Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 51\~310,06 гривень, з яких: заборгованість по кредиту 12\~100 грн., заборгованість по відсотках 27\~588 грн., інфляційні втрати у розмірі 9\~961,71 грн., три відсотки річних - 1\~660,37 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2147 грн. та 10\~000 грн. витрат на правову допомогу. В подальшому, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у якій, позивач відмовився від вимог щодо стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування своїх вказує на те, що 10.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~4752269. 21.06.2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторінгу № 21-06/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком №2 до договору факторінгу № 21-06/2022 від 21.06.2022 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена. Відповідач відзиву на позов не надав. У своїх запереченнях вказала на безпідставність нарахування інфляційних втрат та суми трьох відсотків річних, враховуючи законодавчу заборону на таке нарахування на період дії воєнного стану. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023 року відкрито спрощене провадження у справі. Заочним рішенням від 15.09.2023 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.11.2023 року заочне рішення у справі скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Відповідач у судові засідання не з`явилась, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавала. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 10.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4752269, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] кредит у розмірі 12\~100 грн. строком на 30 днів під 1,90% на день. Кредит надано шляхом зарахування на банківську картку № [NUMBER] . Відповідно до умов п. 4.3 кредитного договору від 10.09.2021 року № 4752269 строк надання кредиту автоматично пролонговано на 90 днів, тобто загальний строк надання кредиту становив 120 днів. За вказаний період відповідачу нараховано 27 588 грн. 21.06.2022 року між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторінгу № 21-06/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком №2 до договору факторінгу № 21-06/2022 від 21.06.2022 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах передбачених у договорі. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору. Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що згідно із умовами договору кредит надано загалом на строк у 120 днів. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, то розмір сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано суду копії договору про надання правової допомоги №07/07-2022 від 07.07.2022 року, звіту про надання правової допомоги від 03.08.2023 року та платіжної інструкції №1031 від 03.08.2023 року, які у сукупності підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10\~000 грн. Будь-яких заперечень зі сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу до суду не надходило.

Outcome: approved