Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом Головного управління ДПС У Хмельницькій області, [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Кам`янець Подільська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна боржника. Позовні вимоги\~обґрунтовує тими\~обставинами,\~що \~ у червні 2023 року звернувся до нотаріуса щодо продажу належної йому на праві приватної власності 1/2 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріус повідомив, що за останнім зареєстровано обтяження у вигляді запису про арешт. З інформації, наданої нотаріальною конторою, позивачу стало відомо, що підставою обтяження є: ухвала, б/н, 05.05.1998, Міський суд. Позивачу про дане обтяження відомо не було і ніхто ніколи ніяких претензій з приводу даного обтяження не виявляв по теперішній час. Так дійсно 18.02.1998 року, Кам`янець-Подільським міським судом Хмельницької області проголошено вирок у справі №1-24/1998р., відповідно до якого громадянина [PERSON] засуджено за ч. 2\~ст. 144 КК України\~до 4-х років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією всього особистого майна. Станом на дату набрання законної сили вироком у справі №1-24/1998р., [PERSON] не був власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , а набув у власність зазначену квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 07 грудня 1999 року. Однак обтяження за реєстраційним номером 5182682, було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна лише 21.06.2007 року. Просить звільнити з під арешту квартиру за адресою: [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження 5180935 зареєстрований 21.06.2007 р. 14:46:30 реєстратором: Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора. 32300, Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський, вул. Мазепи Івана, 44, (03849) 3-91-78, підстава обтяження : ухвала, б/н, 05.05.1998, Міський суд, об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . Учасники справи в судове засідання не з`явились . Представник позивача адвокат Ліпковський О.В. подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав. Представник Головного управління ДПС У Хмельницькій області подав письмовий відзив, в якому просить слухати справу у його відсутності . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що вироком Кам`янець - Подільського міського суду від 18 лютого 1998 року , справа № 1-24/1998 , який набрав законної сили 10 березня 1998 року [PERSON] було засуджено за ст. 144 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. На виконання даного вироку державний виконавець направив повідомлення № 277 від 05 травня 1998 року в Першу Кам`янець Подільську державну нотаріальну контору про накладання арешту на квартиру [ADDRESS] , в якій проживав засуджений . В зв`язку з введенням електронного реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру обтяжень нерухомого майна Першою Кам`янець Подільською державною нотаріальною конторою було внесено в реєстр обтяжень відомості про накладання арешту на спірну квартиру , яка на момент накладання арешту перебувала в державній власності і тільки в 2004 році на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 грудня 1999 року була приватизована [PERSON] та\~ [PERSON] З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому від 07 грудня 1999 року на підставі розпорядження № 972 вбачається, що власниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Кам`янець Подільського міського нотаріального округу , Ганасюк М.М., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 12 вбачається, що [PERSON] успадкував право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Із положень частини першої\~статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження»\~слідує, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як передбачено частиною першою\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~статті 48 ЦПК України\~сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом. Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника майна про зняття з нього арешту або іншого обтяження. Відповідачем за позовом є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4\~постанови від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». У випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, до участі у справі залучається відповідний орган виконавчої влади, який у межах своїх повноважень реалізує державну податкову політику. Відповідно до Положення про Державну податкову службу України, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227, таким органом є Державна податкова служба України, у зв`язку з чим її правомірно залучено до участі у справі як відповідача Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2021 року (справа №554/5912/19-ц). Доводи Державної податкової служби України про те, що вона не є належним відповідачем у справі, є безпідставними. В п. 8 , Розділу ІІ , Прикінцевих та перехідних положень до Кримінального кодексу України, 2001 року вказано , що не приводяться у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені. Санкцією ч. 2 ст. 189 КК України не передбачено додаткового покарання , як конфіскація майна. За таких обставин накладений арешт підлягає зняттю за рішенням суду, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved