Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію. В обґрунтування вимог зазначив, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним теплопостачальним підприємством, яке виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів послугами з централізованого опалення. Відокремлений підрозділ «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» є його структурним підрозділом, основною діяльністю якого є виробництво теплової енергії та надання її споживачам в м.Мирноград. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , який приєднаний до системи централізованого теплопостачання. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким здійснюються відповідні нарахування та розрахунки. Квартира відповідача обліковується на підприємстві як така, що в установленому порядку була відключена від централізованого теплопостачання та є обладнаною системою індивідуального опалення. Так як будинок, в якому розташовується квартира відповідача, опалюється за рахунок надання послуг з теплової енергії підприємством, відповідач, незважаючи на те, що квартира обладнана індивідуальним опаленням, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має нести витрати за теплову енергію, яка витрачається на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої\~наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Разом з тим, послуги за опалення місць загального користування в період з 01.10.2020 до 01.11.2023 відповідачем не сплачувалися, внаслідок чого за ним за вказаний період утворилася заборгованість в розмірі 4210,84 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Крім цього, в порядку ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 94,02 грн, 3% річних в розмірі 30,43 грн. за період з 01.12.2020 до 01.02.2022, а також заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 843,91 грн за період з 01.10.2020 до 01.11.2023, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн та 35 грн за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав. \~ \~ \~ \~Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, клопотань про розгляд справи за їх участю не заявили. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~правом надання\~відзиву на\~позов не\~скористався.\~11.04.2024\~надіслав на\~адресу суду\~клопотання про\~зобов`язання позивача\~здійснити перерахунок\~заборгованості,\~в якому\~зазначив,\~що з\~позовними вимогами\~він повністю\~не згоден.\~Вказує,\~що розрахунок\~здійснений у\~розмірі 100\~%,\~тоді як\~з 25.03.2029\~він є\~учасником бойових\~дій,\~що надає\~йому право\~на пільги\~в отриманні\~комунальних послуг,\~на що\~представником позивача\~зазначено на\~відсутність правових\~підстав для\~перерахунку заборгованості.\~ Доводами\~своєї позиції\~зазначає,\~що до\~ 01.12.2022 пільга за будь-якими категоріями споживачів надавалася Управлінням соціального захисту населення за умови своєчасно наданих документів пільговиком Управлінню. Починаючи з 01.12.2022 року пільги з оплати комунальних послуг реалізовувалися особами, які мають таке право, через Пенсійний фонд України. Відповідно, оформити пільгу можна було через вебпортал Пенсійного фонду, у Пенсійному фонді або через уповноважених осіб Центру надання адміністративних послуг (ЦНАП) територіальної громади. Починаючи з 01.01.2023 пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються органами Пенсійного фонду України винятково у грошовій формі через зарахування на карткові рахунки особи, що має право на пільги або субсидії. Тому комунальні підприємства нараховують споживачу 100% вартості послуг, які пільговик сплачує самостійно за рахунок наданої знижки на комунальні послуги. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Комунальним підприємством 09.10.2007 року, є власником 1/3 частини двокімнатної квартири загальною площею 41,1кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка, крім нього, на праві приватної часткової власності також належить [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожному (а.с.10-11). \~ \~ \~ \~Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради у вказаній квартирі значаться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , з 07.12.2010 року, та відповідач [PERSON] , [INFO] , - з 13.11.2013 року по теперішній час (а.с.9). \~ \~ \~ \~Особовий рахунок на вказану квартиру оформлено на ім`я відповідача (а.с.13). \~ \~ \~ \~Квартира знаходиться в житловому будинку, під`єднаному до об`єднаної системи центрального опалення, що підтверджується актами про підключення будинку до системи централізованого опалення, який обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії (а.с.15-16, 25-26). Документів на підтвердження надання дозволу на від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання суду сторонами не надано. Згідно акту обстеження від 04.01.2008, стояки централізованого опалення в квартирі відповідача проходять транзитом, опалювальні прилади відсутні (а.с.24). Підключення (відключення) будинку, в якому розташована квартира відповідача, у зв`язку з початком та закінченням опалювального сезону підтверджується відповідними актами (а.с.15-16, 25-26, 27-31). Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будинку [ADDRESS] за спірний розрахунковий період здійснювався з урахуванням показань вузлів комерційного обліку (теплолічильників), зафіксованих актами зняття показань вузла обліку теплової енергії від 30.11.2020, 29.12.2020, 31.12.2020, 29.01.2021, 31.01.2021, 26.02.2021, 28.02.2021, 30.11.2021, 31.12.2021, 31.01.2022, 28.02.2022, 01.04.2022, 30.11.2022, 31.12.2022, 31.01.2023, 28.02.2023, 01.04.2023 (а.с.27-31). \~ \~ \~ \~Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, заборгованість за теплову енергію за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок 2936, площа 41,6 кв.м), розрахована за Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг за період\~з 01.10.2020\~до 01.11.2023,\~складає 4210,84\~грн \~(а.с.13-14). Як вбачається з розрахунків, заборгованість за теплову енергію складається з нарахувань відповідачу плати послуг централізованого опалення місць загального користування, які ним не сплачувалися. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Пунктом другим частини першої статті 5 Закону визначено, що комунальними послугами є в тому числі послуги з постачання теплової енергії. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Водночас, відсутність договору про їхнє надання не може бути підставою для звільнення від оплати. Такий сталий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 у справі №\~643/17352/20\~від 08.03.2023, у справі № 753/20733/19 від 18.05.2020 у\~справі № 176/456/17\~та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 14-280цс18. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. З 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Доказів щодо не підтримання внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку в робочому стані або недотримання нормативної температури повітря на сходових клітинах під`їзду, де розташована квартира відповідача, суду не надано. Факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення сам по собі не може бути підставою звільнення споживачів від оплати послуг, так як відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Згідно зі ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Частиною 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно з ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст.642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. \~ \~ \~ \~Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, під`єднаному до централізованого опалення, суд дійшов висновку, що відповідач у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачем послуг, а відтак зобов`язаний сплачувати фактично отримані послуги у порядку, встановленому законодавством. \~ \~ \~ \~Згідно наданих позивачем письмових розрахунків, плата за отримання послуг опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відповідачем з 01.10.2020 до 01.11.2023 не здійснювалася. Сума заборгованості за вказаний період складає 4210,84 грн. (а.с.13-14). Так як відповідач не виконує свого обов`язку зі сплати послуг з теплопостачання і будь-яких доказів їх неотримання суду не надав, вказана сума підлягає стягненню з нього в судовому порядку. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Згідно з розрахунком позивача, сума 3 % річних складає 30,43 грн, а інфляційної складової 94,02 грн. Вказані суми відповідно до приведеної вище норми закону також підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Крім заборгованості за теплову енергію, 3% річних та втрат від інфляційних процесів, позивач просить суд стягнути з відповідача і плату за абонентське обслуговування в розмірі 843,91 грн., яка відповідачем в період з 01.10.2020 по 01.11.2023 також не сплачувалася. Статтею першою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Нарахування за абонентське обслуговування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі, виходячи із розрахунку 26 грн 42 коп за місяць в період з 01.10.2020 року по вересень 2021 року, з 01.10.2021 року розмір плати за абонентське обслуговування складає 33,74 грн (для споживачів, які мешкають в будинках, обладнаних вузлами обліку теплової енергії, та 23,04 грн для споживачів, будинки яких не обладнані лічильниками обліку теплової енергії), з 01.10.2022 плата за абонентське обслуговування становить 29,15 грн за місяць, з 01.10.2023 плата за абонентське обслуговування становить 38,02 грн за місяць. Так як з 01.10.2020 року до 01.11.2023 року плату за абонентське обслуговування відповідач не здійснював, з нього на користь позивача також підлягає стягненню 843,91 грн. Посилання відповідача на те, що він вимоги не визнає, оскільки має право на пільги як учасник бойових дій з 25.03.2019, суд до уваги не приймає, так як це не впливає на обґрунтованість позовних вимог. До того ж, з 01.01.2019 року підприємства, що надають житлово-комунальні послуги, здійснюють пільговикам повне (без врахування пільг) нарахування вартості за спожиті житлово-комунальні послуги відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019р № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі», який набрав чинності 01.10.2019р. З жовтня 2019 року управління соціального захисту на підставі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та інформації, отриманої від управителів, виконавців комунальних послуг, ОСББ (ЖБК), щомісяця розраховували суму пільги, виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із Законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку та визначених статтею 51 Бюджетного кодексу України, і з урахуванням встановлених державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування. Пільговики отримували кошти у готівковій чи безготівковій формі. Нарахування проводилося без урахування пільг, відповідно до фактичних обсягів споживання теплової енергій, облікованих показами будинкового та квартирних приладів обліку. Пільга нараховувалась управлінням соціального захисту, а починаючи з 1 грудня 2022 року - органами Пенсійного фонду України. З 1 січня\~ 2023\~року виплата пільг надається виключно у грошовій готівковій формі органами Пенсійного фонду України. Доказів звернення з заявою в установленому\~законом порядку\~з приводу\~реалізації свого\~права на\~пільги з\~оплати комунальних\~послуг,\~а наявність підстави для отримання пільг від повної оплати житлово-комунальних послуг відповідача не звільняє. Оскільки судом вимоги позивача задовольняються в повному обсязі, з відповідача на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 2684,00 грн, сплачений позивачем при зверненні до суду. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав в розмірі 35 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначається положеннями статей 141-142 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Виходячи з системного тлумачення норм, що регулюють поняття судових витрат та порядок стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених позивачем витрат за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. З огляду на це у стягненні витрат в розмірі 35 грн. за отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно позивачу слід відмовити.

Outcome: approved