Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

У грудні 2022 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбу та під час проживання разом з відповідачем у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина припинили відносини та проживають окремо, шлюб було розірвано. Відповідач не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та розвитком. З 15.08.2019 року судовим наказом з відповідача стягнуто аліменти в розмірі частки всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказує, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, зовсім не спілкується з ним, не цікавиться станом його здоров`я, життям, матеріальним станом. Крім того, вважає, що підлягають і стягнення додаткові витрати на дитину, які складаються із придбання стаціонарного комп`ютера, макбука, мобільного телефону та оплату позашкільної освіти за 2022 рік. За вказаного, змушена звернутись до суду із позовною заявою про позбавлення [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 78 500,00 грн. 02.01.2023 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.04.2023 року витребувано від Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 19.02.2024 року представник управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради через канцелярію суду надав висновок. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданий Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області від 14.05.2007 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.08.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.10.2006 року в Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №1027- розірвано. Судовим наказом Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.08.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно з інформацією комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 м. Кропивницького» Кропивницької міської ради» від 09.11.2022 р. № 1768, про стан здоров`я дитини [PERSON] піклується мати. Батько [PERSON] до лікаря не звертався, станом здоров`я сина не цікавився. Відповідно до довідки комунального закладу «Гімназія» Ерудит» Кропивницької міської ради» від 03.11.2022 р. № 01-31/121, [PERSON] навчався в закладі з першого по восьмий класи. За період навчання дитини, його виховання здійснювала мати [PERSON] , яка цікавилась успіхами сина, була головою батьківського комітету. Батько жодного разу до навчального закладу не з`являвся, навчанням [PERSON] не цікавився. В акті - довідці від 09.11.2022 року, сусіди гр. [PERSON] підтверджують, що з 2012 року мати самостійно здійснює виховання та утримання сина. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області від 08.12.2023 р. № 129069, заборгованість за аліментами гр. [PERSON] становить 204939, 57 грн. Як вбачається з висновку виконавчого комітету Кропивницької міської ради №166 від 13.02.2024 року, орган опіки та піклування Кропивницької міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Кропивницької міської ради гр. [PERSON] направив на електронну адресу Управління лист, в якому повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, однак доказів належного виконання ним батьківських обов`язків не надав. Крім того, неповнолітній [PERSON] в бесіді з працівниками управління з питань захисту прав дітей повідомив, що батько тривалий час не займається його вихованням, матеріально не допомагає, тому він не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та його матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодекс (СК) України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Положеннями ст. 185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до вимог наведеного законодавства, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19(провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що додатковими витратами на дитину є придбання стаціонарного комп`ютера, макбука, мобільного телефону та оплату позашкільної освіти за 2022 рік в розмірі 78 500,00 грн. Суду стороною позивача надано договір про надання споживчого кредиту від 06.09.2019 року, паспорт споживчого кредиту, додаткову угоду № 98600877000 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування від 17.01.2022 року, додаткову угоду № 98304783000 про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування від 06.11.2021 року, квитанції від 12.07.2022 року та від 18.11.2022 року одержувач Атмосферна школа ТОВ. Крім того, надано довідку від 28.09.2022 року за вих. № 141М, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , зарахований до 9 класу ТОВ «Атмосферна школа» на підставі заяви батьків про зарахування №2 від 06.01.2022 року. Суд зазначає, що в довідці яку видано ТОВ «Атмосферна школа» не зазначено період навчання дитини, приватна це школа чи ні, не зазначено вартість навчання, якщо це приватна школа, тому в даному випадку навчання дитини не є додатковими витратами на дитину та такими, що зумовлені особливими обставинами, оскільки це є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Щодо придбання стаціонарного комп`ютера, макбука, мобільного телефону позивачем не доведено, що вказані покупки зумовлені особливими обставинами, а не лише загальним розвитком дитини. За таких обставин, понесені позивачкою додаткові витрати на які вона посилається в позовній заяві неможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 992,40 грн. судового збору на користь позивача. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначені положення застосовуються і до розгляду справ в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи. Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат. Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання. Вказані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано виключно ордер та договір про надання правничої допомоги від 25.10.2022 року. . Вказане свідчить про недоведеність стороною позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з чим, у стягненні таких слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial