Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

На розгляді суду об`єднана цивільна справа за вказаними позовами. Позивачка за первісним позовом просить суд розірвати зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, обґрунтовуючи вимогу тим, що 04.10.2003 між сторонами було зареєстровано шлюб, у якому народилося двоє дітей. Восени 2021 відносини подружжя почали погіршуватись, протягом більше двох років вони проживають окремо у різних кімнатах, рідко спілкуються. Позивачка стверджує, що не цікавить чоловіка як дружина, а він не цікавить її. Шлюб є формальним. Відзив на первісний позов не подано. Відповідач за первісним позовом у зустрічній позовній заяві заявив, що шлюб слід розірвати, але з інших мотивів та підстав розірвання шлюбу. Він же, як Позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина разом із ним, батьком, та залишити його на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька. Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що не згідний із мотивами розірвання шлюбу. Причиною розпаду сім`ї є те, що дружина зрадила подружню вірність, має намір створити іншу сім`ю. Проживає та працює більше шести років у Чехії. В шлюбі народилось двоє дітей, з яких донька [PERSON] є повнолітньою. Між ним та матір`ю дітей виник спір щодо місця проживання неповнолітнього сина. Позивачка приїжджала в Україну, щоб вивезти дітей за кордон. Старша донька погодилася. Молодший син не хоче виїжджати. Він навчається у восьмому класі у Фанчиківській ЗОШ І-ІІІ ст. За шість років , поки дружина була за кордоном, батьком ним опікувався, займався вихованням, створював умови для життя, навчання та розвитку. Тому місце проживання дитини слід визначити разом із ним. Відзив на зустрічний позов не подано. На судовий розгляд справи учасники справи не з`явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце проведення судових засідань. Представник позивачки за первісним позовом адвокат Вебер М.М. подав письмову заяву, у якій просив розглядати справу без участі сторони позивача за первісним позовом. Заявив, що підтримує первісний позов, просить задовольнити, шлюб розірвати, залишити прізвище « [PERSON] ». Щодо вимог зустрічного позову, заявив, що відповідачка за зустрічним позовом не заперечує проти визначення місця проживання сина разом із батьком. Представник відповідача за первісним позовом адвокат Дидинська Б.М. подала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглядати справу без участі сторони відповідача за первісним позовом. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Вимоги зустрічного позову як позивач підтримує частково, просить суд задовольнити вимогу про визначення місця проживання дитини разом із ним. Просить залишити без розгляду вимогу про стягнення аліментів, оскільки між ним та матір`ю дитини досягнуто домовленість про її добровільну участь у матеріальному утриманні дитини. Третя особа Виноградівська міська рада Берегівського району Закарпатської області, як орган опіки та піклування, подала висновок по суті вимог позову про визначення місця проживання дитини. Подала клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, вивчивши доводи зустрічного позову та дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, вивчивши зміст Висновку органу опіки та піклування суд вирішив наступне. Суд встановив, що 04.10.2003 сторони\~ - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу\~ - [PERSON] . Шлюб зареєстровано у відділі РАГС Виноградівського РУЮ Закарпатської області, актовий запис №154 (а.с.5). В шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . (а.с.9, 10). Зі слів обох із подружжя, шлюбні відносини між подружжям припинено, шлюб є формальним, обоє прийняли рішення про недоцільність існування формального зареєстрованого шлюбу. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. З часу запровадження даної цивільної справи сторони не виявили бажання зберегти шлюбні відносини, примиритися. Як дружина так і чоловік наполягають на розірванні шлюбу. З огляду на наведені вище обставини та відповідні їм норми сімейного права, шлюб слід розірвати. Щодо зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд прийшов до наступного висновку. Суд встановив, що батько та мати дитини - [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживають окремо. Зі слів сторін, мати дитини працює у Чеській Республіці вже протягом шести років. Дитина навчається у Фанчиківській ЗОШ І-ІІІ ст, проживає разом із батьком, який самостійно піклується про дитину, забезпечує умови життя сина, його навчання, та розвитку, займається його вихованням. Орган опіки та піклування на виконання своїх повноважень у межах своєї компетенції вивчив порушене батьком дитини (позивач за зустрічним позовом) питання та з`ясував наступне. Подружні відносини подружжя [PERSON] не підтримують. Дружина має намір створити іншу сім`ю, більше шести років проживає та працює в Чехії. Подружжя не може вирішити питання про місце проживання неповнолітнього сина. Батько дитини [PERSON] проживає у власному будинку в [ADDRESS] . Позитивно характеризується за місцем проживання. Пенсіонер. Працює на автозаправній станції. Веде здоровий спосіб життя. Відповідально ставиться до своїх обов`язків. Його син [PERSON] , 2010 р.н., є учнем Фанчиківської ЗОШ. Вихованням дитини займається батько, цікавиться успіхами та поведінкою сина у школі. Тому служба у справах дітей винесла питання про місце проживання дитини на розгляд комісії. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила передати розгляд питання про визначення місця проживання дитини суду. Суд пересвідчився, що внаслідок розриву подружніх зв`язків подружжя [PERSON] припинило спільне сімейне проживання, дружина вже протягом шести років проживає та працює у Чеській Республіці. Син сторін [PERSON] , [INFO] , на час судового розгляду справи має повних 14 років. Представник позивача за зустрічним позовом подав до суду письмову заяву, власноруч написану неповнолітнім [PERSON] , 2010 р.н., за змістом якої дитина повідомила, що його мати живе в Чехії десь сім років. Він живе з батьком в с.Фанчиково. Мати приїжджає два рази на рік. Дитина заявила, що не хоче виїжджати на проживання до Чехії, не хоче змінювати школу, де навчається. Хоче жити з батьком в Україні. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України). Згідно з положенням ст.8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України, обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, за вирішенням питання про визначення місця проживання дитини. Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, бажання дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини [PERSON] , 2010 р.н.,\~ із його батьком [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При поданні позовної заяви позивачка за первісним позовом сплатила судовий у розмірі 1095,07 грн. Просила залишити судові витрати за нею. Відтак, судові витрати позивачки за первісним позовом слід покласти на неї, [PERSON] . При поданні зустрічної позовної заяви 26.09.2023 позивач за зустрічним позовом сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн за немайнову вимогу, які у зв`язку із задоволенням немайнової вимоги слід стягнути із відповідачки за зустрічним позовом на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved