Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт, що має юридичне значення від якого залежить виникнення майнових прав, а саме, що померла [PERSON] проживала постійно спільно з [PERSON] з вересня 2019 року по день її смерті, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~заяви вказав,\~що померла\~ [INFO] [PERSON] \~була його\~матір`ю. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка. Зазначає, що на момент смерті мати фактично проживала разом із ним по [ADDRESS] , тому вважає себе таким, що прийняв спадщину в силу вимог статті 1268 ЦК України. Будучи спадкоємцем за законом, заявник вирішив реалізувати свої спадкові права та звернувся до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину, проте йому було відмовлено у зв`язку з недоведеністю факту спільного проживання із спадкодавцем, а тому звернувся до суду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він постійно проживав разом із матір`ю, оскільки власної сім`ї не має. На їх господарстві знаходились два будинки, на які відкриті два номери, мати була зареєстрована в старому будинку, проте проживала разом із ним у новому будинку. [PERSON] та [PERSON] проживають у м. Хмельницькому та у м. Києві, відповідно, більше десяти років та на спадщину не претендують. Представник заявника - адвокат Соловей О.В. у вступному слові заяву підтримав з підстав, викладених у ній. Заінтересована особа - Новоушицька селищна рада надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, вимоги заяви визнала. Процесуальні дії у справі 14 травня 2024 року відкрито провадження у справі, задоволено клопотання представника заявника про витребування доказів та виклик свідків. 03 червня 2024 року судове засідання відкладено у зв`язку із неявкою учасників справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Заявник [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження (арк. спр. 7). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (арк.спр.8). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №806538 від 11 жовтня 2002 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,15 га, яка розташована на території Зеленокуриловецької сільської ради (арк. спр. 9-11). Даними довідки № 144 від 08 квітня 2024 року підтверджується, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] (арк. спр. 13). Відповідно до довідки від 24 квітня 2024 року, [PERSON] до дня смерті проживала без реєстрації місця проживання в домогосподарстві сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (арк. спр.14). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (арк. спр. 31-32). Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами заявника, підтверджується, що [PERSON] постійно проживав із своєю матір`ю [PERSON] в одному будинку в [ADDRESS] . На їх господарстві є два будинки старий та новий. [PERSON] та [PERSON] проживали у новому будинку. Батько заявника помер раніше. Заявнику нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт спільного проживання із спадкодавцем, про що свідчить постанова нотаріуса від 07 травня 2024 року (арк. спр. 12). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною першою статті 29 ЦК, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Обґрунтовуючи свою заяву [PERSON] вказав, що є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , що було встановлено судом під час розгляду справи, заяву про прийняття спадщини після смерті останньої у визначений законом строк не подавав, проте вважає себе таким, що прийняв спадщину в силу постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті. Наявні у справі письмові докази, показання свідків [PERSON] , [PERSON] достовірно підтверджують обґрунтованість заявлених вимог, оскільки суд установив, що заявник [PERSON] постійно проживав разом із матір`ю [PERSON] у будинку [ADDRESS] в період з вересня 2019 року до 22 жовтня 2021 року. Таким чином з огляду на викладене, варто зазначити, що відсутність єдиного зареєстрованого місця проживання спадкоємця та спадкодавця не може бути доказом того, що останні не проживали постійно разом на момент смерті спадкодавця, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] з вересня 2019 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Метою встановлення даного юридичного факту є реалізація спадкових прав заявником після смерті [PERSON] . Натомість суд відхиляє, як доказ акт від 12 квітня 2024 року, оскільки такий не свідчить про безпосереднє обстеження представником органу місцевого самоврядування умов проживання за участі сусідів та фіксацію відповідних фактів, а фактично є відображенням показань свідків [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про його неналежність. Крім того належним способом доказування у такому випадку є допит свідків, що судом було здійснено в ході розгляду справи. З урахуванням викладеного, заява підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved