Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , в інтересах якої діє [PERSON] ,\~звернулася в суд з позовом до\~АТ "Укрпошта" (місцезнаходження: вул. Хрещатик, 22 м. Київ, 01001), в якому просить: визнати наказ від 27.06.2023 р. № 1678к по АТ "Укрпошта" про звільнення [PERSON] , з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін - безпідставним, незаконним та недійсним; поновити [PERSON] на роботі та посаді в АТ "Укрпошта" - у відділенні 78106, із внесенням відповідного запису в її трудову книжку; стягнути з АТ "Укрпошта" в користь [PERSON] невиплачену з 01.07.2023 р. заробітну плату за вимушений прогул за розрахунком 6700 грн./міс (якщо на момент прийняття судом рішення мінімальна заробітна плата в Україні не збільшиться, бо якщо збільшиться, то виходячи з її нового розміру) помножено на кількість місяців (повних і неповних) до дня постановлення в справі судового рішення, при наявності судових витрат позивача, стягнути з відповідача ці судові витрати повністю, в частині рішення звернути до негайного виконання - поновлення на роботі та посаді та стягнення за вимушений прогул з розрахунку за один місяць, в решті - після набуття ним сили. Постановити в Мініфраструктуру окрему ухвалу про наявність підстав на звільнення керівництва АТ Укрпошта з підстав істотного зловживання своїми службовими повноваженнями, що заподіяло масу проблем та колосальної шкоди не тільки працівникам АТ "Укрпошта", а також і споживачам поштових послуг національного їх оператора. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що орієнтовно в кінці травня на початку червня 2023 у відділення 78106 АТ «Укрпошта» надійшло усне службове повідомлення (телефонограма) від одного з керівника вузла зв`язку м.Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», адресоване усім працівникам названого відділення про майбутнє їх скорочення орієнтовно у серпні 2023, на що в такому ж усному режимі була надана відповідь для керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» (телефонограма передавалася від його імені), що працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» усно повідомляють керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», що для скорочення потрібно дотриматися процедури, передбаченої принаймні ч.2 ст.40 положення ст.42 та ч.3 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, на що працівникам відділення 78106 АТ «Укрпошта» уже очевидно керівником Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», але уже в істеричній формі було усно додатково повідомлено, щоби ніхто з них із себе не корчив надто мудрого, та грамотного бо усіх їх тоді буде звільнено за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо, а після такого звільнення кожний з них уже ніколи «не відмиється» від плям на його трудовій біографії. Після цього майже увесь червень 2023 року відділення 78106 АТ «Укрпошта» продовжило працювати в штатному режимі. 27.06.2023 на електронну адресу відділення 78106 АТ «Укрпошта» надійшов обов`язковий для роздрукування індивідуально для кожного працівника відділення 78106 АТ «Укрпошта» файл, практично одночасно з цим у відділення 78106 АТ «Укрпошта» відбувся й телефонний дзвінок з вузла зв`язку м. Коломия від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», суть якого якщо працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» роздруковане недопідписують, то з цього ж дня кожний з них буде звільнений за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо. Роздруковані для кожного працівника тексти надісланого у відділення 78106 АТ «Укрпошта» файлу кожним із працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» було підписано, бо, дійсно, важче б було, якщо б здійснилося звільнення кожного з них за надумані прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо, при цьому підписані працівниками відділення 78106 АТ «Укрпошта» роздруківки надісланого файлу у відділення 78106 АТ «Укрпошта» за усним телефонним розпорядженням з вузла зв`язку м.Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», яке як було повідомлено, є від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», були віддані експедитору поштового автомобіля, що доставив поштові відправлення у відділення 78106 АТ «Укрпошта» для подальшої передачі за належністю. Уже зранку 28.06.2023 в телефонному режимі з вузла зв`язку м.Коломия Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» від імені Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» було проінформовано, що усі вони 29.06.2023 звільнені за згодою сторін, поштове відділення 78106 АТ «Укрпошта» більше не працює, трудові книжки працівникам відділення з записами про їх звільнення за згодою сторін будуть привезені 30.06.2023 та передані для передачі через колишнього уже керівника відділення 78106 АТ «Укрпошта» тому отримати їх уже колишнім працівникам відділення 78106 АТ «Укрпошта» слід в цього колишнього керівника відділення 78106 АТ «Укрпошта». 30.06.2023 позивач [PERSON] у колишнього уже керівника відділення [NUMBER] АТ «Укрпошта» Геєць дійсно отримала свою трудову книжку із записом 14 в ній, згідно якого позивач з 30.06.2023 звільнена у відповідності до наказу від 27.06.2023 №1678к по п.1 ст.36 КЗпП, за угодою сторін. Позивач з таким так званим звільненням не згідна, в т.ч., як також пізніше виявилося керівництво Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» масово порушило законодавство про звільнення і щодо ряду інших працівників АТ «Укрпошта». В т.ч. таке звільнення призвело до паралічу роботи багатьох відділень АТ «Укрпошта» в селах Івано-Франківської області, унаслідок чого населення багатьох сіл стало позбавлене можливості отримувати поштові послуги вчасно та якісно. Уже з 05.07.2023 позивачу масово стали телефонувати жителі с.Котиківка, вимагати негайно принести пенсію, газети, листи, замовлені в інтернет-аптеках та магазинах ліки та товари. Такі телефонні дзвінки продовжувалися близько трьох тижнів (тобто до 25.07.2023 в т.ч. позивач змушена була вислуховувати і звинувачення від багатьох, проте не від усіх пенсіонерів с. Котиківка, яким позивач доставляла пенсію до кінця червня 2023 (останній раз доставка була 25.06.2023), в присвоєнні пенсійних виплат. Позивач не відає чи зверталися отримувачі поштових послуг у відповідні державні органи, звертатися в які позивач рекомендувала, відбиваючись від безпідставних звинувачень. Позивачу відомо лише те, що ситуація, що склалася, була предметом розгляду й на нараді голови Івано-Франківської ОВА. Так, зокрема, 13 Jul 2023 15:36 була інформація за посиланням в мережі інтернет: працівників «Укрпошти» примушують писати заяву про звільнення, - уповноважена з прав людини на Прикарпатті. Як пише «Галка» про це йшлось 13 липня на нараді голови Івано-Франківської ОВА. На ній розглянули питання щодо надання послуг «Укрпошти» на території області. За словами [PERSON] , керівника Івано-Франківської обласної дирекції «Укрпошти», у них постійно триває процес оптимізації колективу. Доводиться скорочувати працівників, аби утримати рівень надання послуг, та навіть збільшити його, каже Рудий. Оскільки 237 відділень в області працювали у неповний графік, вирішили перейти на режим роботи у п`ять днів на тиждень. Керівник запевняє, що більшість вже колишніх працівників «Укрпошти» написали заяви на звільнення за взаємною згодою сторін. «Процес скорочення працівників триває завжди. Не знаю, чому всі говорять порушення. На сьогоднішній день дирекцією зокрема скорочено тільки 6 людей. А більшість працівників написали заяви на звільнення за згодою двох сторін», - розповів [PERSON] . На його доповідь критикою відреагувала уповноважена ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області Євгенія Мнишенко: Надходять звернення про те, що працівників деяких відділень «просять написати заяву» про звільнення з роботи. По суті їх примушують писати заяву про звільнення», - розповіла [PERSON] . Вона зазначила, що такі випадки є порушення трудових прав людей. Так, позивач безпосередньо не зверталася до уповноваженої ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області Євгенії Мнишенко, однак оприлюднений висновок уповноваженої ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області Євгенії Мнишенко стосується і позивача. Позивача, як і інших при чому усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» дійсно заставили підписати 27.06.2023 заяву про звільнення. Просто таки поставили перед фактом вибору або підпис на складеній керівництвом Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» заяві, або негайне звільнення за прогул, втрату довір`я, невідповідність займаній посаді тощо за вибором керівництва Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». На сайті https://verhovuna rada.gov.ua/news/1689323661/ (Верховинської районної державної адміністрації) 14.07.2023 розміщено пресбрифінг начальниці ОВА Світлани Онищук, її заступниці [PERSON] , начальників РВА гірських районів Івано-Франківської області і Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Івано-Франківській області Євгенії Мнишенко, де дослівно про таке «Ситуацію, яка склалася в області із наданням поштових послуг Акціонерним товариством «Укрпошта», зокрема, на території віддалених гірських населених пунктів, голова облдержадміністрації начальниця ОВА Світлана Онищук назвала незадовільною. Вона розповіла про велику кількість звернень, які поступають від жителів Косівського та Верховинського районів, щодо якості таких послуг. Варто зазначити, що АТ «Укрпошта» в області налічує 61 міське відділення поштового зв`язку, 237 сільських відділень і 47 пересувних, які обслуговують 831 населений пункт. Переважна більшість клієнтів пенсіонери, тому відповідно, є попит на традиційні послуги пенсійних та соціальних виплат, передплати підписаних видань тощо. Про проблему говорили й заступниця [PERSON] , начальники РВА згаданих районів і Представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Івано-Франківській області Євгенія Мнишенко. Мовилося про роботу пересувних відділень, які в окремих населених пунктах працюють декілька годин на день. Крім того, люди просять залишити посади листонош у населених пунктах з великою протяжністю. У багатьох випадках саме ці листоноші забезпечують доставлення преси, посилок, соціальних виплат соціально незахищеним категоріям населення, у тому числі пенсіонерам. Адже інколи відстань до стаціонарного поштового відділення понад 10 км. Натомість керівник Івано-Франківської обласної дирекції АТ «Укрпошта» Михайло Рудий зауважив, що наразі триває оптимізація штатної чисельності працівників обласної дирекції АТ «Укрпошта». Вона, за його словами, відбувається щоквартально за підсумками аналізу наданих послуг зменшується, перед дирекцією пошти постає питання зменшення штатних одиниць, зміни режиму роботи. «Особливістю Івано-Франківської області наявність гірських територій. Не забуваймо й про соціально-вразливі верстви населення, людей похилого віку, які потребують якісних послуг, - наголосила Світлана Онищук. Тож наше спільне завдання, кожного на своєму місці, працювати для людей. Відтак будь-які зміни і реформи повинні здійснюватися заради інтересів людей». Щоб розв`язати означену проблему керівниця області доручила звернутися до Кабінетів Міністрів України і керівництва АТ «Укрпошта». А питання надання поштових послуг в області неодмінно знову розглянуть найближчим часом. Слід суду очевидно звернути увагу на таке положення п.1 ст.36 КЗпП (звільнення за угодою сторін) не розкрито ні в статтях 38, 39 КЗпПУ розірвання трудового договору за ініціативи працівника, ні в статтях 40, 41 КЗпПУ з ініціативи роботодавця, ні в ст.45 КЗпПУ на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Оскільки в п.1 ст.36 КЗпП міститься «за угодою сторін», то в такому разі для застосування п.1 ст.36 КЗпП необхідна письмова пропозиція однією сторони, а також письмова відповідь на пропозицію цієї сторони від іншої сторони, лише після цього можливе звільнення працівника за угодою сторін. Пропозиції сторони і відповіді на пропозицію іншої сторони в правовідношенні не існує. Саме тому т.з звільнення позивача «за угодою» є надуманим та таким, що містить істотні зловживання повноваженнями, наданими конкретним працівникам Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». В т.ч навіть, дивлячись на те, що в результаті звільнення позивача, а також усіх працівників відділення 78106 АТ «Укрпошта» з формуванням «за згодою сторін» стали порушуватися права споживачів поштових послуг жителів с. Котиківка, тим самим також доказується й те, що звільнення позивача з таким формулюванням було безпідставним, необґрунтованим та незаконним, бо цим звільненням робота відділення 78106 АТ «Укрпошта» припинилася і не здійснюється досі, а завдання АТ «Укрпошта» не виконується. Так, АТ «Укрпошта» є підприємством поштового зв`язку, єдиним засновником і акціонером якого є держава в особі Міністерства інфраструктури України, бо згідно із Статутом АТ «Укрпошта» держава в особі Мінінфраструктури є єдиним засновником і єдиним акціонером АТ «Укрпошта». Акції підприємства повністю належать державі, тому що підприємство знаходиться в списку стратегічних підприємств країни. Мінінфраструктури здійснює функції з управління корпоративними правами держави. Кількість акцій 6518597 шт. номінальна вартість 1000,00 грн/акц., загальна номінальна вартість 6518597000 грн. Діяльність АТ «Укрпошта» регламентується Законом України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року, іншими Законами України, а також нормативними актами Всесвітнього поштового союзу, членом якого Україна стала у 1947 році. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2002 №10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» на організацію «Укрпошта» покладено виконання функцій національного оператора поштового зв`язку України. АТ «Укрпошта» надає споживачам 50 видів послуг, серед яких універсальні послуги поштового зв`язку (пересилання простих і рекомендованих поштових карток, листів, бандеролей, секограм, а також посилок без оголошеної цінності масою до 10 кг), а також рекламні та фінансові послуги, послуги з передплати та розповсюдження періодичних друкованих видань, виплата пенсій та інші комерційні послуги. Доставляючи споживачам пошту, пенсії, періодичні видання АТ «Укрпошта» виконує важливу соціальну місію держави За Статутом АТ «Укрпошта», затверджений Наказом Мінінфраструктури за №333 від 22.06.2021, який діючий, товариство здійснює надання послуг поштового зв`язку, зокрема універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, з метою повного задоволення потреб користувачів у послугах поштового зв`язку та забезпечення ефективного розвитку єдиної національної мережі поштового зв`язку України, є юридичною особою за законодавством України. Товариство вважається утвореним таким, що набуло прав юридичної особи з дати його державної реєстрації, у своїй діяльності керується Конституцією України, законодавством України, у тому числі законодавством щодо запобігання корупції, актами Всесвітнього поштового союзу, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, прийнятими відповідно до цього Статуту. Предметом діяльності Товариства це, зокрема діяльність національної пошти, забезпечення надання універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Генеральний директор є одноосібним виконавчим органом Товариства. До компетенції генерального директора належать вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради. У межах своїх повноважень Генеральний директор видає накази та розпорядження з питань діяльності Товариства; без довіреності представляє Товариство у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими особами як в Україні, так і за кордоном. Генеральний директор відповідача призначає на посаду та звільняє з посади працівників Товариства, застосовує до них заходи заохочення або дисциплінарного стягнення і приймає рішення про притягнення їх до матеріальної відповідальності, затверджує та вводить наказом штатний розпис (розклад) і організаційну структуру Товариства, несе цивільно-правову відповідальність перед Товариством за збитки, які завдані Товариству його неправомірними діями (бездіяльністю) згідно з законодавством України. Порядок притягнення Генерального директора до відповідальності і регулюються нормами законодавства України та контрактом, укладеним з Генеральним директором. Отже, таким чином, навіть тоді, коли б позивач і усі інші працівники відділення 78106 АТ «Укрпошта» дійсно бажали б звільнитися, керівництво АТ «Укрпошта» не могло усіх працівників цього відділення звільнити одночасно, тим більше «за згодою сторін», бо в такому разі мало розуміти, що виконання статутних завдань на території обслуговування відділення 78106 АТ «Укрпошта» буде зупиненим, що неприпустимо, тобто і із цієї підстави оскаржуваний наказ необґрунтований, безпідставний та недійсний. Ухвалою суду від 31 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою\~ [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] до АТ "Укрпошта" про визнання наказу від 27.06.2023 № 1678к про звільнення позивача з роботи по п. 1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін, - безпідставним, незаконним та недійсним, про поновлення позивача на роботі та посаді, а також про стягнення з роботодавця в користь позивача невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул із внесенням відповідного запису в трудову книжку. Залучено до участі в даній справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України (місцезнаходження: 01135 Київ, проспект Берестейський, 14). Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом учасників справи. Задоволено клопотання позивача та зобов`язано відповідача АТ "Укрпошта" (місцезнаходження: вул. Хрещатик, 22 м. Київ, 01001) надати суду, у строк до 24 серпня 2023 року, довідку про заробітну плату позивача [PERSON] , жительки [ADDRESS] за останні два місяці роботи - за травень 2023 року, червень 2023 року). Викликано в судове засідання осіб, які беруть участь у справі та свідків: [PERSON] , жительку [ADDRESS] , [PERSON] , жительку [ADDRESS] . 24.08.2023 судове засідання відкладено, у зв`язку з першою неявкою представника відповідача та представника третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 25.08.2023 до суду засобами поштового зв`язку надійшов лист АТ «Укрпошта» та довідка про доходи [PERSON] за останні два місяці роботи за травень 2023 року, червень 2023 року. Крім того, 25.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просила відмовити повністю [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «Укрпошта». У відзиві вказують, що АТ «Укрпошта» повністю не визнає позовні вимоги, вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається позивач, недоведеними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] , працювала листоношею другого класу відділення поштового зв`язку Котиківка Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». 28.06.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про припинення трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем за угодою сторін 30 червня 2023 року, у відповідності до якої між позивачем та відповідачем 28.06.2023 було укладено Угоду про припинення трудового договору. У відповідності до досягнутої згоди між позивачем та відповідачем трудовий договір та трудові правовідносини із позивачем були припинені згідно наказу про припинення трудового договору №1678 к від 28.06.2023, а позивача було звільнено 30 червня 2023 року з підстав визначених п.1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно п.3 укладеної між позивачем та відповідачем Угоди про припинення трудового договору, позивачу було виплачено крім заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу та компетенції невикористаних днів відпустки одноразову грошову виплату у розмірі 3-ох його середньомісячних заробітних плат, що підтверджується розрахункових листом. При цьому звертають увагу суду, що із додатку доданого до позовної заяви (копії трудової книжки) відповідачем виявлено описку в записі трудової книжки, допущену фахівцем відділу сервісного обслуговування персоналу Івано-Франківського регіону (ВСОП) Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», а саме у графі: «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)», дату наказу №1678 к проставлено 27.06.2023 замість 28.06.2023. Проте, дана описка не впливає на підставу спору. Як то вже вище було зазначено трудові правовідносини між позивачем та відповідачем були припинені у відповідності до власноручно написаної заяви позивача щодо припинення трудового договору та її звільнення за угодою сторін 30.06.2023 року. Угоди про припинення трудового договору укладеної між позивачем та відповідачем 28.06.2023 та наказу №1678к від 28.06.2023. Оремо слід зазначити, що зі сторони позивача не поступало заяви щодо її незгоди про припинення трудового договору за угодою сторін та звільнення позивача за вказаних обставин, як і вимог про анулювання Угоди про припинення трудового договору від 28.06.2023, що у своїй сукупності дає підстави для висновку, що припинення трудових правовідносин та звільнення позивача здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі поданої позивачем власноручно написаної заяви, у якій позивач чітко визначив підставу звільнення за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин 30 червня 2023 року. Із змісту позовної заяви позивача вбачається, що позовні вимоги в частині визнання наказу від 27.06.2023 №1678к про звільнення з роботи безпідставними, незаконним та недійсним, про поновлення позивача на роботі та посаді обґрунтовані твердженням позивача про те, що позивача начебто примусили написати заяву, однак в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано до позовної заяви належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві тверджень. Отже, дії відповідача по звільненню позивача є цілком законними та обґрунтованими, а твердження позивача зазначені у позовній заяві неправдиві та надумані, якими позивач намагається ввести суд в оману. Оскільки, належних та допустимих доказів на підтвердження викладеним у позовній заяві обставинам того, що позивача заставили підписати заяву про звільнення з роботи не надано. Також відсутні докази, що позивач у зв`язку з викладеними у позовній заяві обставинами звертався б до будь-яких державних органів чи правоохоронних органів з цього приводу. Окремо слід зазначити, що заявляючи позовні вимоги про визнання наказу від 28.06.2023 №1678к про звільнення з роботи безпідставними, незаконним та недійсним, про поновлення позивача на роботі та посаді, стягнення з роботодавця в користь позивача невиплаченої заробітної плати за вимушений із внесення відповідного запису в трудову книжку, позивач не спростовує дійсність укладеної із відповідачем Угоди про припинення трудового договору від 28.06.2023 та виконання вказаного правочину як відповідачем так і позивачем, що у свою чергу визначає обставини безпідставності позовних вимог позивача. 28.08.2023 до суду поступили пояснення представника Мінінфраструктури до позовної заяви, в яких представник просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити покликаючись на те, що позовні вимоги [PERSON] , є безпідставними, не забезпечено належними та достатніми у розумінні процесуального законодавства доказами, з наданих суду матеріалів не вбачається порушень при винесенні АТ «Укрпошта» оскаржуваного позивачем наказу, у зв`язку із чим такі позовні вимоги є нелогічними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. У поясненнях зазначено, що розгляд та прийняття кадрових рішень щодо працівників АТ «Укрпошта» до компетенції Мінінфраструктури не належить та погодження з Міністерством не потребують. Крім того, діяльність АТ «Укрпошта» регламентується Законом України «Про поштовий зв`язок», здійснюється згідно з вимогами Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 №270 на підставі Статуту АТ «Укрпошта», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 22 червня 2021 року №333 та іншими актами законодавства. Також вказано, що позивач у позовній заяві вказує про своє звільнення за пунктом 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої однією з підстави припинення трудового договору є угода сторін. При цьому, позивач стверджує, що заяву на звільнення написано під тиском, та дає вільне трактування норм статті, відповідно до якої таке звільнення відбулось. При цьому на думку Мінінфраструктури належних і достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи на підтвердження того, що така заява позивачем подана внаслідок вчинення нього тиску, у розумінні ст..77, 79 ЦПК України, позивачем суду не надано. При цьому, позивач не заперечує, що власноручно написала заяву про звільнення за угодою сторін. Водночас, не надано позивачем суду і доказів того, що нею використано будь-які інші механізми захисту від незаконного на її думку звільнення, разом з тим, законодавством України передбачено законодавчі вчинки запобіганню порушенням права і законних інтересів чи свобод громадянина. 29.08.2023 представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, з якого випливає, що позивач заявлені вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У поданій відповіді на відзив представник зазначив, що представник відповідача зазначила, що 28.06.2023 позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про припинення трудового договору, укладеного між позивачем та відповідачем за угодою сторін 30.06.2023, у відповідності до якої між позивачем та відповідачем 28.06.2023 було укладено угоду про\~\~ припинення трудового договору. Отже, базова дата ніби то звернення (заяви) позивача до відповідача з вимогою звільнити є 28.06.2023.Ураховуючи, що трудовий договір між позивачем і відповідачем укладено в письмовій формі (ст.24 КЗпП), то припинення трудового договору відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП має також оформлюватись у письмовій формі при цьому за обов`язкової особистої участі в цьому працівника, виходячи із положення ст.30 КЗпП. Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручити її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством тим самим і звільнення працівника не може бути через представника працівника. Представник позивача вказує, що позивач 28.06.2023 увесь день працювала в с. Котиківка. Кадрової служби відповідач немає ні на території с.Котиківка, ні в м.Городенка, оскільки там розгорнуті лише відділення зв`язку без управлінських служб АТ «Укрпошта». 06.09.2023 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки позовні вимоги позивача є безпідставними та незаконними, а обставини, на які посилається позивач недоведеними та необґрунтованими. У запереченні на відповідь на відзив зазначено, що у змісті відповіді на відзив позивачем не викладено жодних пояснень, не доведено жодних міркувань і аргументів щодо заперечень на доводи та докази відповідача. Зокрема, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його тверджень щодо примушування позивача до написання заяви від 28.06.2023 про припинення трудового договору за угодою сторін та укладення відповідної угоди від 28.06.2023. АТ «Укрпошта» визнає у даній справі тільки ті обставини, які викладені у наданому до суду відзиві на позовну заяву, оскільки вони підтверджуються відповідними доказами. Разом із цим, звертають увагу суду, що як до позовної заяви так і до відповіді на відзив не долучено належних і допустимих доказів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. 12.09.2023 через систему електронний суд представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив: наказ від 27.06.2023 р. № 1678К ПО АТ «УКРПОШТА», ЄДРПОУ 21560045 про звільнення [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін, та наказ від 28.06.2023 р. № 1678К ПО АТ «УКРПОШТА», ЄДРПОУ 21560045 про звільнення [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін визнати безпідставними, незаконними та недійсними, а решту позовної вимоги вирішити в редакції позову, а саме поновити [PERSON] на роботі та посаді в АТ «Укрпошта» - у відділені78106 - із внесенням відповідного запису в її трудову книжку, стягнути з АТ «Укрпошта» в користь [PERSON] невиплачену з 01.07.2023 р. заробітну плату за вимушений прогул за розрахунком 6700 грн./міс.(якщо на момент прийняття судом рішення мінімальна заробітна плата в Україні незбільшиться, бо якщо збільшиться, то виходячи з її нового розміру) помножено на кількість місяців (повних і неповних) до дня постановлення в справі судового рішення, при наявності судових витрат позивача, стягнути з відповідача ці судові витрати повністю, в частині рішення звернути до негайного виконання поновлення на роботі та посаді та стягнення за вимушений прогул з розрахунку за один місяць, в решті після набуття ним сили. Обгрунтовуючи подану заяву вказав, що процесі вирішення справи судом відповідач підробив версію наказу від 27.06.2023 р. № 1678к по АТ «Укрпошта», ЄДРПОУ 21560045, про звільнення [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін, подав до суду його копію, на якій відсутній підпис позивача, в якій дата наказу № 1678к по АТ «Укрпошта», ЄДРПОУ 21560045, про звільнення [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП, за угодою сторін є від 28.06.2023 р. Ця обставина зумовлює підставу на збільшення позивачем позовних вимог. \~ \~ \~ \~Збільшені вимоги прийняті судом до справи. Крім того, в судовому засіданні 12.09.2023 було задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання в якості свідка представника уповноваженого ВРУ з прав людини в Івано-Франківській області Є.Мнишенко. 05.10.2023 на електронну пошту суду від представника Уповноваженого в Івано-Франківській області Є.Мнишенко надійшов лист, в якому зазначено, що до Представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Івано-Франківській області особи, зазначені у реєстрі справ, призначених до розгляду Городенківським районним судом Івано-Франківської області не звертались. Щодо інших заявників, які могли б звертатися зі схожими питаннями, як ті що зазначені у предметі позову цивільної справи №342/899/23, представник не зобов`язаний та не може надавати жодної інформації, а відтак з даного питання не може надавати пояснення в суді. Додатково зазначено, що згідно п.5.9 Положення, Представник має право надавати інформацію та коментарі з питань своєї діяльності засобам масової інформації. Реалізуючи таке право Представником Уповноваженого в Івано-Франківській області було надано коментар та здійснено низку критичних зауважень під час відкритої для ЗМІ наради в Івано-Франківській ОВА 13.07.2023. Дані коментарі та зауваження є доступними в мережі інтернет на сторінках місцевих ЗМІ, а запис наради є доступним в режимі «записаного відео». Відповідно сторони мають можливість звернутися до відеоматеріалів та інформації у ЗМІ задля підтвердження тих фактів, які цікаві учасникам. Після ознайомлення із вказаним листом, представник не наполягав на допиті в якості свідка [PERSON] . 05.10.2023 представником відповідача подано до суду письмові пояснення на заяву представника позивача від 12.09.2023, в яких зазначено, що за своїм змістом подана представником позивача заява від 12.09.2023 є новими позовними вимогами. Як уже зазначалось у відзиві на позовну заяву, у відповідності до досягнутої згоди між позивачем та відповідачем трудовий договір та трудові правовідносини із позивачем були припинені згідно наказу про припинення трудового договору №1678к від 28.06.2023. Позивача було звільнено 30 червня 2023 року з підстав визначених п.1 ст.36 КЗпП України та відповідно п.3 укладеної між позивачем та відповідачем Угоди про припинення трудового договору від 28.06.2023, позивачу було виплачено крім заробітної плати пропорційно відпрацьованому часу та компенсації невикористаних днів відпустки одноразову грошову виплату у розмірі 3-ох його середньомісячних плат. Із додатку доданого до позовної заяви (копії трудової книжки) відповідачем було виявлено описку в записі трудової книжки, допущену фахівцем відділу сервісного обслуговування персоналу Івано-Франківського регіоналу (ВСОП) Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», а саме у графі «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер), дату наказу №1678к проставлено 27.06.2023 замість 28.06.2023. У зв`язку із чим на адресу позивача направлено листа №1.03.001.005.108-998-23 від 28.08.2023. Проте, дана описка не впливає на підставу спору. Представником\~\~ позивача\~\~\~\~подано до суду додаткові письмові пояснення від 30.10.2023, в яких представник зазначив, що в трудовій книжці позивача відомості про наказ про звільнення містять дату 27.06.2023, заява позивача з ініціативою про звільнення датована 28.06.2023 (під час судовогорозгляду доведено, що цю заяву позивачу нав`язала по телефону особа, дані якої достовірно не встановлені, з чого слідує, що вільної ініціативи позивача на написання цієї заяви небуло). Заява позивача роботодавцю так і не попадала (позивач роботодавцю її не подавав, бо 28.06.2023 позивач увесь день працювала, що доказує табель виходів на роботу, немає й конверта, в якому ця заява могла бути направлена роботодавцю поштою, відсутні і відомості про надсилання позивачем цієї заяви роботодавцю електронною поштою, на наказі роботодавця підпису позивача немає, що значить позивач досі належнимчином не повідомлена роботодавцем про звільнення, відповідач не довів, що позивач про звільнення принаймні була проінформована зособової картки про отримання трудової книжки (типова форма № П-2) та з Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, бо й там немає автографа позивача трудова книжка позивачу, як виявляється, як це вимагає законодавство, невидавалася, вона виключно за ініціативою роботодавця позивачу направлена поштою, як відображено в ЗМІ, керівництво роботодавця повідомляло органи військово-цивільної адміністрації, що вчервні 2023 в Івано-Франківській області здійснювало скорочення листонош, бо тягар їх утримання на роботі для роботодавця був непосильний, при цьому звільняло їх за згодою сторін, що уже само по собі порушення, бо неможливо звільняти працівника за згодою сторін, коли фактично його звільняють з іншої підстави. Отже, будь яких повністю несуперечливих даних про те, що є достатні ознаки, щ опозивач звільнена за згодою сторін, в судовому слуханні не здобуто. Насамкінець із показів свідків встановлено, що2 8.06.2023 р. невідома особа, яка назвалася « [PERSON] », в телефонному режимі при включеному на телефоні спікер-фоні (тобто при свідках) надиктувала позивачу текст заяви про звільнення, а також зобов`язувала начальника відділення 78106 направити заяву позивача, договір позивача з роботодавцем та наказ роботодавця про звільнення позивача (останні двадокумента у відділення [NUMBER] були направлені засобами електронного зв`язкута увідділені роздруковані), на яких позивачу поставити підпис, засобами електронного зв`язку на вайбер, а потому службовою поштою. Як з`ясовано, начальник відділення78106 не має узагалі (службових, посадових) повноважень приймати від працівника заявупро звільнення, бути посередником між працівником та роботодавцем щодо звільнення працівника. Точно так же як Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, завинятком випадків, передбачених законодавством. Так же само працівник повинен особисто звільнятися і немає права передоручати виконання свого звільнення іншійособі, за винятком випадків, передбачених законодавством.Із типової посадової інструкції (дві версії є в мережі інтернет) не встановлюється ,щоби будь який начальник відділення «Укрпошти» мав би бодай якійсь повноваження з питань звільнення працівника, що працює у ввіреному йому відділені, невстановлюється, що начальник відділення навіть може ініціювати таке звільнення, бозобов`язаний лише інформувати роботодавця про робочу поведінку працівника відділення. Таким чином і однозначно, беззаперечно та неспростовно встановлено, що позивачне звільнена за згодою сторін, а насильницьким чином, проте під виглядом, що зазгодою сторін, при цьому, в той же час, встановлюється, що документи пр озвільнення позивача є суперечливими, тобто не бездоганними, щоби з них випливало, що позивач дійсно (беззаперечно) звільнена за згодою сторін.Чого тільки вартий запис втрудову книжку позивача про те, що наказ про звільненняє від 27.06.2023, коли такий, проте очевидно підроблений, в справу відповідач подаввід 28.06.2023, на якому в т.ч.навіть немає підпису позивача про ознайомлення з цимнаказом, тому в належний спосіб позивач узагалі не проінформована відповідачем про своє звільнення, про яке дізналася лише в кінці першої декади липня 2023, коли отримала трудову книжку. З огляду на це позов просить задовольнити повністю. 26.12.2023 представником позивача подано до суду заяву про допущені в тексті позову, в якій просив деякі пункти позову читати в іншій редакції та задовільнити конкретнішу вимогу, а саме: стягнути з АТ «Укрпошта» в користь [PERSON] невиплачену з 01.07.2023 р. заробітну плату за вимушений прогул - за розрахунком здовідки про доходи [PERSON] (за два місяця перед звільненням) та положенням ПКМУ №100 від 08 лютого 1995 р. (із подальшими змінами тадоповненнями). Представником відповідача відповідно подано заперечення на заяву про допущені в тексті позову описки, в яких зазначено, що із змісту заяви вбачається, що представником позивача допущені в тексті позову описки, проте, на підтвердження підстав щодо допущення даних описок представником позивача не підтверджено жодними доказами. 08.04.2024 та 21.05.2024 представником позивача через систему Електронний суд подані додаткові пояснення щодо яких представник відповідача заперечила у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник позивача [PERSON] ствердив, що\~\~ накази\~\~ про звільнення позивачки від 27.06.2023 та 28.06.2023 підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що є безпідставними, необґрунтованими та недійсними з підстав зазначених ним в позові та в заяві про збільшення позовних вимог. Скасувати потрібно два накази, оскільки не зрозумілим є згідно якого наказу було звільнено [PERSON] . Крім того, в трудовій книжці в графі «на підставі чого внесено запис» про звільнення зазначено наказ №1678к від 27.06.2023. Крім того, просив поновити [PERSON] на роботі та стягнути з АТ «Укрпошта» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2023 року по день ухвалення судового рішення, беручи до уваги заробітну плату за останні два місяці, що передували звільненню, а саме червень та травень, так як [PERSON] у червні відпрацювала повний робочий місяць згідно графіку, останнім робочим днем було 30.06.2023, у відпустці чи на лікарняному [PERSON] у червні не перебувала. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення даного позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Також ствердила, що позивачкою була подана заява про звільнення, яка написана нею власноручно, цього ж числа між позивачкою та АТ «Укрпошта» підписано Угоду про припинення трудового договору, тому наказ про звільнення позивачки\~\~ був прийнятий відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для його скасування немає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України в судове засідання не з`явилися, у поданих поясненнях до позовної заяви просили здійснити розгляд справи №342/899/23 за відсутності представника Мінінфраструктури. Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення представників сторін, пояснення свідків, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у АТ «Укрпошта» на посаді листоноші 2 класу в структурному підрозділі Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». Даний факт підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] , оригінал якої було оглянуто в судовому засідання, копія якої долучена до матеріалів справи, та не заперечується учасниками справи. [PERSON] написала заяву від 28.06.2023 про звільнення та заповнила бланк додаткової угоди датованої 28.06.2023. Згідно наказу від 28.06.2023 № 1678к [PERSON] було звільнено 30.06.2023 із займаної посади листоноші 2 класу поштового відділення зв`язку Котиківка, який є структурним підрозділом Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта». Згідно запису №24 від 30.06.2023 в трудовій книжці заповненої на ім`я позивачки серії [NUMBER] зазначено, що відповідно до наказу № 1678к від 27.06.2023 [PERSON] було звільнено із посади листоноші згідно п.1 ст. 36 КЗпПУ, за угодою сторін. Як слідує із довідки про доходи №204 від 22.08.2023 [PERSON] було виплачено заробітну плату за останні два місяці перед звільненням та виплачено інші визначені законодавством кошти при звільненні. Позивач ствердила, що розрахункові кошти вона отримала, та розпорядилася ними на власний розсуд. Із пояснень позивача та свідка [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні 05.03.2024, встановлено, що трудову книжку було передано особисто позивачці через декілька днів після [PERSON] , на її прохання, працівниками «Укрпошти» у поштовому відділенні в м.Городенка. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. У випадку коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Необхідно зазначити, що законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП україни застосовується у разі взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення. Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі № 359/5905/18 (провадження № 61-22851св19). Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін до припинення договору за угодою сторін; і чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору. Звертаючись до суду із позовом та із збільшеними позовними вимогами про скасування наказів про звільнення та поновлення на роботі позивач вказувала, зокрема на те, що роботодавцем при її звільненні було порушено норми законодавства про працю, так як заява про звільнення та угода про припинення трудового договору були нею написані без добровільного волевиявлення та під тиском, у зв`язку з цим, накази про звільнення є незаконними та безпідставними. Твердження позивачки про написання заяви про звільнення від 28.06.2023 не з власної волі, а тільки після спілкування в телефонному режимі із працівником «Укрпошти» на ім`я [PERSON] , підтверджується показаннями свідків [PERSON] та ГаєцьГ.В. Які в судовому засіданні підтвердили, що після телефонної розмови із працівником Укрпошти [PERSON] , який зателефонував на мобільний телефон керуючої поштового відділення зв`язку Котиківка Гаєць, позивачка та свідок [PERSON] написали заяви та заповнили готові бланки додаткової угоди, які були направлені заздалегідь на електронну адресу поштового відділення зв`язку Котиківка де вони працювали листоношами. Свідок [PERSON] \~ствердила,\~що заяви\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~28.06.2023,\~в день написання, вона сфотографувала на телефон та відправила їх тільки через застосунок «Вайбер» зі свого телефону на телефон менеджера [PERSON] вже 29.06.2023 вона особисто передала письмові заяви до м.Івано-Франківська службовим автомобілем «Укрпошти». Також, в судовому засіданні за клопотанням представника позивача було прослухано звукозапис судового засідання, з якого слідує, як пояснила свідок Гаєць, заяви про звільнення та угоди про припинення трудового договору [PERSON] та [PERSON] були написані 28.06.2023, а на наступний день, тобто 29.06.2023 були особисто [PERSON] , запечатані у один конверт та передані до м.Івано-Франківська службовим автомобілем «Укрпошти». Також, допитана в судовому засіданні, свідок [PERSON] підтвердила і про виявлення невдоволення позивачкою про намір її звільнення у спілкуванні із [PERSON] . Однак після того, як [PERSON] повідомив, що у випадку не надання добровільно таких заяв, позивачка та вона будуть звільнена з роботи без будь-яких виплат, позивачка та вона написали зазначені заяву та додаткову угоду. Факт спілкування\~із позивачкою\~та свідком\~ [PERSON] \~в телефонному\~режимі із\~телефону керівника\~поштового відділення\~ [PERSON] \~підтвердив і\~свідок [PERSON] .\~Також свідок\~ [PERSON] \~ствердив,\~що працює\~на посаді\~менеджера територіального\~Івано-Франківської\~дирекції АТ\~«Укрпошта»,\~і саме\~він направив\~на електронну\~адресу відділення с.Котиківка взірці заяв про звільнення листонош та саме він роз`яснював в телефонному режимі 28.06.2023 [PERSON] та [PERSON] процедуру звільнення листонош. Ствердив, що листоноші [PERSON] та [PERSON] під час їхньої розмови, говорили, що не згідні підписувати заяви та угоди. Він роз`яснював їм, що працівник має право вибору або угода або скорочення. Також ствердив, що 28.06.2023 йому на Вайбер з телефону начальника відділення с.Котиківка [PERSON] надійшли фото заяв про звільнення [PERSON] та [PERSON] та заповнені ними бланки угод про припинення трудовго договору датовані 28.06.2023. Того ж дня, до Івано-Франківської дирекції надійшов конверт із відміткою відділення Котиківка. Вміст конверта не перевіряв, конверт не відкривав, на власний розсуд передав даний конверт у кадри Івано-Франківської дирекції Укрпошти. Крім того свідок ствердив, що наказ про звільнення [PERSON] оформляв працівник кадрів їх підприємства в м.Коломия, а не в м.Івано-Франківськ. Отже, з викладеного слідує, що заява 28 червня 2023 року була написана і підписана особисто позивачкою [PERSON] за ініціативою саме менеджера територіального Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» [PERSON] , тобто представника зі сторони відповідача. Інших заяв про звільнення до 28.06.2023 позивачка не писала. Належних і допустимих доказів про добровільне подання позивачкою особисто у відділ кадрів чи в інший компетентний відділ відповідача до 28.06.2023 включно, який займається питаннями звільнення працівників, відповідачем під час розгляду справи, не надано. Відповідачем не надано і доказів того, що до моменту спілкування із [PERSON] , 28.06.2023 позивач виявляла будь-яке волевиявлення на припинення трудових відносин із відповідачем. Також відповідачем не доведено, що позивачка написала добровільно із власного волевиявлення 28.06.2023 заяву про звільнення, яка і була підставою для винесення наказу про її звільнення. Хоча звільнення за угодою сторін не тільки не порушує прав працівника, а й надає більше гарантій, зокрема звільнення в бажану дату та можливість отримання соціальних виплат. Однак твердження позивача про видання наказу про її звільнення після написання нею заяви про звільнення, без дійсної волі на це, не спростовано відповідачем. Судом береться до уваги і те, що відповідачем не спростовано того, що позивач написала заяву встановленого відповідачем взірця всупереч своїй волі і дійсного бажання звільнятись у неї не було. Хоча заяву вона написала та підписала особисто, але це було здійснено тільки після телефонної розмови із регіональним менеджером [PERSON] 28.06.2023, який повідомив їй, що у разі не написання такої заяви її буде просто звільнено без будь-яких виплат. Що підтверджується, окрім тверджень позивачки і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . Добровільне волевиявлення працівника є безумовною підставою для звільнення такого працівника за п.1 ч.1 ст.36 КЗпПУ. Написана заява під тиском виключає його вільне волевиявлення. В даному випадку представником відповідача 28.06.2023 роз`яснювалось позивачці виключно в телефонному режимі, про необхідність написання заяви про звільнення у тій формі, яка їй надіслана у відділення без будь-якої альтернативи. Що в цілому не може бути розцінено судом як висловлене волевиявлення позивачки на звільнення. Крім того, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи, відповідачем не доведено того, яким чином особисто написана заява позивачки від 28.06.2023 потрапила того дня до м.Івано-Франківська та м.Коломия до працівника відділу кадрів, який здійснював оформлення документів про звільнення позивачки. Також, не надано доказів того, що заява про звільнення від імені позивачки була зареєстрована відповідачем, як вхідна кореспонденція 28.06.2023 чи в будь-який інший час. Як зазначалося вище, свідок [PERSON] ствердив, що конверт отриманий ним 28.06.2023 не відкривав і відповідно, що в ньому не перевіряв, а просто відніс даний конверт 28.06.2023 у відділ кадрів в м.Івано-Франківську. Свідок [PERSON] ствердила, що вона в червні 2023 року працювала в м.Коломия як працівник відділу кадрів Івано-Франківського відділення АТ «Укрпошти», особисто заяви про звільнення від позивачки вона не отримувала. А отримала тільки вказівку із відділу кадрів м.Івано-Франківська про необхідність оформити звільнення позивачки в телефонному режимі та взірці заяви в електронному виді на свою службову електронну пошту. Крім того, свідок ствердила, що вона особисто заповнювала трудову книжку позивачки при її звільненні та направила її позивачці. Нею помилково було зазначено в трудовій книжці неправильну дату наказу про звільнення позивачки, а саме вона зазначила 27.06.2023 замість 28.06.2023. Ніякого наказу 27.06.2023 про звільнення позивачки не видавалось. Крім того, свідок ствердила, що із наказом про звільнення №1678к від 28.06.2023 позивача не ознайомлювала. Трудову книжку із записом про звільнення передала, на прохання позивача, на відділення АТ «Укрпошти» в м.Городенка. Також свідок [PERSON] повідомила, що вона передала разом із трудовою книжкою копію проекту наказу, на якому навіть не було підпису керівника, а не копію наказу про звільнення. За те, що вона неправильно здійснила запис в трудовій книжці позивачки та направила їй копію не існуючого наказу, її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Про видачу наказу 28.06.2023 № 1678к в журналі реєстрації наказів по особовому складу\~АТ «Укрпошта» було здійснено відповідний запис (журнал реєстрації наказів було оглянуто судом та учасниками справи в судовому засіданні 26.04.2024, а копію сторінок журналу де відображено запис про звільнення позивачки було долучено до матеріалів справи). З викладеного слідує, що наказ про звільнення позивачки датований 28.06.2023 із заповненням всіх необхідних реквізитів, зокрема в ньому здійснено підпис особи, яка його видала. Позивачка отримала разом із трудовою книжкою примірник наказу датованого 27.06.2023 із надписом «копія» та підписом внизу документу «Куник», на якому був відсутній підпис особи, яка його видала, а саме керівника Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта», з чого вбачається, що він фактично не видавався 27.06.2023. Стаття 47 КЗпП України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до пункту 2.4 розділу 2 «Заповнення трудових книжок» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення (пункт 2.10 розділу 2 Інструкції №58). Суд звертає увагу на те, що під час розгляду даної справи представником відповідача було запропоновано позивачці здійснити виправлення дати наказу про звільнення в її трудовій книжці, який ними був помилково зазначений не 28.06.2023, а 27.06.2023. Однак, позивач в судовому засіданні ствердила, що не виявила бажання про надання трудової книжки відповідачу для внесення виправлення в трудовій книжці. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Судом критично оцінюються твердження позивачки та її представника з приводу того, що наказ про звільнення було винесено саме 27.06.2023. Оскільки під час розгляду справи було з`ясовано, що даний наказ [PERSON] виготовила на заздалегідь заготовленому бланку наказу, де був відсутній підпис керівника без належної перевірки його змісту. І він фактично був проектом наказу без підпису керівника. В результаті чого її було притягнуто в подальшому до дисциплінарної відповідальності. Існування наказу датованого 27.06.2023 спростовується і відсутністю запису в книзі наказів про його видачу. Оскільки в книзі наказів зазначено про звільнення позивачки згідно наказу від 28.06.2023 № 1678к, а не згідно наказу від 27.06.2023 № 1678к. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що оскільки під час розгляду справи не доведено, що заява про звільнення та угода про припинення трудових договору від 28.06.2023 написані позивачем добровільно, та те, що звільнення [PERSON] 28.06.2023 з підстав, передбачених пунктом 1 ч.1 статті 36 КЗпП України, було проведено відповідачем без порушення вимог трудового законодавства, то суд приходить до переконання, що Наказ № 1678к від 28.06.2023 про звільнення позивача із займаної посади листоноші 2 класу поштового відділення зв`язку Котиківка є не законним, тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі. В частині поновлення на роботі та посаді в АТ «Укрпошта» суд зазначає, що враховуючи пояснення сторін, із яких вбачається, що у поштовому відділенні зв`язку Котиківка, де працювала до звільнення позивачка, відсутні на даний час аналогічні посади на якій вона працювала, тому позивачку, у разі неможливості поновити на попередньому місці роботи, слід поновити на роботі та посаді в одному із структурних підрозділів Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» із дотриманням вимог законодавства України, в тому числі із врахуванням місця проживання позивачки та складу її сім`ї, в тому числі і наявність неповнолітніх дітей на її утриманні. Щодо заявлених\~вимог позивача\~про стягнення\~з роботодавця в користь позивача невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул, то суд приходить до наступного. Згідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. Ч.2 даної статті передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.05.2019 року у справі № 452/970/17, способи захисту трудових прав наведені, зокрема у статтях 235 і 237-1 КЗпП України. Так, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України). Цей спосіб захисту порушених прав працівника застосовується незалежно від підстави припинення з ним трудового договору у випадку незаконного звільнення працівника чи його незаконного переведення на іншу роботу. В ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У цій справі, заява позивачки про поновлення її на роботі, розглядається менше року, і вини позивачки у тому, що вона не працювала у період з 01.07.2023 по 28.05.2024, немає. Тому на її користь підлягає стягненню середній заробіток за весь цей час вимушеного прогулу. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995року №100 (далі Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати. Згідно пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Кількість робочих днів повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства позивачки, а саме із врахуванням графіку днів праці позивачки. Судом встановлено, що [PERSON] звільнено з роботи 30.06.2023, який був її останнім робочим днем. Згідно графіку підприємства, що доданий до матеріалів справи, вона працювала кожного тижня в понеділок, середу та п`ятницю. День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 01.07.2023 по 28.05.2024 (день ухвалення рішення суду). Останні два календарні місяці роботи позивачки - квітень, травень 2023 року, бо місяцем звільнення є червень 2023 року. Згідно двідки №288 від 24.04.2024 та рахунків заробітної плати, які надані представником відповідача: -\~\~\~\~\~\~ заробітна плата за квітень 2023 року складала 4956 грн; -\~\~\~\~\~\~ заробітна плата за травень 2023 року складала 5268 грн. Позивач працювала у квітні 2023 року 12 робочих дні, а у травні 2023 року - 14 робочих дні, разом 26 робочих днів. Заробітна плата в квітні 2023 року становила 4956 грн., а в травні 5268 грн. тому разом за два місяці позивачка отримала зарплату в сумі 10 224 грн. Середньоденна заробітна плата складає із розрахунку (10 224 грн) : (26 робочі дні) 393,23 грн. Час затримки виплати заробітної плати 142 робочих днів згідно графіку підприємства, де працювала [PERSON] перед звільненням (понеділок, середу та п`ятницю, що тижня). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2023 по 28.05.2024 становить 55838 грн 66 коп. (142 х 393,23). Позивач та її представник заявили вимогу про стягнення середнього заробітку за вказаний період, виходячи із розміру зарплати отриманої за травень-червень 2023 року. Однак ця вимога не відповідає нормам законодавства, які мають застосовуються судами при вирішенні таких вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню у якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2023 по 28.05.2024, саме сума у розмірі виплат розрахованих відповідно до положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, який слід допустити до негайного виконання, становить суму 5112,00 грн. Даний розмір встановлено судом із розрахунку отриманої позивачкою заробітної плати за квітень-травень 2023 року, які передували місяцю її фактичного звільнення, в сумі 10 224,00 грн. поділеної на два. З приводу заявлених вимог позивача про скасування наказу про звільнення № 1678квід 27.06.2023 слід зазначити наступне. В судовому\~засіданні позивачем\~та її\~представником не\~спростовано належним\~чином,\~що в\~трудовій книжці позивачки дата наказу № 1678к від 27.06.2023 написана працівником «Укрпошти» не помилково. Як уже встановлено судом, працівником «Укрпошти» [PERSON] , яка здійснювала запис в трудовій книжці позивачки про її звільнення помилково було здійснено запис про видачу наказу 27.06.2023, а не 28.06.2023 за, що в подальшому [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також судом встановлено, що [PERSON] 30.06.2023 надіслала позивачці не копію оригіналу наказу про її звільнення, а тільки копію не існуючого на той час проекту наказу №1678к від 27.06.2023 в якому нею було зазначено помилкову дату його видачі і з відсутністю всіх необхідних реквізитів, зокрема там відсутній особистий підпис керівника, та здійснено помилковий запис про дату звільнення в трудовій книжці. Що в цілому ставить під сумнів існування наказу датованого 27.06.2023 на момент передачі позивачці трудової книжки із записом про звільнення. Суд звертає увагу, що відтворення змісту наказу №1678к на аркуші паперу із датою створення 27.06.2023, а не 28.06.2023, не є належним підтвердженням того, що наказ від 27.06.2023, запис про який здійснено відповідачем в трудовій книжці позивачки, існує в наявності. Слід зазначити, що законодавством не передбачено можливості звільнення працівника шляхом видання декількох ідентичних наказів під одним номером з різними датами винесення. Судом береться до уваги те, що позивачку було звільнено саме згідно наказу № 1678к від 28.06.2023, що підтверджується належними та допустимими доказами. Враховуючи, вищенаведене, суд приходить до переконання, що доказів існування наказу від 27.06.2023 про звільнення позивачки, який би був оформлений належним чином, учасниками справи не надано, відповідно позов в цій частині, про скасування наказу №1678к від 27.06.2023 не підлягає до задоволення. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зважаючи на вищенаведене, оскільки немає на даний час правових підстав вважати, що звільнення [PERSON] 28.06.2023 з підстав, передбачених пунктом 1 ч.1 статті 36 КЗпП України, було проведено відповідачем без порушення вимог трудового законодавства, то суд приходить до переконання, що Наказ № 1678к від 28.06.2023 виданий керівником Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» про звільнення позивача із займаної посади листоноші 2 класу поштового відділення зв`язку Котиківка не є законним і обґрунтованим, тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді листоноші в одному із структурних підрозділів Івано-Франківської дирекції АТ «Укрпошта» із виплатою суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованої відповідно до положення постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів та з урахуванням виплачених позивачці сум коштів при звільненні. Щодо заявлених решти позовних вимог позивача, то в їх задоволенні слід відмовити.\~\~ Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання судових витрат вирішується згідно вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial