Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Представник позивача адвокат Кравченко І.О. звернулася до суду із позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 березня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати по справі просить стягнути із відповідача на користь позивача. Посилається на те, що сторони по справі за час перебування у незареєстрованому шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 10 травня 2016 року шлюб між ними був зареєстрований. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2023 року шлюб між сторонами по справі був розірваний. З березня 2018 року сторони припинили сумісне проживання у шлюбі. Відповідач покинула сім`ю та залишила проживати малолітнього сина із позивачем. Дитина зареєстрована за місцем проживання позивача по [ADDRESS] . В будинку є все необхідне для повноцінного розвитку дитини. З 26 січня 2023 року позивач перебуває на військовій службі в ЗСУ, тому на даний час дитина перебуває із батьком позивача. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, здоров`ям та навчанням не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Обов`язки по вихованню, утриманню, навчанню та розвитку дитини виконує позивач. Відповідач від виконання батьківських обов`язків самоусунулася. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Кравченко І.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання (два підготовчі та два судові) не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Переяславської міської ради Борисюк Л.М. зазначила, що питання участі відповідача [PERSON] було предметом ретельної перевірки служби у справах дітей. Дитина проживає разом із батьком та його батьками, які під час відсутності сина повністю займаються життям та вихованням онука. Була проведена бесіда і з малолітнім [PERSON] , і з [PERSON] . Остання жодної участі у житті сина не бере вже довгий період, намагань змінити свою поведінку не висуває, повністю усунулася від виконання своїх материнських обов`язків. Дитина не знає своєї матері, [PERSON] у спілкуванні називає тіткою. Тому є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина та стягнення аліментів на його утримання. Судом встановлено наступне. За час перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.17) 10 травня 2016 року шлюб між сторонами по справі був зареєстрований Виконкомом Пластівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, актовий запис №1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.16). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2023 року (а.с.19-21) шлюб між сторонами по справі був розірваний. Рішення набрало законної сили 19 травня 2023 року. Зі змісту рішення вбачається, що після припинення спільного проживання сторін по справі у березні 2018 року син [PERSON] залишився проживати із батьком, і [PERSON] визнала цю обставину. Згідно витягу ЦНАП Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 617 від 26 квітня 2023 року (а.с.12, 18, 22) по [ADDRESS] зареєстрованими є: -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] ; -[PERSON] , [INFO] . Згідно акту від 06 лютого 2024 року (а.с.22-25) було обстежено умови проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає в будинку по [ADDRESS] , власником якого є його дід - [PERSON] , [INFO] . Дитина має окрему кімнату, забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Близько п`яти років мати хлопчика [PERSON] дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням не займається, погоджується на позбавлення її батьківських прав, про що написала заяву, яка була нотаріально завірена. Батько дитини [PERSON] із січня 2023 року перебуває на службі в ЗСУ, тому обов`язки по утриманню, догляду та вихованню дитини виконує дід [PERSON] , який маючи незадовільний стан здоров`я, турбується про подальшу долю онука. Із копії військового квитка [PERSON] (а.с.26-34) вбачається, що 26 січня 2023 року він був мобілізований до Збройних Сил України. Відповідно до копій довідок від 27 грудня 2023 року (а.с.35) [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Згідно характеристики № 6/1-01/10 від 05 січня 2024 року, виданої Володьководівицьким старостинським округом Носівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , за період проживання на території старостинського округу зарекомендувала себе із задовільної сторони. З 2017 року дітьми не цікавилася та на зв`язок не виходила (а.с. 36). На обліку в Центрі зайнятості [PERSON] не перебуває (а.с.40). З довідок ЗДО КТ № 9 «Сонечко» та Переяславської гімназії № 1, характеристики з місця навчання (а.с. 37, 38, 39) в період перебування малолітнього [PERSON] в цих закладах дитиною опікувався батько [PERSON] та його батьки. Мати [PERSON] жодного разу заклади не відвідувала, навчанням та вихованням сина не цікавилася. М`ягкий [PERSON] позитивний, товариський, охайний та доглянутий. З висновку виконавчого комітету Переяслав-міської ради Київської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16-17). Свідок [PERSON] , батько позивача, показав суду, що онук [PERSON] проживає разом із ними з березня 2019 року. Бувша невістка [PERSON] ніякої участі (ні матеріальної, ні моральної) у житті сина не приймає. Бачила його лише два рази, коли приїздила на засідання суду при розірванні шлюбу та коли писала заяву про визнання вимог про позбавлення її батьківських прав. І при цьому ініціатором зустрічей був саме він ( [PERSON] ), а не відповідач. Онук [PERSON] не вважає [PERSON] матір`ю, називає її тіткою [PERSON] . Опікується сином (садочок, школа, матеріально) батько (син свідка, позивач по справі), а на зараз, коли він проходить військову службу, свідок та його дружина. Свідок пропонував [PERSON] роботу, однак вона, трішки попрацювавши, роботу кинула. Веде не зовсім здоровий спосіб життя, часто вживає спиртні напої. Свідок [PERSON] , мачуха позивача, надала в суді аналогічні показання, зазначивши також, що [PERSON] не знає своєї мами, ніколи не згадує про неї, [PERSON] називає тіткою. Жодного разу за період з 2019 року [PERSON] не ініціювала зустрічей із сином, не телефонує йому (хоча знає його номер мобільного телефону), не цікавиться його життям, матеріально не допомагає. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов`язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на їх утримання. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Верховним Судом у постанові від 24.04.2019 у справі № 300/908/17 зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, перш за все повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач участі у вихованні сина протягом тривалого часу (із березня 2019 року) не приймає, своїх материнських обов`язків по відношенню до сина не виконує: не спілкується з ним, не бере участі у вихованні, не допомагає матеріально, не цікавиться станом його здоров`я, навчанням, не вітає з важливими для нього святами, що дає підстави суду стверджувати, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по відношенню до нього, самоусунулася від їх виконання. Будь-яких кроків для зближення із сином, відновлення з ним спілкування не робить. Її власноручно написана заява також свідчить про це. За таких підстав суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав і про необхідність їх задоволення як таких, що сприяють якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В силу ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок рівною мірою стосується як матері, так і батька дитини. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч.ч.1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оцінивши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що в добровільному порядку відповідач не виконує обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що позивач, звертаючись до суду, скористався своїм правом на визначення розміру та способу сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відповідач визнає ці позовні вимоги, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 180, 181, 182, 183 СК України ,

Outcome: approved