Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та з урахуванням уточнень, просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем- сином [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що після придбання ними кв. [ADDRESS] , яка була оформлена на сина [PERSON] , вони стали мешкати разом, позивач була зареєстрована, але син не встиг прописатися, посилаючись на невідкладні справи. З початком військовою агресією РФ проти України , син допомагав сім`ї своєї дівчини вибратися з окупованої території, потрапив в полон, де над ним знущалися, у нього були пошкоджені від побоїв всі внутрішні органи і коли він зміг добратися додому,то через декілька днів помер. Позивач, страждаючи захворюванням серцево-судинної системи, через смерть сина перенесла інсульт, дотепер періодично лікується стаціонарно і амбулаторно, знаходиться під наглядом лікарів. 06.12.2023 вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність документів, що підтверджують факт прийняття ним спадщини Представник відповідача-Харківської міської ради належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи , в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив, відзиву на позов не подав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 25.04.2024, за клопотанням позивача, витребувана з 2-ї Харківської міської державної нотаріальної контори інформація про спадкоємців, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а також витяг зі спадкового реєстру ( заповіти/ спадкові договори). Суд, вислухавши вступне слово заявника,його представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.05.2021 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В., [PERSON] належить двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною пл.. 41,9 кв.м., житловою-28,6 кв.м. Як вбачається з довідки Реєстру територіальної громади м.Харкова в зазначеній квартирі зареєстрована з червня 2021 року [PERSON] . Відомості про реєстрацію сина позивача [PERSON] відсутні. [INFO] [PERSON] , 1986 року народження помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 14.06.2022 Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків). З лікарського свідоцтва про смерть № 10-12/1485-ДМ/2022 від 31.03.2022 випливає, що [PERSON] вдома по [ADDRESS] . Згідно інформації Другої ХМДНК № 300/02-14/П від 01.05.2024, після померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа, в матеріалах якої є заява від 06.06.2023 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від рідного брата спадкодавця- [PERSON] , заява від 06.12.2023 про видачу свідоцтва право право на спадщину від матері спадкодавця [PERSON] . Постановою Другої Харківської міської державної нотаріальної контори від 06.12.2023 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`зку з тим, що спадкоємець пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини та неможливістю встановити факт проживання за однією адресою зі спадкодавцем. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом по квартирі [ADDRESS] стверджував, що [PERSON] з матір`ю [PERSON] придбали дві кімнати та стали мешкати у травні-червні 2021 року. Їм допомагав та приходив другий син позивача- [PERSON] . У 2022 році [PERSON] помер. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що молодший брат [PERSON] з матір`ю проживали по [ADDRESS] , а у 2021 році продали квартиру та купили по [ADDRESS] , де разом і мешкали. Після смерті брата позивач знаходилась за станом здоров`я у вкрай тяжкому стані, тому свідок, як спадкоємець другої черги звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте його було відмовлено через пропуск передбаченого строку. Коли стан здоров`я [PERSON] дозволив, вона самостійно звернулась до нотаріальної контори. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, від 17 січня 2022 року у справі № 643/790/20, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 198/132/21, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21. Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки заявником доведені вимоги стосовно факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а також підтверджені належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати коменсуються за рахунок держави, оскільки при поданні позовної заяви [PERSON] була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 08.02.2024. На підставі викладеного і

Outcome: approved