Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

У позовній заяві представник ТОВ «Діджи Фінанс» просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 21405,25 гривень заборгованості за кредитним договором № 5006589 від 10 лютого 2021 року. Вимоги обґрунтовано тим, що 10 лютого 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 5006589, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 10000,00 гривень. 13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір про відступлення прав вимоги №07Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за договором № 5006589 від 10 лютого 2021 року. Згідно із договором відступлення прав вимоги борг відповідача перед новим кредитором становить 21405,25 гривень, з яких: за тілом кредиту 8710,00 грн, за відсотками 11995,25 грн, комісійна винагорода 700,00 грн. Цю заборгованість відповідач не погасив ні первісному, ні новому кредитору. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 17 квітня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та за даними офіційного інтернет-сайту Укрпошти щодо відстеження рекомендованого поштового відправлення за трек номером 0740500991457 відповідач отримала примірник матеріалів позову 09 квітня 2024 року, а копію ухвали суду про відкриття провадження за позовом - 25 квітня 2024 року. У строк, визначений судом в ухвалі від 17 квітня 2024 року з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву на позов не подала. Третя особа ТОВ "Мілоан" заяв по суті спору не подала. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 10 лютого 2021 року ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 5006589. Умовами цього договору визначено наступний його предмет. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000,00 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 30 днів з 10.02.2021 (строк кредитування) (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 12.03.2021 (п.1.4 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13340,00 грн (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту: 700,00 грн, яка нараховується за ставкою 7% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 2640,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Аналогічні умови кредитування зазначені в анкеті-заяві на кредит та паспорті споживчого кредиту. Договір про споживчий кредит № 5006589 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Платіжним дорученням № 39343736 від 10 лютого 2021 року підтверджено перерахування ТОВ «Мілоан» на банківський рахунок [PERSON] кредитних коштів в сумі 10000,00 гривень. 13 вересня 2021 року ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) уклали договір факторингу № 07Т, за умовами якого клієнт відступає факторові право грошової вимоги, що зазначені в Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до цього договору факторингу до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 5006589 в загальній сумі заборгованості 21405,25 грн, з яких: по тілу кредиту 8710,00 грн; по відсотках 11995,25 грн; по комісії 700,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт укладення договору про споживчий кредит № 5006589 від 10 лютого 2021 року та отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 10000,00 грн підтверджений належними доказами і відповідачем не оспорено. Заявлена у позові сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8710,00 гривень та по комісії в розмірі 700,00 грн відповідає умовам договору, відповідачем не сплачена ні первісному кредитору ТОВ «Мілоан», ні новому кредитору ТОВ «Діджи фінанси». Отже, ця заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо процентів за користування кредитними коштами суд дійшов такого висновку. До стягнення позивач заявив заборгованість по відсотках в загальній сумі 11995,25 грн. Така сума відповідає сумі заборгованості, зазначеній у сформованій ТОВ «Мілоан» відомості про щоденні нарахування та погашення. Нарахування відсотків згідно із цією відомістю здійснене за період з 10 лютого 2021 року по 17 червня 2021 року. Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості по відсотках, суд дійшов висновку про її невідповідність умовам укладеного з відповідачем договору № 5006589. Так, у розділі 1 договору сторони чітко передбачили строк кредитування 30 днів, починаючи з 10 лютого 2021 року по 12 березня 2021 року (пункти 1.1, 1.3, 1.4 договору). У графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору, також зазначено, що кредит повинен бути погашений 12 березня 2021 року. Поверненню у цей строк підлягає 133400,00 грн, з яких: 10000,00 грн суми кредиту, 2640,00 грн процентів за користування кредитом, 700,00 грн комісії за надання кредиту. Розділ 2 договору № 5006589 передбачає умови виконання, тобто реалізації самого предмета договору, визначеного у розділі 1 договору. У пункті 2.2.1 договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору. У пункті 2.3 договору визначено, що пролонгація може відбуватися на пільгових умовах (п.2.3.1.1) або на стандартних (базових) умовах (п.2.3.1.2). Із відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що з 10 лютого 2021 року по 12 березня 2021 року нарахування відсотків за користування кредитними коштами нараховувались проценти згідно з п.1.5.2 договору в сумі 88,00 грн щодня, з 13 березня 2021 року по 14 травня 2021 року згідно із п.п.1.6 договору, в подальшому до 17 червня 2021 року - за п.1.5.2 та п.1.6 договору. Відповідно до п.2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Аналіз вищенаведених умов договору свідчить про їх явну суперечливість між собою. Зокрема, п.2.2.1 договору чітко визначає, що у випадку продовження позичальником строку кредитування він має додатково сплатити комісію, при цьому конкретної прив`язки до п.2.3.1.1 або п.2.3.1.2, які передбачають пролонгацію на пільгових та стандартних (базових) умовах, не містить, а лише відсилається на загальний пункт 2.3 договору. Належних доказів того, що відповідач як позичальник вчинив певні дії, які б об`єктивно свідчили б про його добру волю і бажання здійснити пролонгацію кредиту, зокрема сплатив відповідну комісію, як це передбачено п.2.2.1 договору, до матеріалів позову не додано та в позові не зазначено. Крім цього, структура самого договору про споживчий кредит достатньо свідчить, що строк кредитування визначається предметом договору (розділ 1) і становить 30 днів, а подальші умови, що визначені у розділі 2 договору, передбачають лише умови виконання самого предмета договору, тобто розділу 1 договору, який і включає у себе строк кредитування. У зв`язку із цим, нарахування відповідачу після 12 березня 2021 року процентів у відповідності до 2.3.1.2 договору не знаходить свого належного юридичного обґрунтування і по своїй суті є реалізацією положень ч.2 ст.625 ЦК України, яка захищає інтереси кредитодавця в разі прострочення позичальником грошового зобов`язання. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного у п.1.4 договору строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, у даному випадку після 12 березня 2021 року, є безпідставним. Право кредитодавця ТОВ «Мілоан» нараховувати передбачені указаним договором проценти за користування кредитом припинилося 12 березня 2021 року, у зв`язку із чим з цієї дати права та інтереси кредитодавця забезпечувалися частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із цим заборгованість відповідача [PERSON] по відсоткам буде становити 2640,00 гривень (10000,00 х 0,88 х 30 : 100). Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі непогашеного тіла кредиту, комісії та відсотків, нарахованих в межах строку кредитування, визначених кредитним договором. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню кредитна заборгованість в загальній сумі 12050,00 гривень (8710 грн + 2640,00 грн + 700,00 грн). Згідно зі ст.141 ЦПК України сплачений за позовом судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 56,29 % таких вимог. До стягнення представник позивача також заявила 6000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Професійна правова допомога ТОВ «Діджи Фінанс» надавалася адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» на підставі договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 та додаткової угоди до указаного договору від 09 лютого 2024 року № 003426407521. На підтвердження надання професійної правової допомоги, окрім указаних договорів, надано детальний опис робіт від 20 лютого 2024 року на загальну суму 6 000 грн та акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката від 20 лютого 2024 року. Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України. У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У питанні витрат на правничу допомогу застосовується принцип змагальності. Правом на подання заперечення щодо заявленого стороною позивача розміру таких витрат позивач не скористалась. Отже, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 3377,40 гривень. Такий розмір витрат, на думку суду, відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості і є реальними.

Outcome: partial