Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду і вказаним позовом, в якому, із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») на користь позивачів: - [PERSON] - 500 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди; - [PERSON] - 6 695 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної (витрати а поховання) шкоди та 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22жовтня 2023 р. о 22 год. 55 хв. на залізничній станції м.Самбір Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки»під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141290000811та слідчим Самбірського РВП ГУНП у Львівській області розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, яке 29.12.2023 постановою слідчого було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні машиніста [PERSON] складу кримінального правопорушення. Смерть чоловіка та батька, через транспортну пригоду на залізничному транспорті, негативно вплинула на позивачів, є причиною їх душевних страждань, розладу нервової діяльності, пригнічення, роздратування, порушення сну, погіршенні здоров`я,зміні способу життя та необхідності докладати надзвичайних зусиль для організації життя. Завдану моральну шкоду вони оцінюють по 500 000 грн. 00 коп. кожному. Також [PERSON] - дружина загиблого, понесла витрати в розмірі 6 695 грн. 00 коп. на [PERSON] . Оскільки машиніст [PERSON] , який керував джерелом підвищеної небезпеки - пасажирським електропоїздом №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки», перебував в трудових відносинах із АТ «Українська залізниця», то, в силу вимог ст.ст.1187, 1172 ЦК України, просив позов задовольнити. Ухвалою від 12.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання (а.с.35). 08.02.2024на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечила, зазначила, що жодних доказів, в підтвердження фактів страждань та болі, пов`язаних із втратою чоловіка (батька), порушення нормального способу життя, позивачами до позову не додано; зазначений позивачами розмірморальної шкоди не відповідає принципам розумності та справедливості. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] настала не внаслідок умисних протиправних дій сторонніх осіб, а очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим, що пішохід [PERSON] , порушуючи вимоги п.2.16 (заборона підходити ближче ніж на 0,5 м до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки)«Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №19/263, в нічну пору доби на ділянці платформи знаходився на її краю, та в результаті впав на полотно колії і на нього здійснив наїзд електропоїзд ЕПЛ2Т 006.Із врахуванням наведеного, а також того, що причетність відповідача до загибелі [PERSON] не підтверджена доказами і ґрунтується на припущеннях, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 14.02.2024 на адресу суду від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивачів просить позов задовольнити у повному обсязі, оскільки аргументи відповідача є необґрунтованими та спрямовані лише на те, щоб уникнути законної виплати відшкодування моральної шкоди і жодним чином не спростовують доводів позивачів. 11.03.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення (пояснення) щодо наведених представником позивачів у відповіді на відзивпояснень, міркувань і аргументів. Вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000 грн. на кожного з позивачів є завищеними, не доведеними жодними доказами, які б підтверджували глибину душевних страждань позивачів та обґрунтовували саме такий розмір відшкодування. Також відповідач має обґрунтовані сумніви щодо достовірності доказів на відшкодування матеріальної шкоди, так як вважає неможливим придбання зазначених у чеку товарів в останні хвилини доби 23.10.2024, оскільки про смерть [PERSON] родичам стало відомо після 23.37 год. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того пояснив, що груба необережність [PERSON] не доведена; долучені до позову докази, які підтверджують розмір понесених позивачем [PERSON] витрат на поховання чоловіка [PERSON] , є достовірними. Просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Соболь О.В.в судовому засіданні позов не визнала, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченні (поясненні) на відзив, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що22жовтня 2023 р. о 22 год. 55 хв. на залізничній станції м.Самбір Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки`під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. За даним фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди Самбірським РВП ГУ НП у Львівській області внесені відомості в ЄРДР за №12023141290000811від 24.10.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.10.2023, виданого відділом ДРАЦС у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 83 років (актовий запис №321) у м.Самборі Львівської області (а.с.13). Відповідно до довідки про причину смерті від [INFO] , причина смерті [PERSON] , [INFO] - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с.14). Згідно із висновкомсудово-медичного експерта Самбірського районного відділення КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ» №136/23 від 24.11.2023, причиною смерті [PERSON] , 1940р.н., є тупа поєднана травма тілау вигляді розривів внутрішніх органів (спинного мозку, аорти, печінки, селезінки, нирок, діафрагми), переломів ребер та хребтового стовпа, крововиливів у внутрішні органи, що призвело до гострої крововтрати. Виявлена тупа поєднана травма тіла утворилась прижиттєво, в короткому проміжку та в швидкій послідовності, могли виникнути під час залізничної пригоди, від дії великої сили твердими тупими предметами, якими могли бути колеса рейкового транспорту та їх виступаючі частини, що рухався, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, слід вважати, що гр. [PERSON] знаходився у горизонтальному положенні чи близькому до такого в момент наїзду на нього електропоїздом. При судово-токсикологічній експертизі крові з трупа гр. [PERSON] , спиртів не виявлено. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2023 під час досудового розслідування встановлено, що 23.10.2023 о 22 год. 55 хв. на 71 км перегону Стрий-Сянки, на станції м.Самбір Львівської області, пасажирський електропоїзд №6027міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів, який рухався в напрямку станції Сянки під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Із показів свідка (водія електропоїзда) [PERSON] відомо, що він працює в ВПС «Моторовагонне депо Львів» АТ «Українська залізниця» та перебуває в трудових відносинах із даним товариством. 23.10.2023 близько 22.00 год. він разом із помічником [PERSON] заступили на зміну, оглянули на наявність пошкоджень пасажирський електропоїзд №6027міжміського сполучення «Львів-Сянки», після чого о 22.54 год. виїхали по напрямку до Сянок. Під час руху о 23.03 год. до нього на мобільний телефон подзвонила черговий по станції Самбір та повідомила, що після того, як вони поїхали то на 2 колії, на якій попередньо знаходився електропоїзд, знаходиться розрізане навпіл тіло невідомого чоловіка. Згідно висновків судово-медичної експертизи №136/23 трупа гр. [PERSON] , причиною його смерті являються множинні переломи кісток тулуба з ушкодженням внутрішніх органів. Із проведеного огляду місця події на станції Сянки відомо, що на колісних парах трьох вагонів електропоїзду ЕПЛ2Т 006 виявлено сліди речовини бурого кольору. Інших пошкоджень не виявлено. З показів доньки загиблого [PERSON] встановлено, що в [ADDRESS] , проживає її мама [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] , який на протязі останнього часу мав провали в пам`яті, та міг забувати будь-які речі. 23.10.2023 о 20.00 год. дізналася від мами, що [PERSON] зранку пішов з хати та до цього часу не повернувся. Розшуки результатів не дали. Після цього її син [PERSON] поставив оголошення у соціальній мережі «Фейсбук» про пошук [PERSON] . Через декілька хвилин після 23.37 год. до неї на мобільний телефон передзвонила [PERSON] та повідомила, що від працівників поліції стало відомо про збиття потягом на вокзалі станції Самбір [PERSON] . Із довідки РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з розшифрування діаграмної швидкостемірної стрічки електропоїзда №6027міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕПЛ2Т 006 встановлено, що поїзд о 22.40 год. прибув на станцію Самбір, о 22.54 год. відправився із станції Самбір у напрямку станції Сянки. Згідно акту огляду від 24.10.2023, освітлювальні прилади знаходяться у справному стані, пошкоджень головної частини вагона не виявлено, шляхоочисник знаходиться у справному стані без видимих пошкоджень, тифон та сигнал малої гучності (свисток) знаходяться у справному стані,автогальмівне обладнання відповідає вимогам інструкції, автоматичні двері знаходяться в справному стані. За результатами оперативної наради розгляду в РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» випадку травмування сторонньої особи на станції Самбір в добу 23.10.2023 встановлено, що вини працівників моторовагонного депо Львів (машиніст [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] ) у випадку травмування сторонньої особи, допущеного в добу 23.10.2023 на другій колії станції Самбір, не вбачають. Враховуючи встановлені обставини, з яких вбачається, що смерть [PERSON] настала не внаслідок умисних протиправних дій сторонніх осіб, а очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим, що пішохід [PERSON] , порушуючи вимоги «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», а саме п.2.16 - «підходити ближче ніж на 0,5 м до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки», в нічну пору доби на ділянці платформи знаходився на її краю та в результаті впав на полотно колії і на нього здійснив наїзд електропоїзд ЕПЛ2Т 006, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи 136/23, відсутністюв діях локомотивної бригади пасажирського електропоїзду №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки» в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів складу злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, слідчий Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області Цабак В. постановив закрити кримінальне провадження за №12023141290000811 від 24.10.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (по факту смерті [PERSON] ) у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.06.1965районним бюро ЗАГС виконавчого комітету Жидачівського району Львівської області, засвідчується, що [PERSON] народилася [INFO] (актовий запис №2 від 16.01.1961) і його батьком [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 31.08.1989, увідділі ЗАГС Старосамбірського райвиконкому Львівської області 31.08.1989 року було зареєстровано укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №62). Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.12 зворот). Із паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Старосамбірським РВ УМВС України 06.12.1995 відомо, що [PERSON] зареєстрована за адресом : [ADDRESS] (а.с.11 зворот). Із копії паспорта громадянина України [NUMBER] , який був виданий Старосамбірським РВ УМВС України 10.10.1997, та який наявний в матеріалах кримінального провадження №12023141290000811від 24.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресом : [ADDRESS] . Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості Із змісту ч. 2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 у справі № 210/5258/16-ц та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 у справі № 336/3665/16-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15, від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20. Отже, смерть [PERSON] настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла яка утворилась внаслідок травмування пасажирським електропоїздом №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів, володільцем якого, як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] знаходиться у трудових відносинах, та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті [PERSON] . За таких обставин, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача в тій частині, що «причетність відповідача до загибелі [PERSON] не підтверджена доказами і ґрунтується на припущеннях», оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються висновком судово-медичного експерта Самбірського районного відділення КЗ ЛОР «ЛОБСМЕ» №136/23 від 24.11.2023, протоколом наради при начальнику ВСП «Моторовагонне депо Львів» РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 26.10.2023 №439, протоколом огляду місця події від 24.10.2023 (об`єкт огляду електропоїзд ЕПЛ006), постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 29.12.2023, які були досліджені судом і заперечень у представників сторін не викликали. Відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи. Таким чином суд дійшов висновку, що з матеріалів справи вбачається та не спростовано стороною відповідача, що смерть [PERSON] - чоловіка позивача [PERSON] , батька [PERSON] , настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - електропоїзда №6027 міжміського сполучення «Львів-Сянки», в складі локомотива ЕПЛ2Т та 6 пасажирських вагонів, який перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Моторовагонне депо Львів» РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», яким керував машиніст [PERSON] , якийзнаходиться у трудових відносинах з відповідачем. Стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що у даному випадку мали місце непереборна сила або умисел потерпілого. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачам смертю їх чоловіка та батька відповідно, яка настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, завдана моральна шкода,яка полягає у тому, що їм спричинені та будуть спричинятися протягом усього життя душевні страждання; відбулася зміна способу їхнього життя та виникла необхідності докладати надзвичайних зусиль для організації життя. Відновити становище, яке існувало до смерті [PERSON] у житті позивачів не можливо, а тому відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України це є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам незалежно від вини відповідача. При цьому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача проти задоволення позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю, оскільки вони нічим не підтверджені та були спростовані в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Водночас, суд зазначає, що, відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положеннястатті 1193 ЦК Українипро зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Відповідно до пунктів п. 2.5, 2.6, 2.15, 2.16, 2.19, 2.20 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.03.1998 за №19/2633, пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; класти на рейки залізничної колії будь-які предмети; підходити ближче ніж на 0,5 м до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; сидіти на краю посадкової платформи, перону; знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, враховуючи, що смерть [PERSON] настала очевидно внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із тим, що пішохід [PERSON] , в нічну пору доби на ділянці платформи знаходився на її краю та в результаті впав на полотно колії і на нього здійснив наїзд електропоїзд ЕПЛ2Т 006, тобто порушив вимоги п.2.16 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, тому у даному випадку, суд вважає за належне застосувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, та зменшити розмір відшкодування. З огляду на те, що позивачі просили стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі по 500 000,00 грн. кожному, то з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі по 300 000,00 грн кожному, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку та відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20). За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Із товарного чеку від 23.10.2023, на якому наявний напис від руки «Труш», виданого продавцем [PERSON] ,відомо, що він виданий на загальну суму 6 695,00 грн, яка складається із : 5100,00 грн. - домовина; 150,00 грн. - подушка; 585,00 грн. - накидка; 750,00 грн. - хрест; 55,00 грн. - розп`яття; 55,00 грн.- табличка(а.с.16). Враховуючи встановлені обставини справи, а саме, що позивач [PERSON] про смерть її чоловіка [PERSON] дізналась близько 23.37 год. 23.10.2023, суд вважає, що заперечення представника відповідача щодо достовірності даного доказу є підставними, а тому приймаються судом до уваги, оскільки придбати зазначені у товарному чеку товари на протязі 23 хвилин, які залишилися до закінчення доби 23.10.2023, після отримання звістки позивачем [PERSON] про смерть чоловіка, є практично неможливим та суперечить логіці. Тобто, позивач [PERSON] , не переконавшись у достовірності отриманого повідомлення про смерть чоловіка (не опізнавши його труп), відразу звернулась до продавця [PERSON] щодо придбання товарів для здійснення поховання [PERSON] . Крім того, товарний чек від 23.10.2023не містить, у відповідності з вимогами п. 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електроннихрозрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2026 за №13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350, всіх реквізитів, які є обов`язковими і мають в ньому міститися, зокрема: 1.найменування суб`єкта господарювання; 2.назва та адреса господарської одиниці; 3.для суб`єктів господарювання, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ. Перед номером друкують великі літери «ПН»; 4.для неплатників ПДВ - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізосіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта). Перед номером друкують великі літери «ІД» (ідентифікаційні дані); 5.кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); 6.вартість одиниці виміру товару (послуги); 7.код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (у випадках, передбачених чинним законодавством); 8.назва товару (послуги); 9.літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для платників ПДВ); 10.позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит тощо) та сума коштів за цією формою оплати та валюту операції; 11.загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкують слово «СУМА» або «УСЬОГО»; 12.для платників ПДВ - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами). На початку рядка друкують великі літери «ПДВ»; 13.для суб`єктів господарювання роздрібної торгівлі, що реалізують підакцизні товари і зареєстровані платниками акцизного податку, - окремим рядком розмір ставки цього податку, його загальну суму за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами). На початку рядка друкують назву акцизного податку; 14.порядковий номер товарного чека, дату (день, місяць, рік) і час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; 15.напис «ТОВАРНИЙ ЧЕК». Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України,суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ч.1 ст.80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд вважає, що товарний чек від 23.10.2023 є неналежним, недопустимим, недостовірним та недостатнім доказом у справі, а тому до уваги не приймає. Дані висновки суду не спростовує долучена до позову довідка №1266 від 22.11.2023, видана керуючим справами виконавчого комітет Старосамбірської міської ради Львівської області, про те, що [PERSON] поховання її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , здійснювала за власний рахунок, оскільки даний доказ в жоден спосіб не доводить саме конкретний розмір понесених позивачем [PERSON] матеріальних витрат на поховання її чоловіка [PERSON] . Оцінюючи досліджені докази, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частинівідшкодування матеріальної шкоди (витрат а поховання)в сумі 6 695 грн. 00 коп., через їх недоведеність. При подачі позову до суду позивачі були звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 1073,60грн.

Outcome: partial