Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

19.01.2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом до Краматорського міського суду Донецької області. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду у спрощеному провадженні. Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2023 року прийнято позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В обґрунтування позову представник\~АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що 23.03.2017 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 23.03.2017 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який відповідно до Договору було збільшено до 13 000,00 грн. Як зазначає представник позивача, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.07.2019 року. Банк зазначає, що спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів відповідачів, в котрих в якості адреси реєстрації відповідачів зазначена адреса [ADDRESS] . Станом на дату смерті позичальника [PERSON] , тобто на 19.07.2019 року, заборгованість останнього перед банком за кредитним договором №б/н від 23.03.2017 року становить 13 080 грн. 14 коп., з котрих: 13 080 грн. 14 коп. - заборгованість за тілом кредиту. Тому, посилаючись на положення ч.3 ст. 1268 ЦК України, вказану суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору АТ КБ «ПриватБанк»\~просить стягнути з відповідачів на свою користь. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив, що проти розгляду справи за його відсутності та ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву на позов не надали. На адресу суду повернувся конверт із рекомендованим повідомленням із судовою повісткою із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, враховуючи, що судом судова повістка про виклик відповідачів у судове засідання направлялася за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів, однак на адресу суду повернувся поштовий конверт із відміткою «за закінченням терміну зберігання», а іншої адреси відповідачі суду не повідомили, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими та можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору від 23.03.2017 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 13\~000,00 грн. Згідно Статуту від 06.09.2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.06.2021 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що в свою чергу є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Встановлено, що [PERSON] , згідно укладеного договору № б/н від 23.03.2017 року, звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, та 23.03.2017 року підписав заяву та підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг та відповідно підтвердив, що він повністю проінформований про умови кредитування. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач надав заяву від 23.03.2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», котра підписана [PERSON] , розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.03.2017 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно котрих обслуговується останній. Відповідно до ст.634 ЦК України, договір про надання банківських послуг є договором приєднання і складається з анкети - заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», викладених на банківському сайті: www.ргіvatbank.ua. Підписом у своїй заяві [PERSON] підтвердив, що він повністю був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», котрі були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивачем зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконано належним чином і у повному обсязі. [INFO] позичальник [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 22.07.2019 року, актовий запис за №2250. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2024 року витребувано у Першої краматорської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії усіх матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Згідно відповіді Першої краматорської державної нотаріальної контори від 19.04.2024 року та згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину №76684565 від 19.04.2024 року, спадкова справа №189/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , була заведена 11.03.2021 року на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №76685012 від 19.04.2024 року інформація про посвідчені заповіти відсутня. Інших заяв до нотаріальної контори не надходило. Таким чином, в матеріалах спадкової справи №189/2021, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відсутні заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] не отримували. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1ст.1270 ЦК). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Згідно з частиною першою ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Проте доказів отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] , майна у спадщину, матеріали справи не містять, позивачем суду таких доказів не надано. В позовній заяві позивачем зазначено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про місце реєстрації в їх паспортах. Згідно довідок №7905 та №7902 про реєстрацію місця проживання особи, виданих Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради 31.01.2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.03.1986 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 28.06.1990 року. Проте реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] за тією ж адресою, що і [PERSON] за час свого життя, не є безумовним підтвердженням того, що відповідачі проживали разом з [PERSON] , та є особами, які відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Відповідно до частини 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимим, достовірними доказами факт отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] майна - спадщини після смерті позичальника [PERSON] . Крім того, оскільки зі смертю позичальника - [PERSON] відносини між кредитором - АТ КБ «Приватбанк» і позичальником за договором № б/н від 23.03.2017 року припинились, а його спадкоємці сторонами цього кредитного договору не були, спірні правовідносини не можуть регулюватись нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за кредитним договором. Зобов`язання по поверненню позики у даному випадку включається до складу спадщини, тому у даному випадку застосовуються не умови договору позики щодо строків повернення позики чи його сплати, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї статті, а саме: суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, якщо вони відмовилися від одностороннього платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року по справі № 6-2962цс16. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Outcome: dismissed