Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Представник позивачки адвокат Колєснік Б.В. в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою, в якій зазначив, що 09 жовтня 2009 року між позивачкою та відповідачем Заліською сільською радою Ратнівського району Волинської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 4. Під час перебування у шлюбі в сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникають у їх родині, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Кожен із них живе окремим життям та своїми інтересами. Наразі позивачка та відповідач понад рік проживають окремо і змінювати це не планують. Окрім того сторони уважають, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини між ними немає. Відтак, збереження шлюбу між позивачкою та відповідачем неможливе, а подальше перебування у шлюбі суперечитиме інтересам спільних дітей сторін, їх моральному та духовному розвитку. Просить шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , розірвати, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, а також підтримання позовних вимог; відповідач у поданій заяві позовні вимоги вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу. Позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , що між сторонами 09 жовтня 2009 року укладено шлюб, який зареєстрований Заліською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис № 4. У шлюбі в сторін [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] дочка [PERSON] , [INFO] син [PERSON] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 09.08.2010, серії [NUMBER] від 17.01.2013, серії [NUMBER] від 16.02.2016, виданими Заболоттівською селищною радою Ратнівського району Волинської області. Із позовної заяви вбачається, що збереження шлюбу між сторонами неможливе внаслідок відсутності взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини й обов`язки, що зумовило фактичне припинення шлюбних відносин. У силу ст. 24 ч. 1 та ст. 56 ч. 3 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до припинення шлюбних відносин чи їх збереження не може мати місце. За таких обставин, з огляду на категоричне небажання сторін продовжувати проживати в шлюбі та досягнути примирення, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між подружжям. Крім того, представник позивачки у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав до суду такі документи: договір про надання правової допомоги № 329 від 17.05.2024, укладений між адвокатом Колєсніком Б.В. та [PERSON] ; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 1014 від 16.03.2018, посвідчення адвоката № 1014 від 16.03.2018 та ордер про надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Колєсніком Б.В.; акт про надання правової допомоги № 1 від 20.05.2024, відповідно до якого [PERSON] було надано правову допомогу на загальну суму 1600 грн; копію прибуткового касового ордера № 143 від 20.05.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 143 від 20.05.2024, відповідно до яких [PERSON] сплатила адвокату Колєсніку Б.В. 1600 грн за надану правову допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). При розгляді справи відповідач не подав відповідного клопотання про зменшення та необґрунтованість визначеного позивачем розміру судових витрат, а також не висловив своїх заперечень чи обґрунтувань в інших заявах по суті справи. Така пасивна поведінка відповідача свідчить про його погодження з розміром витрат на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) висловила позицію про те, що в силу принципу змагальності саме на іншу сторону покладено обов`язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, що виключає ініціативу суду у вирішенні даного питання. Отже, враховуючи нескладність справи, характер та кількість підготовлених та поданих адвокатом документів, а також беручи до уваги те, що відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки 1600 грн понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" з огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду за вказану вимогу, а інші 50 відсотків сплаченого судового збору в розмірі 605 грн 60 коп. на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України належить стягнути з відповідача на користь позивачки. Таким чином, з огляду на викладене з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути 50% понесених нею судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн, загалом 2205 грн 60 коп.

Outcome: approved