Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернувся [PERSON] \~з позовом\~до [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу. Позов мотивований тим, що 07 серпня 2016 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач повідомив, що протягом останніх років відносини з відповідачкою поступово погіршувались, внаслідок чого між ними зникло взаєморозуміння. Позивач зазначив, що спроби примиритись з відповідачкою не дали бажаних результатів, оскільки у подружжя різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивач вказав, що подружні відносини з відповідачкою припинились понад півтора роки тому, з того часу подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства, тому збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечитиме інтересам позивача та доньки. Також позивач зазначив, що спору щодо місця проживання доньки, яка проживає разом із відповідачкою, між подружжям немає. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про розірвання шлюбу, залишення проживати малолітню дитину із відповідачкою та залишення відповідачці після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] ». Ухвалою суду від 25.03.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 25.03.2024 та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримано відповідачкою особисто 08.04.2024, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 20). Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи. У строк, встановлений судом ухвалою від 25.03.2024, від відповідачки відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.08.2016 Виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 07.08.2016, актовий запис № 59. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с. 4) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 5) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідачка мала можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому\~судом враховано,\~що вчинення\~та/або\~не вчинення\~таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачем, ні відповідачкою суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. За загальним правилом за відсутності спору щодо того\~з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти\~суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 15.01.2020 у справі № 200/952/18, від 22.012.2021 у справі № 339/143/20. Матеріали справи\~не містять\~доказів про\~наявність спору\~між сторонами\~про місце\~проживання їх\~малолітньої дитини.\~Зі змісту\~позовної заяви\~вбачається,\~що малолітня\~ [PERSON] за\~обопільною згодою\~сторін проживає\~разом із\~матір`ю.\~ Відповідачка не подала до суду своїх заперечень щодо проживання їх спільної із позивачем дитини разом із нею. Тому суд вважає за можливе, щоб після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] залишилась проживати разом із матір`ю. При цьому суд зауважує, що лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не визначаючи її місце проживання. Вимога позивача про залишення відповідачці після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] » задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вищевказана норма закону вказує на те, що відновлення дошлюбного прізвища особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, або ж й надалі іменування зміненим прізвищем, може відбуватись виключно за волевиявленням цієї особи. В даному випадку, позивач не наділений правом вимагати залишення відповідачці зміненого нею після реєстрації шлюбу прізвища. Відповідачка, в свою чергу, не висловила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] » або відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на положення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу звільнення від сплати судового збору. Однак, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд прийшов до висновку, що позивачем безпідставно не було сплачено судовий збір при зверненні до суду. Водночас, встановлений факт несплати судового збору не перешкоджає вирішенню питання про стягнення судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України. Так, судом встановлено, що згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус, права та пільги учасників бойових дій визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань. Аналіз п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в сукупності з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст. 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Суд дійшов висновку, що предмет і підстави позову жодним чином не пов`язані з порушенням права позивача на соціальний захист саме як учасника бойових дій, а тому судовий збір за подання до суду заяви про розірвання шлюбу мав бути сплачений на загальних підставах. Наведене узгоджується із позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від 13 квітня 2020 року та від 6 травня 2020 року у справі № 9901/70/20; Верховним Судом в постановах від 19 жовтня 2020 року у справі № 240/934/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 240/8644/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 560/4971/21. Згідно із Законом України «Про судовий збір» на час звернення позивача до суду розмір ставки судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу становив 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1 211, 20 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015). Таким чином, враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з позивача та відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень по 605, 60 гривень з кожного. Доказів понесення інших судових витрат, зокрема відповідачкою, суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: partial