Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

08.04.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» (далі відповідач), яким просить суд: 1. Визнати виконавчий напис №11609, вчинений 16.07.2020 приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горай О.С. про стягнення з позивача заборгованості в сумі 24724,59 грн таким, що не підлягає виконанню; 2. Стягнути з відповідача на користь позивача 24724,59 грн безпідставно стягнутих за виконавчим написом. Також просить\~стягнути з\~відповідача судові\~витрати. Позивач вважає виконавчий напис приватного нотаріуса незаконним та таким, що не підлягає виконанню: - нотаріусу не були подані документи, які підтверджують безспірність заборгованості; - виконавчий напис було видано на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. - нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням строків позовної давності. Оскільки виконавчий напис не підлягає виконанню, на користь позивача підлягають поверненню раніше стягнені кошти на підставі ст. 1212 ЦК України. Ухвалою суду від 09.04.2024 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 16.07.2020 зареєстрований у реєстрі за №11609 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №401164879 від 14.04.2012 за період з 16.01.2019 по 11.03.2020 у розмірі 24074,59 грн, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича за виконавчим провадженням № 62813355. Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, вказаною ухвалою до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та витребувано докази у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. Ухвалою суду від 30.05.2024 виправлено описки в ухвалі про відкриття провадження у справі, а саме: в найменуванні третіх осіб. Відповідачу та третім особам направлялась позовна заяву з додатками на офіційну адресу, а також шляхом направлення на електрону пошту. Ухвала про відкриття провадження отримана: відповідачем 20.04.2024; Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. 22.04.2024. При цьому, вказана ухвала не отримана приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., оскільки до суду повернувся конверт з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. 01.05.2024 Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. надано заяву про доручення доказів до справи, відповідно до якої в межах виконавчого провадження № 628133555 з позивача стягнуто 25087,35 грн, які розподілено наступним чином: 22440,98 грн в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем; 1977,37 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 669 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. 07.05.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому генеральний директор [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. Виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог закону України «Про нотаріат» та на підставі повного переліку документів передбачених постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. Строки позовної давності не пропущена, оскільки позивач безпідставно ототожнює їх зі строком давності вчинення виконавчого напису. Кошти, які вже отримані відповідачем не можуть бути стягнуті на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). На даний час, відповідач в якості стягнення заборгованості в ході здійснення виконавчого провадження надійшли кошти в сумі 22440,98 грн. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Третім особам також було роз`яснено про їхнє право подати суду пояснення щодо позову в п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, однак вони таким правом не скористались. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини. 14.04.2012 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та позивачем укладено кредитний договір № 401164879, відповідно до якого Банк надав позивачу грошові кошти в сумі 12727,82 грн. 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №11609 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість у розмірі - 24074,59 грн, яка складається з прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4,343,54 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 2004,97 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 8106,90 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями- 9619,18 грн. В тому числі за вчинення виконавчого напису 650 грн; загальна сума, що підлягає стягненню 24724,59 грн. З виконавчого напису № 11609 від 16.07.2020 встановлено, що [PERSON] є Боржником за Кредитним договором 401164879 від 14.04.2012, укладеним з Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 1 від 21.06.2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16.01.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (відповідач). 14.08.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. відкрито виконавче провадження № 62813355 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 24724,59 грн на підставі виконавчого напису №11609 від 16.07.2020 виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Як зазначила позивач в позовній заяві за виконавчим провадженням № 62813355 з неї стягнуто 25087,35 грн, що також підтверджується звітами про здійснені відрахування та виплати за місцем її роботи. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. надано інформацію, що в межах виконавчого провадження № 628133555 з позивача стягнуто 25087,35 грн, які розподілені таким чином: 22440,98 грн в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем; 1977,37 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 669 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. Відповідач не заперечував, що на його користь в межах вказаного виконавчого провадження надійшло 22440,98 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат». Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі, в частині доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1.11.2017 у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 № 92. Постановою Великої Палати Верховного Суду № 11-174ас18 від 20.06.2018 у задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 відмовлено. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: - оригінал нотаріально посвідченої угоди; - документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.01.2019, справа № 910/13233/17. Отже, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні. Крім того, згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Також приймаючи до уваги, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчений, суперечить вимогам ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 та є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). До того ж, слід зауважити, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Позивач, з огляду на дату укладення договору, стверджує про пропуск звернення за вчиненням виконавчого напису. Суд враховує, що строк кредитного договору укладеного між сторонами був визначений по 17.04.2015, а виконавчий напис вчинено 16.07.2020, тобто більше ніж через п`ять років, що очевидно перевищує строки визначені, зокрема, пунктом 3.1 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Доказів, що для вимоги, за якою вчинено виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, суду не надано. Тому доводи, відповідача в цій частині суд до уваги не приймає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням діючого законодавства, тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 24724,59 грн безпідставно стягнутих за виконавчим написом. Як зазначено вище, в межах виконавчого провадження № 628133555 з позивача стягнуто 25087,35 грн, які розподілені таким чином: 22440,98 грн в рахунок погашення заборгованості перед відповідачем; 1977,37 грн в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 669 грн в рахунок погашення витрат виконавчого провадження. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 цього Кодексу). Аналіз ст.1212 ЦК України цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, оцінюючи зміст спірних відносин судом встановлено, що виконавчий напис, на підставі якого із заробітної плати позивача утримувались суми стягнень, під час здійснення виконавчих дій, будучи визнаний таким, що не підлягає виконанню, втратив свою силу, що в свою чергу є підставою для повернення відповідачем безпідставно набутих коштів. Таким чином, відповідач безпідставно набув грошові кошти, які належать позивачу. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Однак, як встановлено судом з позивача на користь відповідача було стягнуто 22440,98 грн, тому на підставі ст. 1212 ЦК України саме ця сума підлягає поверненню позивачу як безпідставно набутих грошових коштів відповідачем. Інші суми були стягнуті приватним виконавцем в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця та на погашення витрат виконавчого провадження, а отже положення ст. 1212 ЦК України на них не розповсюджуються. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Також позивачем сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена, в розмірі 605,60 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Не дивлячись на те, що позов задоволено частково, позивачем сплачена мінімальна ставка, яка б була сплачена і при поданні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення тільки 22440,98 грн (задоволеної частини), а отже витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі, зокрема, й витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Інших витрат учасниками судового провадження не заявлялися. Щодо заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 09.04.2024 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, що вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем 16.07.2020 зареєстрований у реєстрі за №11609 про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №401164879 від 14.04.2012 за період з 16.01.2019 по 11.03.2020 у розмірі 24074,59 грн, що перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича за виконавчим провадженням № 62813355. Відповідно до частин 7 та 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Оскільки, клопотань про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, ці заходи продовжують діяти протягом строків визначеного вказаною нормою ЦПК України.

Outcome: partial