Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

В Долинський районний суд Івано-Франківської області 27.02.2024 поступила позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди . Позивачка просить ухвалити рішення, яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] шкоду в розмірі 285288,64 гривень, що складається з 275288,64 гривень -матеріальної шкоди та 10 000,00 гривень- моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 23.10.2023 Калуським міськрайонним судом була винесена постанова по справі № 345/4683/23, відповідно до якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до обставин справи, [PERSON] 18.09.2023 о 18 год. 40 хв. в с. Вістова по вул. Центральна, керуючи транспортним засобом марки JAGUAR ХІ6, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем КІА SРОRТЕGЕ, д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Пошкоджене авто КІА SРОRТЕGЕ знаходиться у власності [PERSON] . Вказана вище постанова суду набрала законної сили 02.11.2023. Відповідальність [PERSON] перед третіми особами була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс № 214589300), з розміром франшизи 3 200,00 грн. та лімітом страхового відшкодування 160 000,00 грн Страхова компанія в межах ліміту матеріальної відповідальності (160 000,00 гривень) 15.11.2023 виплатила [PERSON] страхове відшкодування в сумі 156 800,00 гривень. Проте, розмір страхового відшкодування не покрив всі збитки, спричиненні внаслідок ДТП. 23.01.2024 суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] проведено експертне дослідження, за результатами якого складено звіт № 22/01/24, в якому встановлено розмір матеріального збитку позивачки, що склав 422 888,64 грн. Крім збитків, що завдані транспортному засобу, позивач додатково поніс витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 2 500,00 гривень . Вартість проведення оцінювання збитків , завданих транспортному засобу, склало 3 500,00 гривень. Тому, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати завдану [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі: 275 288.64 грн з розрахунку 422 888,64 грн (збитки згідно звіту оцінювача) - (мінус) 156 000,00 грн (виплачене страхове відшкодування) + (плюс) 3 200,00 грн (франшиза за страховим полісом винуватця ДТП)+ 2 500,00 грн (вартість евакуації транспортного засобу позивача) +(плюс) 3 500,00 грн вартість послуг з проведення оцінки збитків. Окрім цього, вважає, що протиправними діями відповідача було завдано [PERSON] , окрім матеріальної, також і моральну шкоду, з огляду на наступне. Після ДТП, скоєного відповідачем, позивачка зазнала сильних душевних страждань. Фактично позивачка до сьогоднішнього дня з жахом згадує, що через протиправні дії відповідача вона могла загинути, адже фактично її викинуло з дороги в кювет. Після скоєння відповідачем ДТП життя позивачки кардинально змінилося. Вона змушена була витрачати час на подолання наслідків ДТП. Протягом усього часу після пошкодження автомобіля не може вночі спокійно спати. Авто після ДТП стало непридатним для його використання, а грошей, щоб провести повноцінний ремонт, у неї немає. З часу ДТП, тривалий час, позивачка змушена була турбуватися обставинами по факту ДТП в поліції, страховій компанії, шукала сторонніх спеціалістів (експертів, адвокатів), щоб захистити своє право на відшкодування завданої шкоди. Для покриття витрат, пов`язаних з ДТП, її сім`ї довелося урізати сімейний бюджет, однак навіть до сьогоднішнього часу так і не змогла знайти необхідну суму коштів. Такі обставини спричинили виникнення постійного пригніченого стану та призвело до напруження у сімейних стосунках. Кожні вихідні, до моменту ДТП, позивачка із сім`єю виїжджала в місто для відпочинку та спілкування з рідними. Однак, пошкодження авто порушило звичайний лад родини позивачки, в тому числі вона була позбавлена можливості використовувати своє авто для відпочинку, роботи та в буденному житті. Крім того, після ДТП позивачці довелося перейти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності в пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що пов`язані з використанням транспортного засобу, довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушена була відмовитись. Крім того, за весь час після ДТП, відповідач жодним чином не намагався врегулювати ситуацію, що склалася, тобто не проявляв жодного бажання щодо визначення порядку та строків відшкодування шкоди. Як видно з постанови Калуського міськрайонного суду від 23.10.2023, відповідач навіть не з`являвся жодного разу до суду під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності. Така безвідповідальна та цинічна поведінка відповідача також викликає у позивачки додаткові душевні страждання, адже розуміння того факту, що людині просто байдуже, які настали наслідки в результаті його протиправних та незаконних дій, а також відверте ігнорування слухання в суді, постійно приводить її в стан сильного душевного хвилювання. З огляду на викладене вище, з урахуванням того, що протиправними діями відповідача було порушено звичний спосіб життя [PERSON] , а наслідки ДТП негативно вплинули на стан її здоров`я, вважає, що розмір моральної шкоди, яку їй було завдано, можна оцінити в розмірі 10000,00 грн. Дані кошти хоч якимось чином мають компенсувати ті емоційні та душевні страждання, які довелося перенести позивачці з відновленням її психічного та емоційного стану. Тому, загалом, розмір завданої відповідачем шкоди складає: 285288,64 гривень, а саме: 275288,64 гривень - матеріальна шкода + 10 000,00 гривень моральна шкода. Попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які очікуються у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, становить 15781,39 грн, а саме: - судовий збір за подання даної позовної заяви: 5781,39 грн. (за вимогу майнового характеру - 2753,39 грн, за вимогу про стягнення моральної шкоди - 3028,00 грн); - вартість послуг професійної правничої допомоги - 10000,00 грн (повний пакет документів, які стосуються понесення витрат на професійну правничу допомогу по справі, буде подано до суду у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с.1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 цивільна справа № 343/494/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.40). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 343/494/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу п?ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.43). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2024 постановлено провести судові засідання у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а саме: за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (https:/easycon.com.ua/) за участю представника позивачки [PERSON] - адвоката адвоката Шевченко Кирила Тарасовича, який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса: [INFO] (а.с.48) Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.56). Позивачка [PERSON] в судові засідання не з`явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку. Представник позивачки - адвокат Шевченко К.Т. (ордер серії АТ №1061591 а.с.4) в судових засіданнях проведених в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини, просив позов задоволити. Додатково пояснив, що позивачка по справі [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] з приводу відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди. Однак це також не принесло жодного результату, тому вона змушена звертатись до судових органів з даним позовом. Не заперечив проти заочного розгляду справи. В останнє судове засідання представник позивачки адвокат Шевченко К.Т. не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить провести за його відсутності, проти винесення заочного рішення - не заперечує (а.с.85-86). Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з`явився, причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про розгляд справи (а.с.58,63,71,81), судові повістки, які направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою реєстрації - [ADDRESS] , повернулись в Долинський районний суд з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.65-66, 73-74, 83-84). Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (ухвала про заочний розгляд а.с.75). Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Шевченко К.Т., дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа , якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з положень ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4). Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові від 26.01.2022 по справі № 204/5403/18 (провадження № 61-14777св21) та постанові від 26.01.2022 по справі № 465/674/19 (провадження № 61-12514св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що "...Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14- 176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/І5-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні". Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21). Пунктом 9.5 ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Постановою правління Національного банку України № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30.05.2022 , затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: 1) за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого; 2) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320000 гривень на одного потерпілого. Постанова набрала чинності 01 липня 2022 року. Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-І9062св20). Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень ч.2 ст. 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22) та від 17 серпня 2022 року у справі № 761/15232/18 (провадження № 61-19661св20). Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч.2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 18.09.2023 о 18.40 год. в с. Вістова, вул. Центральна, водій [PERSON] керував автомобілем «JAGUAR XJ6» з д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «KIA SPORTAGE» з д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 11.3, п. 11.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.10.2023 в справі №345/4683/23 , яка набрала законної сили 02.11.2023, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень (а.с.10). Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені 18.09.2023 дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №22/01/24 від 23.01.2024, вартість такого відновлювального ремонту автомобіля «KIA Sportage» р.н. [NUMBER] складає 422888,64 грн., без ПДВ (а.с.11-15). У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508сз18) зроблено правові висновки щодо відшкодування величини втрати товарної вартості транспортного засобу, які полягають у такому. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-6691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні за змістом висновки щодо відшкодування потерпілому саме вартості відновлюваного ремонту викладено у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 по справі 757/33065/18-ц (провадження № 61-691сп21) та від 17.08.2022 у справі № 761/15232/18 (проваджений № 61-19661св20). При цьому пунктом 32.7 ч.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Таким чином, системний аналіз пункту 32.7 ч.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього п. 3 ч.1 ст. 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «JAGUAR XJ6» державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника , який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, яким в даному випадку виступає ТДВ СК «Альфа-Гарант». З огляду на викладене з ТДВ СК «Альфа-Гарант» підлягає стягненню страхове відшкодування, а саме: матеріальний збиток, який визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в межах граничної суми страхового відшкодування, передбаченого Постановою правління Національного банку України № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30.05.2022, яка набрала чинності 01 липня 2022 року, чинної на момент укладення договору страхування ОСЦПВВНТЗ, поліс №214589300, у розмірі 160 000,00 грн. Згідно із позицією відображеною у ряді постанов Верховного Суду, у тому числі і у рішеннях Великої Палати, винуватець повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку який повинен відшкодувати страховик на винуватця - суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Суть зводиться до того, що з винуватця можна стягнути лише ті суми, які не платить страхова, до яких, як правило відносяться: знос авто, франшиза, розмір збитку понад страхову суму. Якщо потерпілий заявляє вимогу до винуватця про відшкодування тих платежів, які повинна сплатити страхова компанія, то суд повинен відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Єдине виключення - сам винуватець згоден самостійно покрити розмір завданого збитку, який повинен бути покритий страховою компанією. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: № 204/5314/18 від 25.11.2021; № 208/2600/17 від 27.10.2021; № 205/1314/16-ц від 20.10.2021; № 362/3043/18 від 06.10.2021; № 753/311/17 від 06.10.2021; № 128/1453/18 від 06.10.2021; № 369/11644/16-ц від 04.08.2021; № 759/24061/19 від 28.07.2021; № 523/7115/18 від 30.06.2021; № 204/4050/17 від 03.06.2021; № 607/17727/18 від 19.05.2021; № 523/3212/19 від 24.03.2021; № 753/11069/16 від 17.02.2021; № 760/5686/17 від 17.02.2021; № 592/8115/18 від 03.02.2021. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією інформації з карткового рахунку (а.с.37), ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачці [PERSON] , страхове відшкодування в межах ліміту матеріальної відповідальності (160000,00 грн) за мінусом франшизи (3200,00 грн) в сумі 156800,00грн. Оскільки, розмір майнового збитку, завданого позивачці [PERSON] з вини [PERSON] , перевищує ліміт страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант», тому з [PERSON] , підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, а саме: 266088,64 грн (422888,64 грн - 156 800,00 грн.). Крім того, позивачкою були понесені додаткові витрати на евакуацію транспортного засобу п/п [PERSON] в розмірі 2500,00 грн, що підтверджується квитанцією від 20.09.2023 (а.с.35 ) та за проведення незалежної оцінки КТЗ ФОП [PERSON] в розмірі 3500,00 грн, що підтверджується дублікатом чека від 25.01.2024 (а.с.36), які теж підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Всього, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, кошти в розмірі 272 088,64 грн. Таким чином, суд вважає, що порушені права позивачки підлягають захисту в судовому порядку шляхом часткового задоволення даного позову в цій частині. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного: Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно абз 1 п. 4 вказаної Постанови , у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 7 Постанови - заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У абз. 2 п. 5 Постанови , судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд зазначає, що дорожньо-транспортна пригода це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі загального користування, що призвело до механічного пошкодження даних транспортних засобів. Сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою і небезпечною подією, що полягає у факті настання дорожньо-транспортної пригоди та її наслідках. Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в Україні, у тому числі ч.2 ст. 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпцію моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди (узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/24143/19). Виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодуванню позивачці підлягає моральна шкода, завдана в результаті ДТП, у розмірі 5000, 00 грн. Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення. Щодо відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В позовній заяві представником позивачки зазначено про попередній орієнтований розрахунок витрат по справі, які позивачка понесла і очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить 5781,39 грн - судовий збір за подання до суду позовної заяви, 10 000.00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні ст. ст. 77,79 ЦПК України, а саме: договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, детального розрахунку витрат із зазначенням виду послуги, часу, необхідного для її виконання та вартості послуги, касових ордерів сплати гонорару. У зв`язку з чим, неможливо встановити, що зазначені позивачкою витрати взагалі були понесені та саме у зв`язку із представництвом її інтересів у суді за даною цивільною справою Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів понесення нею витрат на правову допомогу адвоката, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення судових витрат на правову допомогу. Щодо стягнення з відповідача судового збору сплаченого позивачкою при зверненні до суду з даним позовом , суд зазначає про те, що відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 5781,39 грн, з яких : 2753,39 грн за вимогу майнового характеру (квитанція а.с.5) та 3028,00 грн за вимогу немайнового характеру (квитанція а.с.6). З відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені на 97,41% з розрахунку: 272088 грн 64 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 285288 грн 64 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 95,37 % (відсоток задоволених позовних вимог). Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача складає 5513.71 грн з розрахунку: 5781,39 грн (сума сплаченого судового збору) х 95.37 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі вище викладеного, ст.ст.22, 979, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України,

Outcome: approved