Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі) аліменти на своє утримання в розмірі по 1/4 частки з кожної з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подання позову і довічно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою з інвалідність 2 групи, його єдине джерело доходу є щомісячна пенсія у сумі 2 500,00 грн. Він є самотнім чоловіком похилого віку, проживає один, близької людини, яка може допомагати йому та підтримувати матеріально немає. При цьому, його дочки - відповідачі, не зважаючи на свій обов`язок утримувати непрацездатного батька на його прохання ніякої допомоги йому не надають, що змушує його на підставі ст. 202 СК України звернутись до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження скрутного матеріального становища. При цьому, позивач ухилявся від сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] та має на даний час обов`язок зі сплати аліментів у зв`язку з її навчанням. При цьому, позивач по відношенню до своїх дітей та дружини застосовував фізичне та психологічне насильство, зловживав спиртними напоями, не працював, не забезпечував родину необхідним. Також представник вказала, що 2 групу інвалідності позивач має у зв`язку з його побиттям [PERSON] під час їх перебування у сталі алкогольного сп`яніння, що підтверджено вироком суду від 03.10.2022 року. При цьому, від обвинуваченого [PERSON] отримав відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а коли позивач перебував у лікарні дружина та дочки доглядали його, купували необхідне за власні кошти. Крім того, позивач може працювати. Щодо матеріального становища відповідачів зазначила, що молодша донька є студенткою, а старша має проблеми зі здоров`ям та у неї є на утриманні малолітня дитина, яку вона виховує самостійно. Тому, наявні підстави для відмови у задоволенні позову. У відповідях на відзив позивач та представник позивача вказали, що [PERSON] має проблеми зі здоров`ям та не може працевлаштуватись. Наголосив, що його матеріальне становище є скрутним, а відповідачі йому ніяк не допомагають. Аліменти на користь дочки вираховуються з його пенсії. Щодо інвалідності позивача, то захворювання він отримав після побиття невідомою особою. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідачі та їх представник просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 30.10.2023 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 14.12.2023 року до матеріалів справи долучено відзив та відповідь на відзив, а також документи, надані стороною відповідачів, постановлено викликати і допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 09.04.2024 року до матеріалів справи долучено відповідь а відзив та документи, надані стороною відповідачів. Вислухавши пояснення сторін, їх представників та заявлених у справі свідків, дослідивши матеріали справи, суд до наступних висновків. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка після укладення шлюбу 29.07.2017 року змінила прізвище на « [PERSON] », є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є особою з інвалідністю 2 групи, загальне захворювання, термін дії до 30.06.2024 року, що вбачається із пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Як вбачається із довідки про доходи [PERSON] від 14.06.2023 року, сума його пенсії за період з 01.12.2022 року по 31.05.2023 року складає 11 963,23 грн., розмір щомісячної пенсії станом на травень 2023 року - 2 520,00 грн. В той же час, [PERSON] , її дочки [PERSON] , [PERSON] та онука [PERSON] (дочка [PERSON] ) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 08.01.2020 року у справі №761/46825/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Так, [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років. Як вбачається із наданого розрахунку Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 09.08.2023 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 140 606,31 грн. При цьому, із грудня 2019 року (з початку нарахування аліментів за судовим наказом) до повноліття [PERSON] її батьком [PERSON] жодних коштів на її утримання у рамках виконавчого провадження стягнуто чи сплачено добровільно не було. На сьогоднішній день повнолітня [PERSON] є студенткою денної форми навчання Київського університету імені Бориса Грінченка (початок навчання 01.09.2021, а термін закінчення навчального закладу 30.06.2025 року). Крім того, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження [NUMBER] на підставі виконавчого листа №761/21823/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто з 22 червня 2023 року по 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку, про що 14.02.2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також було надано суду медичні документи, з яких вбачається, що [PERSON] має захворювання колінного суглобу, а [PERSON] - щитоподібної залози. [PERSON] працює лікарем-стоматологом-ортопедом у ТОВ «Санті 1», її дохід за період з 01.11.2022 року по 31.10.2023 року склав 86 160,00 грн. (щомісяця 5 779,90 грн.), що вбачається із довідки від 06.11.2023 року №0С01-000010. Щодо поведінки позивача варто зазначити, що мали місце звернення до Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області [PERSON] , [PERSON] про вчинення [PERSON] сварок протягом 2019-2021 рр., у 2023 році, що вбачається із листа від 03.08.2022 року №С-183/109/1405/01. Так, вироком Макарівського районного суду Київської області від 22.10.2021 року, що набрав законної сили 22.11.2021 року, у справі №370/327/21, [PERSON] [INFO] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] [INFO] , від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, поклавши на нього визначені обов`язки відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Як встановлено даним вироком, [PERSON] та [PERSON] з 28 серпня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей, та до останнього часу проживають разом в житловому будинку по [ADDRESS] . Проте, у зв`язку із суттєвим погіршенням сімейних відносин та постійними сварками, які [PERSON] вчиняв стосовно своєї дружини [PERSON] , остання подала до Шевченківського районного суду в м. Київ позовну заяву про розірвання шлюбу та 04 грудня 2019 року позовну заяву було задоволено. Після розлучення, [PERSON] , продовжив проживати в одному будинку з колишньою дружиною за вищевказаною адресою та в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно вчинив систематичне домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини [PERSON] . Крім того, неодноразово постановами Макарівського районного суду Київської області [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушень, передчасних ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що скоєно 08.07.2018 року, 23.09.2020 року, 23.01.2021 року, 16.02.2023 року, по відношенню до своєї колишньої дружини [PERSON] , про що було винесено відповідні постанови. Також вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03.10.2022 року у справі №761/10440/22, що набрав законної сили 14.02.2023 року, [PERSON] , [INFO] визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, призначено йому покарання. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 67140 грн. 39 коп. та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. Як встановлено даним вироком, 04 січня 2022 року, приблизно о 04 годині 10 хвилин, [PERSON] , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у дворі будинку [ADDRESS] , наніс [PERSON] , руками не менше п`яти ударів в область тулуба, ногами не менше двох ударів в область тулуба та не менше п`яти ударів в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, а саме закрита черепно-мозкова травма: навколоочні синці (без опису морфології) з обох сторін рани (визначені клiнiчними лікарями як забійні, без опису морфології) в ділянці лівої брови (близько 0,5х5,0(см)), в ділянці підборіддя (близько 0,2х5,0(см)), нижньої губи; перелом нижньої щелепи в проекції кута праворуч; розрив барабанної перетинки та ушкодження нижньої стінки зовнішнього слухового ходу справа; струс головного мозку, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та садна (без опису морфології) у ділянці грудної клітини та на шкірі живота в ділянці лівого підребер`я, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, в результаті чого останній втратив свідомість. У подальшому, [PERSON] обшукав [PERSON] , після чого заволодів мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 9 4/64GB Grey», вартістю 2 757 гривень, посвідченням водія на ім`я [PERSON] , [INFO] , зв`язкою ключів в кількості 4 шт., ланцюжком із металу білого кольору, хрестиком із металу білого кольору, електромагнітним ключем білого кольору, дисконтною картою «BVS». Даним вироком не встановлено факт перебування [PERSON] на час скоєння неправомірних дій відносно нього у сталі алкогольного сп`яніння. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Крім того, допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказали, що позивач зловживає спиртними напоями, у сім`ї були часті сварки, після чого мали місце виклики поліції. Свідки також зазначили, що [PERSON] та відповідачі допомогами матеріально позивачу, коли той був у лікарні. Ч. 2 ст. 51 Конституції України визначено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно положень ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, зауважила, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу у матеріальній допомозі. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Такий обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. Тобто, суд, на підставі доказів по справі, має встановити три умови, що зобов`язують повнолітніх дітей утримувати батьків. У даній справі встановлено, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи, отримує пенсію у сумі близько 2 тис.грн. щомісячно. У той же час, згідно наявної у справі постанови Макарівського районного суду Київської області від 09.07.2018 року вбачається про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї доньки - відповідача у цій справі [PERSON] .. Крім того, позивачем не доведено, що він позбавлений можливості працевлаштуватися, тобто що є непрацездатною особою, враховуючи ту обставину, що у наданих медичних документах не вказано, що йому заборонено працювати. Висновку МСЕК про умови та характер праці позивача надано не було. Таким чином, твердження про те, що позивач є непрацездатною особою не знайшло своє підтвердження у ході розгляду справи, що виключає можливість стягнення на його користь аліментів з повнолітніх дітей. При цьому, щодо вимог до дочки [PERSON] варто зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження сплати батьком аліментів на її утримання, а надані стороною відповідачів докази підтверджують, що за рішенням суду про стягнення аліментів до її повноліття [PERSON] жодних коштів не сплачено. При цьому, на даний час відповідач [PERSON] продовжує навчання у судом ухвалено рішення про стягнення аліментів з батька у зв`язку з цим. Щодо іншої дочки - [PERSON] , то вона на утриманні має дочку [PERSON] , 2008 року, яка у силу свого віку періодично хворіє та потребує при цьому значних витрат, про що у матеріалах справи містяться документи, а заробітна плата [PERSON] не є високою. Не встановлено у судовому засіданні обставин, за яких відповідачі відмовляли у наданні допомоги своєму батьку у добровільному порядку. За вказаних обставин,покільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилається, у задоволенні даного позову слід відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи відмову у задоволенні позову, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed