Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті котрого заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини померлого, на підставі якої приватний нотаріус завів спадкову справу №6/2023, яка у спадковому реєстрі була зареєстрована за №70256929. Після спливу встановленого шести місячного строку для прийняття спадщини, заявник був єдиним спадкоємцем у спадкові справі №70256929, який подав заяву на прийняття спадщини після померлого. 26 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого, яке складається із квартири [ADDRESS] . 26 лютого 2024 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №28/02-31 від 26.02.2024 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат». У вказаній постанові, зокрема, вказано, що неможливо встановити родинні стосунки між [PERSON] та [PERSON] , рекомендовано звернутись до суду. Заявник зазначає, що є родичем померлого, а саме внучатим двоюрідним племінником (троюрідним онуком). На підставі викладеного просить суд встановити факт того, що [PERSON] є внучатим двоюрідним племінником (родичем шостого ступеню споріднення) [PERSON] , [INFO] , який помер приблизно [INFO] , та який є троюрідним дідом [PERSON] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. 09 квітня 2024 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заява прийнята до розгляду у порядку окремого провадження, призначено судове засідання. До початку судового засідання через канцелярію суду представник заявника подав заяву про розгляд справи за відсутності заявника та його представника. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини - в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Зважаючи на розумні строки розгляду справи, наявне клопотання про розгляд справи за відсутності заявника та його представника, суд прийняв рішення про розгляд заяви у відсутності осіб, що не з`явились. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18.11.2020 року у справі № 554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25.11.2020 року у справі № 636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник звернувся до суду із даною заявою з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка залишилась після померлого [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038478795, [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу із [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Після укладення шлюбу із [PERSON] , [PERSON] , [INFO], змінила прізвище на « [PERSON] », що вбачається із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Як встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 липня 2008 року у справі №2о-106, [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] - сестрою. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що встановлено із свідоцтва про народження серії [NUMBER] . У відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038478199, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Суду наданий документ «Личный листок по учету кадров» на ім`я [PERSON] з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у с. Гонтівка, Могилів-Подільського район, Вінницька область. Крім того, у матеріалах справи наявна автобіографія [PERSON] з котрої вбачається, що він народився у [INFO] в селі Гонтівка Вінницької області. Зазначено, що його мати [PERSON] , [INFO], а батько - [PERSON] , [INFO], помер знаходячись в рядах радянської армії на території Німеччини 20 лютого 1945 року. До справи заявником також долучено «Справка» з якої встановлено, що [PERSON] , який народився у [INFO], був призваний в радянську армію у 1941 році. В переліку сім`ї значаться: [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - донька; [PERSON] , [INFO] - син. У відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038477977 [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Як встановлено із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038727699, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Заявник стверджує, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] і [PERSON] , проте вказаний родинний зв`язок в одному місці не має документальних доказів, які б підтвердили родинний зв`язок померлого [PERSON] із [PERSON] , а саме відсутні прямі документальні докази про народження [PERSON] , а також про те, що батьком [PERSON] є [PERSON] , який також є батьком [PERSON] . Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер приблизно [INFO] , про що 18 липня 2022 року складено актовий запис №14204. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олени Миколаївни від 26 лютого 2024 року вих. №28/02-31 відмолено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , яка залишилась після смерті [PERSON] на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат». Зазначено, що для встановлення родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] необхідно звернутись до суду. Проаналізувавши викладене, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Згідно з п. 7 Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Заявнику встановлення факту родинних відносин необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що досліджених у судовому засіданні документів є достатньо для встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який помер приблизно [INFO] . Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення заяви у повному обсязі.

Outcome: approved