Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2024 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння. 25.04.2024 на адресу суду надійшла заява відповідачки [PERSON] про ухвалення додаткового рішення. Вказаною заявою, відповідачка просить вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 67 500,00 грн. та інші витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 6 500,00 грн. На підставі положень ст. 270 ЦПК України, учасники справи не викликались в судове засідання. Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та долучені до неї документи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2024 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння. Питання стосовно стягнення з витрат, понесених стороною відповідача на оплату правової допомоги судом не вирішувалось. 25.04.2024 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з позивачки на користь відповідачки судових витрат на правничу допомогу в розмірі 67 500,00 грн. та інші витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 6 500,00 грн. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Заява про ухвалення додаткового рішення відповідачем подана в строки, визначені статтею 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування стягнення витрат на правничу допомогу відповідачка посилалася на те, що нею понесено у цій справі витрати на правничу допомогу в сумі 67 500,00 грн. та інші витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 6 500,00 грн. Послуги професійної правничої допомоги відповідачці [PERSON] надавались адвокатом Коротя Р.О., що підтверджується відповідним ордером серії АІ №1246826. На підтвердження витрат на правничу допомогу до заяви долучено: витяг з договору про надання правничої допомоги від 09.09.2021, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат для надання правничої допомоги по справі № 756/11190/22, акт приймання передачі від 23.04.2024, квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 08.08.2021 на суму 20 000,00 грн, та квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 23.04.2024 на суму 47 500,00 грн. Отже, відповідачем надано суду докази щодо витрат понесених на правничу допомогу в розмірі 67 500,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, враховуючи докази, надані відповідачем на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вищенаведені документи можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у сумі 67 500,00 грн. З приводу компенсації інших витрат пов`язані з розглядом справи у розмірі 6 500,00 грн. суд вважає необхідним зазначити наступне. Як вбачається за змісту заяви про ухвалення додаткового рішення інші витрати пов`язані з розглядом, які понесені відповідачкою полягали в оплаті послуг друку процесуальних документів та їх надсилання засобами поштового зв`язку. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що підставою для відшкодування витрат є те, що їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а також зважаючи на долучені до матеріалів заяви докази понесення таких витрат, суд не може достовірно встановити, що такі витрати були пов`язані саме з розглядом даної справи, а тому приходить до висновку про відмову у задоволення заяви в цій частині. З огляду на зазначене, суд вважає, що заяву відповідача про ухвалення додаткового судового рішення слід задовольнити частково та ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 67 500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial