Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

24 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання виконавчого напису № 51826, вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області - Грисюк Оленою Василівною таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 липня 2021 року головним державним виконавцем Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Загребельною О. Л. було відкрито виконавче провадження № 65958406 з виконання спірного виконавчого напису. В якості підстав позову представник позивача зазначає, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства з огляду на те, що стягувачем для вчинення напису не було надано затвердженого законодавством переліку документів, які підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором, а в свою чергу нотаріус [PERSON] не перевірила надані для вчинення напису документи, а отже, вчинила оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, належними доказами якої можуть бути виключно первинні документи, не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості. Крім того вважає, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним з огляду на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, оскільки під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого кредитного договору, що є порушенням вимог ст. ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій в частині переліку документів та є підставами для визнання його таким,\~що не\~підлягає виконанню. Представник позивача адвокат Годько І. О. надала до суду заяву, в якій просить проводити судовий розгляд в порядку заочного розгляду у зв`язку з неявкою відповідача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.86-88). Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа в електронний кабінет (а.с.91). Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою від 11 червня 2024 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши докази, що маються у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, остання пропонує стягнути грошові кошти з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» в сумі 47 295 гривень 00 копійок, які є боргом за Кредитним договором №617326 від 01 листопада 2018 року, укладеним між позивачем та ТОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.12). Стягнення заборгованості проводиться за період з 01 листопада 2018 року по 01 березня 2020 року, яка складається із заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2 500 гривень 00 копійок та із простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 44 795 гривень 00 копійок, а також з плати за вчинення виконавчого напису в сумі 750 гривень 00 копійок, а всього 48\~045 гривень 16 копійок.\~ Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №51826. Відповідно до постанови головного державного виконавця Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області ПСМУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2021 року, було відкрито виконавче провадження № 65958406по виконанню спірного виконавчого напису (а.с.\~11). Постановою від 11 вересня 2023 року було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 61), а ухвалою суду від 29 квітня 2024 року стягнення за спірним виконавчим написом було зупинене (а.с.69). Постановою від 06 травня 2024 року вчинення виконавчих дій було зупинено на підставі ухвали суду (а.с.89). Як з`ясовано з матеріалів справи відповідач не спростував посилання позивача про порушення приватним нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат». Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд посилається на те, що відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: "Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника". Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 51826 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 24 травня 2021 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, що підтверджується матеріалами справи (а.с.13-22). Тому суд вважає, що доводи позивача про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом на підставі Кредитного договору № 617326 від 01 листопада 2018 року, укладеного між позивачем та ТОВ «ВЕЛЛФІН», таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, а відповідач не надав суду докази на спростування позиції позивача. Суд під час ухвалення такого рішення мотивується тим, що категорія безспірності заборгованості за кредитним договором відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1722 від 29 червня 1999 року, в редакції на день вчинення спірного виконавчого напису, вимагала надання нотаріусу крім інших доказів безспірності, також і нотаріально посвідчений кредитний договір, який гарантує безспірність вимог кредитора через вид свого укладання - письмова форма з нотаріальним посвідченням. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено суду про існування порушень законодавства при його вчиненні. Ухвалою суду\~від 29\~квітня 2024\~року було зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, що зареєстрований в реєстрі за № 51826 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованості в розмірі 48 045 гривень 16 копійок (а.с. 69). Частиною 7 ст. 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Стосовно стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, який він сплати під час звернення з заявою про забезпечення позову в розмірі 605 гривень 60 копійок. Також у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову на підставі ст. 8 Закону Країни «Про судовий збір», тому витрати зі сплати судового збору в розмірі 3\~028 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на корись держави. Позиція суду в частині звільнення позивача від сплати судового збору за подання позову відповідає позиції ВС, яка викладена в постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 743/1481/21. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з підготовкою позовної заяви до суду, надано Договір про надання правничої допомоги № 16\~від 01\~березня 2024\~року,\~укладений між\~адвокатом Годько\~І.\~О.\~та [PERSON] \~(а.с.28-29),\~копію свідоцтва\~про право\~на заняття\~адвокатською діяльністю\~серії ДП\~№ 4971\~(а.с.\~33),\~копію ордеру\~серії АЕ\~№ 1280378\~(а.с.32),\~Акт здачі\~ прийняття\~робіт (послуг)\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~№ 16\~від 01\~березня 2024\~року (а.с.30),\~квитанцію до\~прибуткового касового\~ордера №\~16/01\~від 22\~квітня 2024\~року на\~суму 4\~000\~гривень 00\~копійок (а.с.31). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4\~000 гривень 00 копійок (а.с.31). На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved