Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

21.02.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 28.08.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 491033326, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти на споживчі потреби в розмірі 38256,42 грн. строком на 60 місяців з відсотковою ставкою 32,00 %. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним правочином не виконував належним чином, у зв`язку з чим у нього станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 52760,02 грн., з яких: 37958,13 грн. заборгованість по тілу кредиту, 14801,89 грн. заборгованість по відсотках. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за договором про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020 року. Відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути зі [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» суму заборгованості суму заборгованості за договором про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020року в загальному розмірі 52760,02 грн., а також понесені судові витрати по справі з яких: 3028 грн. судового збору та 7100 грн. витрат на правничу допомогу. 14.05.2024 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що [PERSON] є військовослужбовцем, з 03.03.2022 року перебуває у складі Збройних Сил України, а також користується пільгами, встановленими ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно положень вказаного нормативно-правового акту відповідач звільнений від сплати відсотків за користування кредитом, штрафів та пені за несвоєчасне його повернення. У свою чергу, договір про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020 року за своєю природою був реструктуризацією боргу. На момент підписання вказаного правочину довіритель не був до кінця обізнаний в процедурі підписання договорів та в своїх правах, тому в силу правової необізнаності не розумів, що фінансова установа намагається підписати ще один договір про надання кредиту, а не реструктуризувати борг, який у нього існував по кредитному договору № 491033325. Таким чином, кредитор скористався незнанням у правовій та економічній сфері [PERSON] та передбачив підписання кредитного договору № 491033326. Також вважає, що річна ставка є несправедливою, а понесені витрати на правничу допомогу не є співмірними із ціною позову. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 69-75). До початку судового засідання від представника позивача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 66). Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили. Пунктом 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час, і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які визнано судом поважними. На переконання суду, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони спору, а неможливість всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. З огляду на те, що сторона відповідача в повній мірі реалізувала свої процесуальні права, в тому числі щодо доказування у даному спорі, шляхом подачі відзиву на позовну заяву, в якому виклала свої заперечення з приводу заявлених позовних вимог, суд вважає можливим вирішити даний спір по суті за відсутності сторони відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.08.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання кредиту № 491033326. Відповідач того ж дня подав Анкту-Заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». За умовами укладеної угоди, відповідач отримав від банку кредит на суму 38256,42 грн., строком на 60 місяці, на споживчі потреби, з фіксованою відсотковою ставкою 32,00 % річних (а.с. 5). Сторонами також був підписаний додаток №1 до Угоди про надання кредиту, який є невід`ємною частиною договору, яким визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також Паспорт споживчого кредиту (а.с. 6). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 28.08.2020 року по 20.12.2021 року (а.с. 13-22). Вищевказані обставини стороною відповідача в жодній мірі не заперечувалися. Наявний у матеріалах справи Кредитний договір є дійсними в силу приписів ст. 204 ЦК України, такий правочин є дійсним у повному обсязі, будь-які його положення в судовому чи позасудовому порядку відповідачкою не опорювалися. Зазначений правочин підтверджує факт наявності відповідних правовідносин, їх зміст та погоджені сторонами обставини щодо передання в кредит відповідачу коштів у погодженому розмірі. Суд також наголошує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Така правова позиція висловлена в постанові ВС від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18. На переконання суду, умови угоди про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020 року в жодній мірі не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», такі є чіткі, зрозумілі, не допускають двоякого трактування, доступні для усвідомлення їх наслідків пересічному громадянину України, а відтак не потребують спеціальних знань у правовій та економічній сфері. Відтак, суд оцінює критично доводи сторони відповідача про існування будь-яких порушень зі сторони в АТ «Альфа-Банк» при укладенні угоди про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 491033326 від 28.08.2020 року, у відповідача станом на 20.12.2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 52760,02 грн., з яких: 37958,13 грн. заборгованість по тілу кредиту, 14801,89 грн. заборгованість по відсотках. Вказаний розрахунок відповідає відомостям, які містяться у виписці по особовому рахунку [PERSON] за період з 28.08.2020 року по 20.12.2021 року (а.с. 23). 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 491033326 від 28.08.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем (а.с. 7-12). Із розрахунку заборгованості також слідує, що ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» внаслідок набуття права вимоги за кредитним договором будь-яких нарахувань заборгованості не здійснювала. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов 'язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] на укладення угоди про надання кредиту № 491033326 від 28.08.2020 року на відповідних умовах. Крім того, у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості за кожним зі спірних договорів; стороною відповідача в ході розгляду справи такі розрахунки належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не спростовані; клопотання про призначення судово-економічної експертизи стороною відповідача не заявлялося. Суд оцінює критично посилання представника відповідача на положення ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для звільнення відповідача від сплати відсотків, нарахованих за користування кредитом, з огляду на таке. З довідки № 7633А від 01.05.2024 року слідує, що відповідач [PERSON] був мобілізований та перебуває на військовій службі з 03 березня 2022 року (а.с. 85). Відповідно до змісту ч. 15\~ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~у редакції, чинній на час мобілізації відповідача, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. З дня мобілізації відповідача (03 березня 2022 року) до дня звернення із даним позовом, позивачем відсотки за користування кредитними коштами, штраф, пеня, відповідачу не нараховувалися, а тому підстав для застосування до цих правовідносин положень ч. 15 ст. 14 вищевказаного закону суд не вбачає. Судом встановлено, що спірна заборгованість, у тому числі й по відсотках, виникла за період з 28.08.2020 року по 20.12.2021 року, тобто до виникнення (03.03.2022 року) у відповідача правових гарантій для військовослужбовців за вказаними правовідносинами. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання юридичних послуг № 02/10-23 від 02.10.2023 року, укладений між ТзОВ «ФК «Еліт Фінанс» та ТзОВ «Перший Інвестиційний Клуб»; додатковий договір № 2 до вказаного правочину від 03.01.2024 року; акт приймання передачі виконаних робіт від 03.01.2024 року; платіжна інструкція № 16 від 04.01.2024 року (а.с. 25-28). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Зокрема, суд звертає увагу на те, що представником позивача в цілому завищені години, які об`єктивно необхідні для надання консультації, вивчення матеріалів справи та судової практики, а також підготовки та подання позову. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, містить 3 аркуші (6 сторінок), відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial