Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

28 квітня 2020 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, вказавши, що відповідачам щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги здійснювалося постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.11.2013 року по 01.02.2020року у сумі 34015,42 грн. по оплаті за послугу з постачання теплової енергії в сумі 32166,68 грн. та за послугу з гарячого водопостачання в сумі 1848,47 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів та сплачений судовий збір. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2020 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. (а.с. 24) Ухвалою суду від 12 червня 2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику з повідомленням сторін.(а.с. 33) Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Криворіжтепломережа», за період з 01.11.2013 року до 01.09.2015 року заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 3996,88 грн. та за гаряче водопостачання 1763,86. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» за період з 01.09.2015 року по 01.02.2020 року заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 28169,80 грн. та за гаряче водопостачання 84,88. В решті позову до [PERSON] відмовлено. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати за звернення до суду з вказаним позовом, пропорційно до задоволених вимог. (а.с. 45-46) 26 березня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшла заява представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року за позовом Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, в якій представник відповідач просила суд поновити відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі №210/2416/20, переглянути та скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року по справі №210/2416/20 за позовом Комунального підприємства «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначила, що заявник [PERSON] дізнався про заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, через Саксаганський ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де перебуває виконавче провадження №73852254 про примусове стягнення заборгованості на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі рішення від 27 серпня 2020 року Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу по вказаній справі. Фактично з рішення суду відповідач [PERSON] ознайомився н підставі заяви про надання рішення від 26.02.2024 року. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідно долучених до заяви про перегляд заочного рішення суду доказів, [PERSON] з 20.03.2009 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , а з 2018 року фактично проживає разом з дружиною [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджують, що відповідач не міг знати про існування відкритого судового провадження, оскільки за місце реєстрації не проживав та не проживає. З позовних вимогами не погоджується, оскільки фактично не користується послугами позивача, оскільки проживає за іншою адресою, позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за період з 01.11.2013 року по 01.02.2020 року, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 256, 261, 264 ЦК України представник відповідача зазначила, що позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності та не підлягає задоволенню. 10 квітня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких зокрема вказала, що відсутня наявність обов`язкових умов для скасування заочного рішення, відповідачем не надано доказів, які мають істотне значення для справи. Крім того, вказала, що відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачами періодично здійснювалась оплата за послуги з постачання теплової енергії та в період дії дію карантину всі строки продовжено, для всіх суб`єктів цивільних правовідносин, а тому, відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Ухвалою суду від 09 травня 2024 року заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року задоволено та заочне рішення суду від 27 серпня 2020 року по вказаній справі скасовано. Розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадження без викликусторін в судове засідання. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2024 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч.1 ст.68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за вказаною адресою значаться: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 28.03.2003 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 09.10.2008 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 06.12.1991 року та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.12.1991 року. (а.с.6) Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України та п.30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. За положеннями ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговуваннявнутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Судом встановлено, що договір на надання послуг з постачання теплової енергії між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачами по справі не укладався, але теплова енергія у квартиру, надавалась належним чином, заяву про відключення від теплопостачання відповідачі не надавали, таким чином, останні знаходиться у фактичних договірних відносинах з КПТМ «Криворіжтепломережа». Згідно розрахунку по особовому рахунку № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2013 року по 01.02.2020 року в сумі 34015,42 грн. Нарахування плати за надані послуги з централізованого опалення проведено на підставі тарифів, затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року в редакції від 09.06.2016 року, Постанов НКРЕКП №1782 від 06.10.2016 року, №1536 від 31.12.2017 року, №240 від 27.02.218 року, №1752 від 10.12.2018 року. Крім того, ст.ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. В даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти про подачу теплоносія та про його відключення. Відмова відповідачів сплачувати заборгованість за використану теплову енергію веде до неможливості розрахунків позивача з постачальником енергетичних ресурсів, що значною мірою погіршує фінансове та економічне становище енергетичних галузей, паралізує їх діяльність. У зв`язку з цим, позивачу значною мірою обмежуються ліміти на постачання природного газу та електроенергії, що спричиняє позивачу шкоду у великих розмірах. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачами не позбавляє останніх обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у їх власності, користуванні. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на той факт, що [PERSON] з 20.03.2009 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , а з 2018 року фактично проживає разом з дружиною [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. З вказаного слідує, що не зважаючи на фактичне проживання відповідача [PERSON] за іншою адресою, законодавством покладено обов`язок на споживача послуг за зареєстрованим місцем проживання сплачувати за надані житлово-комунальні послугу, у зв`язку з чим, вказані доводи судом не приймаються до уваги. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] на застосування позовної давності, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Звертаючись до суду з даним позовом, КПТМ «Криворіжтепломережа» просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, яка виникла за період з 01.11.2013 по 01.02.2020 у сумі 34015,42 грн. по оплаті за послугу з постачання теплової енергії в сумі 32\~166,68 грн. та за послугу з гарячого водопостачання в сумі 1848,74 грн. Слід зауважити, що позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Як вбачається з наданого детального розрахунку заборгованості по особовому рахунку відповідачів, в період з листопада 2013 року по лютий 2020 року відповідача здійснено оплату в грудні 2015 року у розмірі 709,02 грн., що свідчить про визнання боргу, внаслідок чого позовна давність за період з листопада 2013 року по листопада 2015 року перервалась і почала спливати спочатку. Проте, строк позовної давності для звернення до суду, який спливв листопада 2018 року, не припав на час дії карантину, у зв`язку з чим, не можливо застосувати приписи статті 12 Перехідних положень до ЦК України зміни до яких були внесені Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, відповідно до якого трирічний строк позовної давності, до вимог, строк виконання яких наступив на момент набрання чинності законом продовжився на весь період дії карантину. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 28 квітня 2020 року,тому на заборгованість, що виникла за період з листопада 2013 року по лютий 2020 року не поширюються приписи статті 12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, строк позовної давності продовжується на строк дії такого карантину, однак позивач звернувшись до суду з вказаним позовом 28 квітня 2020 року з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.11.2013 року по 01.02.2020 року до вказаного періоду не можливо застосувати приписи п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №373/651/20. Суд зазначає, що з урахуванням того, що по справі судом було ухвалено заочне рішення у відсутність відповідачів, які не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому був позбавлені можливості подати заяву про застосування строку позовної давності до суду при первісному розгляді справи, то розглядаючи справу після скасування заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути заяву відповідачів, викладену в заяві про перегляд заочного рішення, щодо застосування строку позовної давності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами. передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 28.04.2020 року, тобто період з 28.04.2017року по 01.02.2020 року, що відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за період з 01.11.2013 року по 01.02.2020 року складає16546,75грн. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 28 квітня 2017року по 01 лютого 2020 року, що становить 16546,75 грн. Відповідачами до суду не надано доказів та відповідно оформлених претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і в цілому не наведено ніяких фактів невиконання позивачем вказаних вище послуг. Відповідно до ст.541ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1ст.543 ЦК України,\~у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості,підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з постачання централізованого опалення, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі своєчасно не здійснювали оплату спожитих послуг, що сприяло накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг не зверталися. На підставі вище викладеного, з відповідачівпідлягає стягненню заборгованість за період з 28 квітня 2017 року по 01 лютого 2020 року, що становить 16546,75 грн.. При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру, як юридична особа у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про заборгованість в сумі 16545,75 грн. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 48,64% (16545,75х100:34015,42), а пропорційність вимог, в задоволені яких відмовлено становить 51,36 (100-48,64=51,36). Оскільки вимоги позивача задоволені на 48,64%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 1022,41 грн. (2102,00:100 х 48,64=1022,41). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial