Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків за користування грошовими коштами. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2021, яке набрало законної сили 17.01.2022 з [PERSON] на його користь стягнуто борг за договорами позики від 30.03.2020 у розмірі 59000 грн., від 30.05.2020 у розмірі 20300 грн. та від 30.05.2020 у розмірі 95600грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області відкрито виконавче провадження №68508427 від 07.02.2022 з виконання рішення суду від 16.12.2021. Станом на дату звернення до суду рішення суду не виконано відповідачем, а тому вважає, що він має право на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача інфляційний втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат за період з січня 2021 року по липень 2023 року у загальному розмірі 78335,51 грн. та суму 3% річних за вказаний період у розмірі 14016 грн. Крім того просив стягнути з відповідача понесені витрати за сплату судового збору. Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти долучення відповідачем оригіналів розписок, які він особисто надавав відповідачу про отримання ним грошових коштів в рахунок повернення суми боргу. Зазначив, що йому необхідний час для уточнення суми позову. Позивач направив до суду клопотання про зупинення провадження у справі, яке суд залишає без розгляду, оскільки в подальшому, зокрема 03.06.2024 останній через систему Електронний суд направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду для долучення до матеріалів справи оригінали розписок про отримання позивачем грошових коштів в рахунок погашення суми боргу на загальну суму 126\~537 грн. В подальшому 04.06.2024 подав заяву в якій просив долучити оригінал розписки про отримання позивачем грошової суми у розмірі 117 640 грн. від 10.10.2022 року та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у зв`язку з відсутністю заборгованості. Розгляд справи просив провести у його відсутність. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики № 1 від 30.03.2020 року у розмірі 59 000,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики № 2 від 30.05.2020 року у розмірі 20 300,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики № 3 від 30.05.2020 року у розмірі 95 600,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 17 січня 2022 року. 07 лютого 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. відкрито виконавче провадження №68508427 за виконавчим листом №212/6556/21, який виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 01 лютого 2022 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики № 1 від 30.03.2020 року у розмірі 59 000,00 грн., за договором позики № 2 від 30.05.2020 року у розмірі 20 300,00 грн., суму боргу за договором позики № 3 від 30.05.2020 року у розмірі 95 600,00 грн. Відповідно до Інформації про виконавче провадження №68508427 від 24.09.2023 виконавче провадження станом на 24.09.2023 відкрито та перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено у ст. 599 ЦК України , зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором позики, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно по`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому застосування 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу. Суд, аналізуючи зміст ст. 625 ЦК України, приходить до висновку, що нараховані на суму боргу інфляційні витрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позикодавця внаслідок інфляційних процесів. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за договорами позики, не припиняє правовідносин сторін цих договорів, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позикодавця права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. У той же час, відповідачем долучено до справи оригінали розписок, з яких вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 57\~750 грн. 20.05.2022; 25\~000 грн. 12.06.2022; 20\~000 грн. 01.08.2022; 117\~640 грн. 10.10.2022; 23\~787 грн. 07.02.2023. Загальна сума отриманих коштів [PERSON] від [PERSON] становить 244\~177 грн. Отримання грошових коштів [PERSON] від [PERSON] та надання позивачем відповідних розписок не заперечувалося позивачем під час судового розгляду. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що до подання [PERSON] позову про стягнення інфляційних втрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами (25.09.2023 дата звернення до суду із позовом) відповідачем [PERSON] сума боргу за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2021, яке набрало законної сили 17.01.2022 сплачена у повному обсязі (загальна сума боргу за рішенням суду 174\~900 грн. фактично сплачена сума 244\~177 грн.). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК\~України. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та позивач в суді не заявляв суду про неналежність або ж недопустимість наданих відповідачем доказів. Отже, на підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не є у повній мірі доведеними та обґрунтованими належними доказами, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Outcome: dismissed