Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

11 січня 2024 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на його користь матеріальної шкоди в сумі 33900 грн та моральної шкоди в розмірі 25000 грн, що в загальному розмірі складає: 58900 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 січня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 12). 01 березня 2024 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої останній просив стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду в сумі 34800 грн та моральну шкоду в розмірі 35000 грн, а також витрати на правову допомогу (а.с. 41-46). Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 107-108). На виконання ухвали суду позивачем 03 квітня 2024 року надано документи відповідно до ухвали про залишення без руху позовної заяви, зокрема, копію платіжної інструкції про сплату судового збору від 03 квітня 2024 року № 0.0.2564315683.1 (а.с. 112). 04 квітня 2024 року Новосанжарський районний суд Полтавської області своєю ухвалою продовжив розгляд цивільної справи № 542/63/24 та призначив судове засідання (а.с. 114). Аргументи учасників справи В обґрунтування зазначеної позовної заяви позивач вказав наступне. 29\~липня 2023\~року [PERSON] \~наніс позивачу\~тілесні ушкодження\~у вигляді\~двобічногоангулярного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, сколу емалі зуба 11, набряку м`яких тканин щелепи зліва, які відповідно до висновків судово-медичних експертиз від 18.09.2023 та 20.10.2023, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що потягло госпіталізацію до щелепно-лицевого відділення Полтавської обласної клінічної лікарні ім. М.В. Скліфосовського та подальше лікування у стоматологічній клініці. У зв`язку із завданням потерпілому [PERSON] вказаних тілесних ушкоджень, останнім було витрачено на придбання лікарських засобів (комплект імплантів для остеосинтезу лицевого черепа) 31700 грн, витрачено на відвідування лікарів 2200 грн, а також на проїзд ним та матір`ю до м. Полтава 900 грн. Такі витрати мають бути відшкодовані відповідачем в повному обсязі. Також, неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу завдана моральна шкода, яка полягала у завданому фізичному болю через тяжкість травми та перенесену операцію, в ході якою [PERSON] було видалено два зуби, встановлені титанові пластини та зафіксовані щелепи бімаксилярними гвинтами, з огляду на що останній не міг повноцінно вживати їжу. Крім цього, моральна шкода полягала у приниженні потерпілого, необхідності ним змінити нормальне та усталене життя, у протипоказаннях фізичних навантажень, у стресі, який завданий йому, його матері та бабусі. З огляду на викладене, потерпілий просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду, що оцінена ним у розмірі 25000 грн. 23 січня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 14-16), за змістом якого останній просив відмовити в задоволенні цивільного позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, відповідач вказав на недоліки позовної заяви в частині її невідповідності вимогам частини 2 статті 175 ЦПК України, а саме: не зазначення реєстраційних номерів облікової картки платника податків сторін чи номеру й серії їх паспортів громадянина України, адрес електронної пошти, відомостей про електронний кабінет, відсутність підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Фотокопії, додані до позову, не відповідають вимогам статті 95 ЦПК України, копії документів щодо певних витрат неналежно засвідчені. Вказано про відсутність доказів заподіяння діями відповідача наслідків у виді шкоди здоров`ю позивача. Зазначено про відсутність доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, заявленої позивачем. Також, акцентовано увагу на тому, що конфліктна ситуація, в ході якої позивачу завдані тілесні ушкодження, була спровокована самим позивачем. 01 березня 2024 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, за змістом якої [PERSON] просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 34800 грн, моральну шкоду в розмірі 35000 грн, та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн (а.с. 41-46). В обгрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначав, що вироком Новосанжарського районного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 542/2043/23, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, а саме у нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження [PERSON] . Внаслідок вчинення відповідачем вказаного кримінального правопорушення [PERSON] були завдані матеріальні збитки та спричинена моральна шкода. Зокрема, відповідач спричинив позивачу матеріальну шкоду в розмірі 34800 грн, яку останній поніс у зв`язку з придбанням лікарських засобів 31700 грн, витратами на відвідування лікарів 2200 грн, витратами на проїзд до м. Полтави - 900 грн. В обґрунтування завданої моральної шкоди [PERSON] зазначив, що внаслідок нанесених [PERSON] тілесних ушкоджень, потерпілий переніс операцію, яка тривала понад 2 години, в ході якої [PERSON] було видалено два зуби, встановлені титанові пластини, зафіксовані щелепи бімаксилярними гвинтами, з огляду на що останній не міг повноцінно вживати їжу. Крім цього, моральна шкода полягала у приниженні потерпілого, необхідності ним змінити нормальне та усталене життя, у протипоказаннях фізичних навантажень, у стресі, який завданий йому, його матері та бабусі. Нанесені тілесні ушкодження негативно вплинули на стан здоров`я потерпілого [PERSON] , на його сон, психологічний стан, оскільки він вимушений переносити фізичний біль. У зв`язку з цим позивач вказав, що знаходиться під впливом великого психологічного напруження, що супроводжується гнітючими думками про несправедливість вчинку. Зазначив, що моральна шкода завдана стресами, порушенням нормального життя, звичок та зручностей, необхідністю вживати додаткові зусилля для організації його життя. З огляду на викладене, потерпілий просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду, що оцінена ним у розмірі 35000 грн. 11 березня 2024 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в прохальній частині якого відповідач просив задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди лише в тому обсязі, який підтверджений належними і допустимими доказами про понесення відповідних витрат, вказавши, що в цій частині він визнає позов. Також, просив задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Вказав, що у разі заперечення тієї обставини, що саме позивач був ініціатором конфлікту, необхідно допитати в якості свідків осіб, які були присутніми під час вчинення правопорушення (а.с. 73-77). За містом такого відзиву на позов відповідач вказав, що позивач не надав належно завірених копій відповідних платіжних документів, що підтверджують факт оплати комплекту імплантів та оплати лікарських послуг на загальну суму 2200 грн. Вказав на неналежності таких доказів як трьох фотокопій з комп`ютерної томограми, виписок із медичної карти № 7441. Зазначив про відсутність доказів на підтвердження витрат у розмірі 900 грн на проїзд. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди погодився на обґрунтованість суми моральної шкоди в розмірі 5000 грн, вказавши, що ініціатором конфліктної ситуації, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження, був саме [PERSON] . Також, відповідач зазначив про завищення позивачем розміру витрат на правничу допомогу. Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненій позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додатково звернувши увагу суду на відсутності належних доказів понесення витрат на лікарські послуги в розмірі 950 грн та витрат на проїзд до міста Полтави в розмір 900 грн. При цьому, представник відповідача погодився в доведеності витрат на імпланти в сумі 31700 грн та витрат на лікарські послуги в сумі 1250 грн, а також вказав на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. Наполягав на завищеності витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. Позивач та відповідач особисто в судове засідання не з`явились. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за даної явки. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом На розгляді Новосанжарського районного суду Полтавської області перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023175480000134 від 30.07.2023, за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України. Потерпілою особою від зазначеного кримінального правопорушення визнаний [PERSON] . Судом встановлено, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2023 року у справі № 542/2043/23 (провадження № 1-кп/542/177/23) за наслідками розгляду вказаного кримінального провадження, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі статті 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Згідно зі статтею 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. За змістом відповідного вироку встановлено, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КК України, тобто нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Зі змісту вироку суду встановлено, що кримінальне правопорушення, вчинене відповідачем, виразилось, зокрема, в тому, що 29 липня 2023 року близько 23 години 30 хвилин [PERSON] зателефонувала його знайома [PERSON] , яка поверталася разом із [PERSON] та [PERSON] із центрального пляжу р. Ворскла в смт Нові Санжари та повідомила, що поблизу магазину « [INFO] », що розташований по [ADDRESS] у них виник словесний конфлікт із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та попросила про допомогу. Приблизно через 8 хвилин [PERSON] підійшов до магазину «Авангард», де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та раніше знайомим [PERSON] виник конфлікт. Внаслідок чого у [PERSON] виник умисел на заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] , усвідомлюючи суспільно - небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, [PERSON] підійшов до нього та, стоячи з правої сторони відносно [PERSON] , кулаком правої руки наніс йому один удар в область правої щоки. Не зупиняючись на вчиненому, [PERSON] стоячи напроти [PERSON] , наніс йому кулаками обох рук ще не менше 5 ударів в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження, після цього штовхнув руками в спину [PERSON] , від чого потерпілий впав на асфальтне покриття, після цього [PERSON] наніс ще декілька ударів ногою у взутті по тулубу. [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді двобічного ангулярного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, сколу емалі зуба 11, набряку м`яких тканин щелепи зліва, які відповідно до висновків судово-медичних експертиз від 18.09.2023 та 20.10.2023, відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Зі змісту вироку встановлено, що [PERSON] повністю визнав вину у вчиненому правопорушенні. Оскільки внаслідок вчиненого [PERSON] кримінального правопорушення, [PERSON] були завдані матеріальні збитки та спричинена моральна шкода, останній звернувся до суду із відповідними позовними вимогами, уточнивши розміри відшкодувань у наданій до суду уточненій позовній заяві. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Згідно зі статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктами 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Законом не визначено єдиного розміру грошового відшкодування моральної шкоди у випадку відшкодування потерпілій особі моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно з пунктом 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2023 року, який набрав законної сили 25 грудня 2023 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, а саме: тобто нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність протиправної та винної поведінки відповідача по відношенню до позивача. Суд не приймає до уваги аргументи відповідача про те, що дії [PERSON] були спровоковані конфліктною поведінкою позивача, оскільки відповідних обставин не висвітлено у вироку, який набрав законної сили, в якому вказано про безумовне та повне визнання винуватості [PERSON] за обставин, що описані вище. Суд акцентує увагу, що тільки визнання вини у повному обсязі за обставин, викладених в обвинувальному акті, стало підставою для затвердження угоди про визнання винуватості, що укладена між прокурором та підозрюваним [PERSON] , та затверджена судом обвинувальним вироком. Надаючи оцінку вимозі позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 34800 грн, суд зазначає таке. Позивачем зазначено, що останній поніс матеріальні збитки у зв`язку з придбанням лікарських засобів (комплект імплантів для остеосинтезу лицевого черепа) 31700 грн, витратами на відвідування лікарів 2200 грн, проїздом до м. Полтави 900 грн. На підтвердження таких витрат позивачем до суду надані виписки з медичної картки № 7441 за 09.08.2023 року на загальну суму отриманих послуг 1650 грн (а.с. 54) та від 12.08.2023 на загальну суму 950 грн (а.с. 55), з яких вбачається перелік лікарських послуг, які надавались позивачу. Поряд з цим на підтвердження факту оплати відповідних послуг позивачем надані разом із позовом квитанції на оплату лікарських послуг на суму 1250 грн та 950 грн (а.с. 8), що засвідчені позивачем без зазначення дати такого завірення. В подальшому, разом із уточненою позовною заявою надана копія належним чином засвідченої квитанції про оплату [PERSON] послуг лікаря на суму 1250 грн (а.с. 54), також позивачем доведений факт здійснення ним витрат на оплату комплекту імплантів для остеосинтезу лицьового черепа, що підтверджується належним чином засвідченою копією розрахункового документу платіжної інструкції від 15.08.2023 (а.с. 63). Поряд з цим, представником відповідача наголошено на тому, що квитанція про оплату лікарських послуг на суму 950 грн належним чином не завірена, оскільки відсутня дата її засвідчення. Надаючи оцінку такому доказу суд зазначає, що сторона відповідача не надала до суду оригіналу такої квитанції та не підтвердила фактичну оплату таких лікарських послуг, надавши до суду будь-який інший підтверджуючий документ. В судове засідання 12 червня 2024 року представником позивача наданий акт виконаний робіт від 12 серпня 2023 року, який не може бути належним доказом факту оплати позивачем витрат на суму 950 грн, оскільки не є первісним документом бухгалтерського обліку. Крім того, суд зазначає, що наданий акт виконаних робіт (а.с. 125) не містить печатки виконавця та в ньому не має підпису замовника. Також, суд зазначає про відсутність жодних доказів на підтвердження витрат на проїзд до м. Полтави позивачем та його матір`ю, таких як білети, квитанції на придбання палива, чеки тощо. Зважаючи на викладене, враховуючи надані цивільним позивачем докази, суд приходить до висновку про доведеність понесених [PERSON] збитків, у зв`язку із спричиненням йому середньої тяжкості тілесного ушкодження, на загальну суму 32950 грн (31700 грн витрати на придбання імплантів та 1250 грн витрати на лікарські послуги). Отже, позовна заява в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню. Щодо заявленого потерпілим цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 35000 грн, суд зазначає таке. Виходячи з наведеного вище, завдана моральна шкода може бути відшкодована за наявності таких умов, як: наявна шкода заподіяна [PERSON] ; протиправна поведінка [PERSON] ; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Моральна шкода обґрунтована фізичним болем та стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті, а саме: перенесена операція на челюсті, необхідність лікування, біль та погіршення самопочуття, психологічне напруження, порушення нормального сну, порушення нормального життя, звичок, зручностей, необхідність вживання додаткових зусиль для організації життя, стреси. На думку суду, вимога потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, оскільки судом встановлено, що у ході вчинення кримінального правопорушення [PERSON] умисно спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді двобічного ангулярного перелому нижньої щелепи зі зміщенням, сколу емалі зуба 11, набряку м`яких тканин щелепи зліва, які відповідно до висновків судово-медичних експертиз від 18.09.2023 та 20.10.2023, яке кваліфіковане як ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Потерпілий [PERSON] переніс операцію, в ході якої йому було видалено два зуби, встановлені титанові пластини, зафіксовані щелепи бімаксилярними гвинтами, з огляду на що останній не міг повноцінно вживати їжу. Тілесні ушкодження були завдані [PERSON] здебільшого в область голови, зокрема: удари прийшлись в область челюсті. Суд зазначає, що у зв`язку з тим, що на обличчі потерпілого утворились гематоми, шрами після операції, позивач, дійсно, тимчасово змінив звичайний образ життя, у зв`язку з небажанням з`являтись у суспільстві та через дискомфорт під час появи в суспільстві з огляду на його зовнішній вигляд. Суд доходить висновку, що дії обвинуваченого спричинили потерпілому моральні страждання через фізичний біль, страх, інші переживання, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, незручності та зміну його життєвого укладу, пов`язані з тривалим розладом здоров`я. Негативні наслідки, що настали у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, порушенням звичних життєвих умов, докладанням додаткових зусиль до нормалізації свого життя, необхідності в подальшому відновлювати стан здоров`я. Враховуючи глибину душевних страждань, характер вчинених відповідачем протиправних дій, що призвели до заподіяння шкоди, вимоги розумності та справедливості, майновий стан відповідача, який є студентом (а.с. 17), суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, розмір моральних збитків слід визначити в розмірі 20000 грн. Отже, позов в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем був сплачений судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у сумі 1211 грн 20 коп. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги задоволені на 57,14 % з розрахунку: 20000 грн 00 коп. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 35000 грн 00 коп. (сума заявлених позовних вимог) = 57,14 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 692 грн 10 коп. із розрахунку: 1211 грн 20 коп. (сума сплаченого судового збору) х 57,14 % (відсоток задоволених позовних вимог). Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвокату у справі, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: копію ордера на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] адвокатом Петрушанко О.Д. серії ВІ № 1197644 від 19.02.2024 (а.с. 30), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 150 від 03.08.1993 адвоката Петрушанко О.Д. (а.с. 69), квитанцію № 67 від 19.02.2024 про оплату послуг адвоката в розмірі 5000 грн (а.с. 68), попередній розрахунок виконаних робіт адвоката на загальну суму 5000 грн (а.с. 70), договір про надання професійної правничої допомоги від 19.02.2024 (а.с. 65-67). З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн підтверджені належними документами, враховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000 грн та відшкодування матеріальної шкоди в сумі 32950 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3795 грн, з розрахунку: 5000 грн (сума сплаченого гонорару адвокату) х 75,9 % (відсоток задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial