у розмірі 992,40 грн. та поштові послуги в розмірі 100 грн.. Позивачка просить суд стягнути із відповідача на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 34621 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., витрати на поштові послуги в розмірі 100 грн. та судовий збір у розмірі 992,40 грн.. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. від 4 лютого 2022 року відкрито провадження у вказаній справі, призначено підготовче засідання (а.с. 64). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. 11 листопада 2022 року в системі «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] - адвокат Пономаренко В.І. подав відзив на позовну заяву (а.с. 89-92), в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . Іншими власниками квартири є його брат [PERSON] та [PERSON] .. Станом на листопад 2020 року і в даний час відповідач не проживав у вказаній квартирі та не перебував в Україні, а проживав в Канаді, про що було відомо позивачці. Проте, позивачкою без достатніх підстав пред`явлені позовні вимоги лише до [PERSON] , без залучення інших співвласників квартири. Відповідач не проживав у квартирі, не був повідомлений про можливі обставини залиття сусідів знизу, не відповідав та не міг відповідати за стан сантехнічного обладнання в квартирі, не був залучений до огляду квартири позивача та не надавав для огляду квартиру [ADDRESS] . Крім того, звернув увагу, що на те, що наданий позивачкою акт від 17 листопада 2020 року має ряд дефектів, що не дозволяють вважати його належним доказом у справі. Так у вказаному акті зазначено, що згідно запису електронного журналу звернень на єдину диспетчерську Голосіївського району в квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр на змішувач внутрішньо квартирного розгалуження трубопроводу, що є на відповідальності мешканців, через що сталося залиття квартири [ADDRESS] , проте не зазначено хто та коли направляв подібне звернення ким воно прийняте та яким змістом зафіксоване. Також в акті не зазначено прізвище, ім`я по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, відсутні відомості про характер залиття та його причини, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття; відсутні відомості щодо ознайомлення з актом мешканців квартир [ADDRESS] та 31. За таких умов акт не відповідає вимогам, викладеним у правилах і не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Зазначив, що орієнтовні витрати відповідача на правову допомогу складають 10000 грн.. 1 березня 2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Пономаренко В.І. в системі «Електронний суд» подав клопотання про витребування доказів (а.с. 106-108). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 2 березня 2023 року заяву представника позивача про витребування доказів у даній справі, задоволено частково; витребувано в Державній прикордонній службі України інформацію щодо перетину [PERSON] державного кордону України протягом 2020-2021 рр.; витребувано в ЖЕД-102 копії запису електронного журналу звернень на єдину диспетчерську Голосіївського району про порив фільтру на змішувач внутрішньо квартирного розгалуження трубопроводу в квартирі [ADDRESS] , яке мало місце в листопаді 2020 року; в задоволенні іншої частини - відмовлено (а.с. 111-113). 01 червня 2023 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Корнієнко Р.О. подав додаткові пояснення до позовної заяви (а.с. 132-133), в яких зазначив, що відповідач не заперечує, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Разом з тим не надав жодних доказів щодо осіб, які є іншими співвласниками даної квартири. Якщо відповідач вважає, що інші співвласники повинні спільно з ним нести відповідальність за заподіяну шкоду, то він має право звернутися до суду з регресним позовом до них. Навіть якщо відповідач не проживає у квартирі, то він як власник квартири має нести відповідальність за завдання майнової шкоди позивачу, незалежно від того чи перебував він у квартирі під час аварії, чи був відсутній. Щодо зауважень відповідача до акту від 17.11.2020, вважають такі твердження останнього надуманими, такими, що не відповідають дійсності. Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2023 підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду (а.с. 138). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2023 вказану справу розподілено судді Плахотнюк К.Г. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 січня 2024 року дану справу прийнято до провадження, постановлено призначити судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 168). У судовому засіданні 30 травня 2024 року сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 липня 2019 року позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2020, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] (а.с. 16). 17 листопада 2020 року комісія у складі провідного інженера [PERSON] , майстра ремонтної дільниці [PERSON] , майстра технічної дільниці № 1 [PERSON] та слюсаря-сантехніка [PERSON] на підставі заяви № 431/102/Л - 209 від 06.11.2020 провели обстеження квартири [ADDRESS] , за результатами якого було складено акт, який затверджених начальником ЖЕД-102 Голосіївського району (а.с. 25-26). Акт містить детальний опис наслідків залиття. Зокрема, при обстеженні було встановлено, що квартира [ADDRESS] розташована на 4-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку 1958 року забудови. У вказаній квартирі залито: приміщення коридору - загальна площа S - 10,4 кв.м., в якому стеля - побілка, площа залиття S - 2,0 кв.м., з відшаруванням верхнього опоряджувального шару, стіни - шпалери, площа залиття S - 2,0 кв.м, антресоль, площа залиття - 1,0 кв.м.; кімната загальною площею - S 15,7 кв.м., в якій стеля - побілка, площа залиття S - 1,0 кв.м., стіни - шпалери, площа залиття S - 0,5 кв.м.; кухня - загальна площа S - 6,5 кв.м., в якій стеля - пластикові квадрати, площа залиття S - 1,0 кв.м., стіни - шпалери, площа залиття S 2,0 кв.м., з відшаруванням шпалер; туалет - загальна площа S - 1,50 кв.м., в якому стіни - шпалери, площа залиття S - 4,0 кв.м, з відшаруванням шпалер; ванна - загальна площа S - 3,1 кв.м., стеля - пластикові кубики, S - 1,0 кв.м., стіни - шпалери, площа залиття S - 2,0 кв.м.. Відповідно до висновку вказаної комісії, який зазначений у акті, «згідно запису електронного журналу звернень на єдину диспетчерську Голосіївського району в квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр на змішувач внутрішньо-квартирного розгалуження трубопроводу, що є на відповідальності мешканців, через що сталося залиття квартири [ADDRESS] ». Згідно копії Звіту № 37/21 про оцінку збитків від 29 березня 2021 року, виконаного ФОП [PERSON] , розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження оздоблення його квартири [ADDRESS] після залиття, яке трапилося 06.11.2021 станом на момент складання даного звіту становить 34621 грн. (а.с. 27-53). Згідно копій акту приймання-передачі від 29 березня 2021 року та товарного чеку № 29/05 від 29 березня 2021 за складання звіту про оцінку завданого збитку після залиття квартири [ADDRESS] сплачено 3000 грн. (а.с. 54, 55). 11 липня 2021 року позивач направила відповідачу повідомлення про розмір матеріальних збитків та пропонувала сплатити їх (а.с. 23). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до статті 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Актом від 17 листопада 2020 року підтверджується факт залиття квартири [ADDRESS] з вини власників квартири [ADDRESS] за цією ж адресою, в тому числі і відповідача. У висновку комісії, зазначеному у акті залиття квартири [ADDRESS] сталося через те, що в квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр на змішувач внутрішньо-квартирного розгалуження трубопроводу, що є на відповідальності мешканців. У відзиві на позовну заяву представник відповідача звернув увагу, що наданий позивачем акт від 17 листопада 2020 року має ряд дефектів, що не дозволяють вважати його належним доказом у справі, а саме не зазначено хто та коли направляв повідомлення про те, що в квартирі [ADDRESS] лопнув фільтр на змішувачі внутрішньо квартирного розгалуження трубопроводу, ким воно прийняте та яким змістом зафіксоване; не зазначено прізвище, ім`я по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, відсутні відомості про характер залиття та його причини, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття; відсутні відомості щодо ознайомлення з актом мешканців квартир [ADDRESS] та 31. Вважає, що за таких умов акт не відповідає вимогам, викладеним у правилах і не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Перевіркою цих доводів встановлено наступне. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 (далі - Правила), у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної особи не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Правилами визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, суд вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено. Так, він складений комісією з працівників житлово-комунальної організації, яка обслуговує будинок [ADDRESS] , які і підписали його. В акті обстеження зазначено: про дату 06.11.2020; виявлені при обстеженні пошкодження квартири; причина залиття; наслідки залиття. В акті дійсно не міститься відомостей, що при огляді затопленої квартири позивачки був присутній відповідач або інші власники квартири [ADDRESS] . Проте, відсутність таких відомостей в акті не є істотним порушенням, яке б могло свідчити про його недостовірність. Отже, Акт залиття від 17.11.2020 складався викликаними позивакою працівниками житлово-комунальної організації одразу після залиття, складений компетентною комісією, тому вважати, що він містить будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстави у суду відсутні. Будь-які докази на спростування зазначених у цьому Акті відомостей відповідач не надав, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Також суд зауважує, що посилаючись на недоведеність позивачкою вини відповідача, останній не спростовував своєї вини у залитті квартири позивачки, не зазначив, хто, на його думку, є дійсним заподіювачем шкоди. Відповідно до частин 4 - 5 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Таким чином, у цій справі позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивачки, натомість відповідач відповідно до покладеного на нього обов`язку доказування не довів відсутності його вини у заподіянні шкоди, не надав інших належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачці майнової шкоди. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що на листопад 2020 року і в даний час відповідач не проживав у вказаній квартирі та не перебував в Україні, проте цей факт не спростовує його вини у заподіянні шкоди. З урахуванням цього суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в цій частині. Разом з тим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.11.2020, [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] (а.с. 16). Будь-яких доказів належності відповідачу всієї квартири, позивачка суду не надала. Зважаючи на те, що позов про відшкодування шкоди пред`явлено позивачкою лише до одного зі співвласників квартири [ADDRESS] - [PERSON] , клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів інших співвласників зазначеної квартири позивачкою ні на стадії підготовчого провадження, ні на стадії судового розгляду справи не заявлено, а відтак стягненню із відповідача на користь позивачки підлягає шкода, завдана внаслідок залиття квартири, пропорційно до частки відповідача (1/4) у праві спільної часткової власності на вказану квартиру, що становить 8655,25 грн. Щодо стягнення судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведення експертизи (п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з проведення експертизи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові- на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137). Позивачкою в позовній заяві, поданій до суду зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які вона понесе у зв`язку з розглядом даної справи в суді, яка становить 5000 грн.. Із матеріалів справи убачається, що на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу, останньою надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 024/2022 від 24 січня 2022 року, укладеного між адвокатським об`єднанням «Принцип» в особі Керуючого партнера Пампухи Г.Г., який діє на підставі статуту адвокатського об`єднання, та Лузік Е.В. (а.с. 57-60); додаткової угоди № 1 від 24 січня 2024 року до договору про надання професійної правової (правничої) допомоги № 024/2022 від 24 січня 2022 року про розмір оплати при наданні послуг (а.с. 61), відповідно до якої сторони погодили, що вартість послуг професійної правової (правничої) допомоги щодо даного спору складає 5000 грн. та сплачується наступним чином: 1.1 замовник вносить на рахунок виконавця попередню оплату послуг визначених п. 1 додаткової угоди в розмірі 60%, що становить 3000 грн.; 1.2 решту оплат замовник виплачує на підставі виставленого рахунку після відкриття провадження за позовною заявою, поданою виконавцем в інтересах замовника до Голосіївського районного суду м. Києва; та квитанції про оплату юридичних послуг на суму 3000 грн. (а.с. 62). Матеріали справи не містять клопотання відповідача або його представника про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 цс 18); від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 цс 20). Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, відсутність заперечень відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1250 гривень. Щодо заяви позивачки в частині стягнення з відповідача 100 грн. витрат, пов`язаних із розглядом справи, на поштові відправлення процесуальних документів, іншим учасникам справи, суд дійшов до наступного висновку. Пунктом 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження понесених витрат на поштові відправлення заявником надано суду копії фіскальних чеків оплати поштових відправлень на суму 105,50 грн. (а.с. 24). Однак, з вказаних копій фіскальних чеків вбачається, що [PERSON] було відправлене 12.07.2021 поштове відправлення на суму 24 грн.. З решти копій фіскальних чеків неможливо встановити які відправлення відповідно до них здійснювалися та чи пов`язані вони із розглядом даної справи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поштові витрати, пов`язані із розглядом справи в розмірі 24 грн. підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим є підстави для їх стягнення з позивача на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (25%) у сумі 6 грн. Позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. (а.с. 56). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог (25%) у розмірі 248,10 грн. Також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно до задоволених вимог і витрати, пов`язані з проведення експертного дослідження для визначення розміру завданої шкоди в розмірі 750 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial