Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

06.02.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 788292,54 грн., що включає: заборгованість за основою сумою боргу - 489577,00 гри, що є еквівалентом суми 18100,00 доларів США (вісімнадцяти тисяч ста доларів США) за офіційним курсом Національного Банку України (1 дол. = 27,0485 грн.) на день підписання договору позики від 29.04.2020 та 250159,13 грн. індекс інфляції за весь час прострочення, тобто з 28.09.2020 по 17.01.2024 та 3% річних від простроченої суми, що складає суму 48556,41 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 7882 грн. 93 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.04.2020 між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 489577,00 гри, що є еквівалентом суми 18100,00 доларів США (вісімнадцяти тисяч ста доларів США) за офіційним курсом Національного Банку України (1 дол. = 27,0485 грн.) на день підписання договору позики від 29.04.2020 та зобов`язався повернути кошти готівкою частинами до відповідного строку, чого не зробив, а тому окрім основної суми боргу з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних та індекс інфляції за весь час прострочення. У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Штефанюк І.М. подав до суду заяву, згідно з якою просить провести розгляд справи без їх участі, просить позов задовольнити. Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків. За договором позики від 29.04.2022, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. за реєстровим номером 487, [PERSON] як позикодавець та [PERSON] як позичальник уклали цей договір про надання позикодавцем у власність позичальника грошових коштів в сумі 489577,00 гри, що є еквівалентом суми 18100,00 доларів США (вісімнадцяти тисяч ста доларів США) за офіційним курсом Національного Банку України (1 дол. = 27,0485 грн.) на день підписання договору, які останній одержав до підписання договору, і зобов`язався повернути повністю готівкою в строк до 28.09.2020 (п. 1, п. 2, п. 4). Пунктом 6 договору регламентовано домовленість сторін повертати позичену суму готівки ю наступним чином: - до 28.05.2020 - суму грошей еквівалентну 1000,00 (одній тисячі) доларів США; - до 28.06.2020 - суму грошей еквівалентну 3000,00 (трьом тисячам) доларів США; - до 28.07.2020 - суму грошей еквівалентну 4000,00 (чотирьом тисячам п`ятиста) доларів США; - до 28.08.2020 - суму грошей еквівалентну 4500,00 (чотирьом тисячам п`ятиста) доларів США; - до 28.09.2020 - суму грошей еквівалентну 5600,00 (п`яти тисячам шістсот) доларів США. Договором передбачено, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми. (п. 7). Згідно з розписки від 01.05.2023 відповідач повторно зобов`язався виплатити борг позивачу з врахуванням нарахованих процентів 8000,00 (восьми тисяч) доларів США протягом 3-х місяців. За твердженням позивача боргові зобов`язання відповідач не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України\~на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.ч. 1, 2). Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана позиція відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц й з огляду на те, що договірні зобов`язання у розглядуваному випадку були укладені в іноземній валюті, а саме в доларах США, то така позиція касаційної інстанції підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.01.2019 у справі №373/2054/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). В позовній заяві вказано, що 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто з 28.09.2020 по 17.01.2024, становить 48556,41 грн. Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за договором позики відповідач суду не надав та не спростував доказів наданих позивачем, а також правильності проведення розрахунку 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача всієї суми боргу за вищевказаним договором, що становить суму боргу 489577,00 гри, що є еквівалентом суми 18100,00 доларів США (вісімнадцяти тисяч ста доларів США) за офіційним курсом Національного Банку України (1 дол. = 27,0485 грн.) на день підписання договору позики від 29.04.2020, розміру індексу інфляції у 250159,13 грн. та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, тобто з 28.09.2020 по 17.01.2024, тобто суми 48556,41 грн., є правомірною, оскільки відповідач в порушення умов договору суму позики в регламентовані договором строк позивачу не повернув. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. При цьому позивач через принцип диспозитивності сам обирає можливі способи захисту свого порушеного права, в даному випадку, шляхом звернення до суду з розглядуваниим позовом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог З врахуванням того, що позивачем при зверненні до суду з розглядуваним позовом сплачено судовий збір 7882, 92 грн., приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути означену суму з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved