Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

В лютому 2024 [PERSON] звернувся в суд з вказаним вище позовом. Просив визнати дійсним Біржовий контракт № 10/04 (договір купівлі-продажу нерухомого майна) від 01.02.2010, визнати за ним право власності на комплекс приміщень кінотеатру, що розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.02.2010 року між ним та продавцем: Брокерська контора № 004 СПД Федишена І.В., в особі брокера [PERSON] , акредитованої на Першій українській міжрегіональній товарній біржі, яка діє згідно договору доручення б/н від 24.09.2009 від імені арбітражного керуючого (ліквідатора) Глєбова В.Ф., який діє на підставі постанови Господасрького суду Вінницької області від 05.02.2008 по справі № 10/7-08 та ухвали від 24.09.2009 по справі № 10/7-08 та належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Старт», укладено Біржовий контракт № 10/04 (договір купівлі-продажу нерухомого майна), який зареєстровано на Першій українській міжрегіональній товарній біржі 01.02.2010. Згідно вказаного договору позивач придбав комплекс приміщень кінотеатру, що належить ПСП «Старт» та який знаходиться в с. Білоусівка Тульчинського району. Купівлю-продаж вчинено на підставі аукціону (протокол № 10/07 від 02.10.2010 на суму 2899 грн. При укладенні договору всі істотні умови сторонами було погоджено, він сплатив вартість придбаного майна, майно передане йому згідно акту прийому-передачі. Таким чином, обидві сторони свої зобов`язання за договором купівлі-продажу виконали. Він набув право власності на нього, фактично володіє даним майном. Угода купівлі-продажу недійсною ніким не визнавалась Нотаріальне посвідчення договору не здійснювалось з огляду на реєстрацію його на товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України\~Про товарну біржу. З огляду на те, що угода нотаріально не посвідчувалась, він не в змозі зареєструвати своє право власності на нерухоме майно а також розпоряджатися своєю власністю. З метою нотаріального посвідчення договору він звернувся до нотаріуса, однак 23.02.2024 року нотаріусом відмовлено йому у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки відсутність нотаріального посвідчення договору ставить під сумнів його дійсність, тому за захистом своїх прав як власника та можливості їх безперешкодної реалізації він змушений звернутися до суду з даним позовом. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представником відповідача Тульчинської міської ради подано відзив на позовну заяву (а.с.90-91). Свою позицію представник мотивувала тим, що в рамках спірних правовідносин, які стосуються спірного правочину купівлі-продажу нерухомого майна, слід врахувати, що власником комплексу приміщень кінотеатру є ПСП «Старт», яке припинено як юридична особа. При цьому, позивачем не надано доказів того, що Тульчинська міська рада є правонаступником ПСП «Старт». Також вважає, що немає підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до судової практики та роз`яснень Пленуму ВС України, в порядку ст. 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, який підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Також, на її переконання, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки аукціон з продажу спірного нерухомого майна відбувся 02.10.2010 року, а з позовом позивач звернувся в суд лише в 2024. Просить відмовити в задоволення позову в повному обсязі. Згідно заяви позивача по суті заявлених вимог (а.с. 97), яка фактично є відповіддю на відзив, позивач зазначив, що належним відповідачем є саме Тульчинська міська рада, оскільки ПСП «Старт» припинено як юридична особа та правонаступників немає, а нерухоме майно знаходиться на території громади Тульчинської міської ради. Що стосується строків позовної давності, то не вважає їх пропущеними, оскільки право на позов у нього виникло після того, як нотаріус відмовила у нотаріальному посвідченні договору, 23.02.2024. Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. 30.04.2024 у справі закрито підготовче провадження і призначено судовий розгляд (а.с. 108). В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Зазначив, що Перша українська міжрегіональна товарна біржа не може бути відповідачем у даній справі, оскільки на момент укладення біржового контракту матеріально-правові відносини існували між ним та членами біржі, які представляли інтереси його, як покупця, так і продавця. Також зазначив, що про те, що він має намір посвідчити спірний договір в нотаріуса, ним було повідомлено біржу, однак ніхто з її представників не з`явився до нотаріуса, а примусити їх він не в змозі. Крім того, вони йому повідомили, що визнання цього біржового контракту можливе лише в судовому порядку, або ж вони можуть повернути йому сплачені кошти, але не одразу. Також зазначив, що комплекс кінотеатру, який він придбав на торгах, знаходиться на території Тульчинської міської ради, розміщений на земельній ділянці, яка є комунальною власністю. Зареєструвати своє право власності на нерухоме майно він не в змозі, оскільки нотаріус відмовила у посвідченні договору. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо позову, посилаючись на викладені у відзиві на позов обставини. Не заперечила того, факту, що земельна ділянка, на якій знаходиться приміщенні кінотеатру в с. Білоусівка відноситься до комунальної власності територіальної громади Тульчинської міської ради. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, Першої української міжрегіональної товарної біржі в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки обставини позову відповідають дійсності. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши представлені докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 01.02.2010 року між продавцем: Член біржі Брокерська контора № 004 СПД [PERSON] , в особі брокера [PERSON] , акредитованої на Першій українській міжрегіональній товарній біржі, яка діє згідно договору доручення б/н від 24.09.2009 від імені арбітражного керуючого (ліквідатора) Глєбова В.Ф., який діє на підставі постанови Господасрького суду Вінницької області від 05.02.2008 по справі № 10/7-08 та ухвали від 24.09.2009 по справі № 10/7-08 та належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Старт» та покупцем: [PERSON] , від імені якого на підставі договору доручення від 28.01.2020 р. діє член Біржі Брокерська контора № 009 Першої української міжрегіональної товарної біржі в особі брокера Завальнюка Володимира Івановича, у відповідності з Правилами біржової торгівлі уклали біржовий контракт № 10/04 (договір купівлі-продажу нерухомого майна). Згідно вказаного договору продавець продав, а покупець купив комплекс приміщень кінотеатру, що належить ПСП «Старт» та знаходиться в с. Білоусівка Тульчинського району. Продаж вчинено на підставі проведення аукціону (протокол № 10/07 від 02.10.2010 р.) на суму 28\~998,00 грн. Згідно п. 4.2 контракту продавець зобов`язується після підписання контракту зареєструвати його у відповідних органах. Цей контракт зареєстрований на Першій українській міжрегіональній товарній біржі 01.02.2010 на суму 28998, 00 грн. (а.с. 11). Відповідно до протоколу проведення аукціону по продажу майна, що належить ПСП «Старт», № 10/07 від 01.02.2010 право на придбання лоту №1 отримав учасник №12 [PERSON] (с. Білоусівка, Тульчинський район, Вінницька область, паспорт [NUMBER] ). Його обов`язок сплатити на рахунок біржі 28\~988,00 грн. за придбаний товар та біржовий збір, сплатити брокерську винагороду на рахунок брокера (а.с. 12). Згідно копії акту приймання передачі від 01.02.2010 ПСП «Старт» в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Глєбова В.Ф., Брокерська контора № 004 СПД Федишена І.В., в особі брокера [PERSON] , акредитованої на Першій українській міжрегіональній товарній біржі, яка діє згідно договору доручення б/н від 24.09.2009 від імені арбітражного керуючого (ліквідатора) Глєбова В.Ф., який діє на підставі постанови Господасрького суду Вінницької області від 05.02.2008 по справі № 10/7-08 та ухвали від 24.09.2009 по справі № 10/7-08, та [PERSON] склали цей акт про те, що продавець продав, а покупець купив наступне майно: комплекс приміщень кінотеатру (місцезнаходження:Вінницька область, Тульчинський район, с. Білоусівка) Ціна продажу (біржовий контракт № 10/04) 28\~988,00 грн. З моменту підписання сторонами цього акту вказане майно є власністю [PERSON] (а.с. 13). Згідно копії квитанції № NOX3C55902 від 02.02.2010 платник [PERSON] перерахував одержувачу ПСП «Старт» 28998,00 грн. (а.с. 14). Як вбачається з копії довідки 3768 від 11.01.2024, виданої КП Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», комплекс приміщень кінотеатру в [ADDRESS] за даними архіву бюро станом на 31.12.2012 р. ні за ким не зареєстровано (а.с. 15). З копії технічного паспорта на комплекс будівель та споруд громадського призначення ( [ADDRESS] ) слідує, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , паспорт виготовлено станом на 19.12.2023 року. Відповідно до експлікації до даного комплексу входять: кінотеатр А, навіс Б, нежитлова будівля В., споруди. (а.с. 16-44). Відповідно до звіту АГ01243 про незалежну оцінку будівлі кінотеатру з прибудовою літ. А загальною площею 303,6 кв.м, навіс з прибудовою літ. Б загальною площею 26,8 кв.м, нежитлової будівлі з прибудовою літ. Б загальною площею 100,1 кв.м., який виготовлено ФОП [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ становить 104\~854 грн. (а.с. 45-66). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.02.2024 № 29/02-31 приватного нотаріуса Бешинської Г.А. Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінникої області слідує, що [PERSON] у посвідчені договору купівлі-продажу згідно біржового контракту № 10/04 (договір купівлі-продажу нерухомого майна) від 01.02.2010 комплексу приміщень кінотеатру загальною площею 430,5 кв.м., що розташований по [ADDRESS] , а також здійснити державну реєстрацію за ним права власності на зазначене майно відмовлено, оскільки нотаріальна дія, а саме договір купівлі-продажу нерухомого майна не посвідчувався (а.с. 67). Згідно копії витягу з сервісу перевірки контрагентів YouControl Компанія ПСП «Старт» (зареєстрована 01.03.2000 за юридичною адресою: Україна, с. Білоусівка, Тульчинський район) станом на 02.02.2024 припинено. Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення 07.05.2010; 1\~168\~117 0004 000515; припинення ЮО у зв`язку з визнанням її банкрутом (а.с. 69). Як вказував позивач, причиною його звернення до суду став захист його прав як власника нерухомого майна, набутого за договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі та не посвідченим нотаріально, що з огляду на наявні розбіжності в законодавстві впливає на дійсність правочину як правовстановлюючого документу, та як наслідок\~на можливість вільного володіння, користування та розпорядженням своїми правами як власником спірного нерухомого майна. Перевіряючи обґрунтованість та правомірність пред`явлених [PERSON] вимог, суд виходить з наступного. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо порядку вчинення та належного оформлення правочину, в даному випадку договору купівлі -продажу нерухомого майна, які врегульовуються нормами ЦК України 2003 року, який вступив в дію з 01.01.2004, що діяли станом на момент укладення угоди (біржового контракту) 01.02.2010. Так, за змістом статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~статтею 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~статті 657 ЦК України\~(в редакції, що діяла станом на час укладення договору 01.02.2010) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із частиною третьою\~статті 640 ЦК України\~(в редакції, що діяла станом на час виникнення правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Разом з тим, за змістом ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу"\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники\~члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст.15 Закону України „Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі-продажу нерухомого майна без нотаріального посвідчення біржового контракту. \~ \~ \~ \~Отже, в даних правовідносинах наявна колізія норм матеріального права, що визначали вимоги до форми угоди щодо відчуження нерухомого майна\~ст.15 Закону України "Про товарну біржу"\~та\~ст.657 ЦК\~України 2003 року. Відповідно до абз.3 п.2\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009\~року у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки Закон України "Про товарну біржу" було прийнято 1991 року, а\~Цивільний кодекс\~на момент укладання спірного правочину діяв з 01.01.2004 року, то при вирішенні даного спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування до спірного правочину\~вимог ст. 657 ЦК України (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що передбачав укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, який підлягав нотаріальному посвідченню. Крім того, за змістом ст. ст. 657 ЦК України (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) такий договір, крім нотаріального, підлягав ще й державній реєстрації. За змістом ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) державна реєстрація речових речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. У статті 3 вказаного закону визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Отже, на переконання суду, біржовий контракт від 01.02.2010 (договір купівлі-продажу нерухомого майна) підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, однак даних вимог при його укладенні дотримано не було з посиланням на\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року\~(в редакції, чинній на момент укладення договору). Відповідно до\~статті 220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За правилами частини другої\~статті 220 ЦК України\~у випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З аналізу вказаної законодавчої норми слідує, що частина друга\~статті 220 ЦК України\~застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. Однак вказаною законодавчою нормою не передбачено можливості визнання дійсним правочину, який підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Як розяснено Пленумом ВС України в абз. 2 п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Тому доводи позивача про те, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений, оскільки відповідав волі сторін, які дійшли згоди щодо усіх істотних умов, виконали такий договір повністю, і лише не посвідчено нотаріально, є помилковими, оскільки такий договір через недотримання форми його укладення є нікчемним, який не створив жодних прав та обов`язків для сторін. Крім того, суд зауважує, що, посилаючись на реєстрацію спірного договору купівлі-продажу на біржі, позивачем не доведено, в якому реєстрі та за яким номером здійснено таку реєстрацію. Ні в самому договорі, ні в жодному іншому документі не вказано його реєстраційного номеру. Так само не представлено ним доказів реєстрації права власності на комплекс приміщень кінотеатру на підставі вказаного договору за ним або ж реєстрації цього права на момент відчуження за продавцем ПСП «Старт». З огляду на викладені вище підстави суд не вбачає підстав для задоволення позову. При цьому суд доходить висновку, що Тульчинська міська рада є належним відповідачем у справі з огляду на таке. Так, у спорах, що стосуються оспорювання правочинів (визнання їх дійсними, недійсними, застосування реституції тощо), відповідачами, як правило, є сторони за правочином (договором). Разом з тим, у постанові від 03 червня 2020 року у справі №635/7642/16-ц Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що залежно від виду недійсності правочинів суди повинні встановлювати коло осіб, які мають право на їх оспорювання. Дійсність оспорюваного правочину можуть заперечувати сторони правочину та інші юридично заінтересовані особи, визначені у законі. Так, судом в ході розгляду справи встановлено, що Тульчинська міська рада дійсно не була стороною спірного договору. Однак в ході судового розгляду встановлено та ніким не спростовано, що СПС «Старт», як юридична особа, припинено 07.05.2010, жодних правонаступників не має. При цьому, нерухоме майно (комплекс приміщень кінотеатру) знаходиться на території Тульчинської територіальної громади, в тому числі на землі комунальної власності, про що в судовому засіданні зазначено, як позивачем, так не заперечено представником відповідача. З огляду на те, що право власності на спірне майно ні за ким не зареєстроване, іншого в ході судового розгляду не встановлено, таке майно за заявою уповноваженого органу Тульчинської міської ради може бути визнано безхазяйним та передане у власність територіальної громади за місцезнаходженням такого майна. Це може безпосередньо стосуватися прав та інтересів Тульчинської міської ради. Тому, на переконання суду, остання є належним відповідачем в даній справі. З огляду на це підстави для відмови в позові у зв`язку з пред`явленням вимог до неналежного відповідача відсутні. Також, на переконання суду, відсутні підстави для відмови в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності, як про те, зазначала представник відповідача. Так, відмова в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності можлива тоді, коли позов є обґрунтованим, однак визначений законом строк для пред`явлення вимоги для захисту права пропущено без поважних причин. Разом з тим, суд дійшов висновку, що даний позов необґрунтований, про що вказано вище в мотивувальній частині та саме з цих підстав він не може бути задоволений. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до\~ст.141 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору за рахунок відповідача у зв`язку з відмовою у позові.

Outcome: dismissed