Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

01.11.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання батьківства до відповідача, [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) . Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.11.2023 року позовна заява залишена без руху, в зв`язку з виявленими недоліками. 10.11.2023 року позивачем усунені виявлене недоліки. 20.11.2023 року отримана інформація є Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця-проживання відповідача фізичної особи. 21.11.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 31.01.2024 року. 31.01.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 27.03.2024 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи у призначене судове засідання. 25.03.2024 року від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. 27.03.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 05.06.2024 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи у призначене судове засідання. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 05.06.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати його батьком неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . змінити прізвище неповнолітній [PERSON] , [INFO] з « [PERSON] » на « [PERSON] » та внести зміни до актового запису про народження дитини, записавши його батьком дитини та виключити відомості про батька дитини « [PERSON] ». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. З відповідачкою по справі він познайомився в 2016 році. Через деякий час вони почали зустрічатись та перебували у близьких в відносинах. Від вказаних стосунків в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Під час народження дитини та пологів вони постійно були разом, проживали однією сім`єю, він утримував родину, брав участь у вихованні дитини. Але в 2020 році відповідачка запропонувала розірвати стосунки та виїхала до м. Дніпро, залишивши дитину на нього. Після розірвання стосунків вони спілкувались з відповідачкою та підтримували відносини, так як у них була спільна донька. Іноді відповідачка забирала дитину до себе на вихідні дні. Станом на сьогоднішній день відповідачка перебуває у Дніпровській установі виконання покарань (№4) по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. Відомості про батька дитини до актового запису № 22 від 11.04.2018 року складеного Верхньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області внесені за правилами ч. 1 ст. 135 СК України. Проте він є батьком дитини, дитина проживає разом з ним та він бажає, щоб відомості про його батьківство були внесені до актового запису про народження дитини, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідачка, [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилась, так як перебуває у Дніпровській установі виконання покарань (№4). Відповідачкою надана заява, згідно якої вона визнає позовні вимоги та підтверджує батьківство позивача в відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подавши заяви про розгляд справи у його відсутність. заперечень проти позовних вимог та письмових пояснень не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вислухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 2016 року перебували у близьких стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва народження . Реєстрація дитини була проведена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З 2020 року дитина проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні, що підтверджується як поясненнями позивача так і актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 28.06.2023 року. Позивач в судовому засіданні підтвердив своє батьківство відносно дитини та пояснив, що будь-яких сумнівів того, що він є батьком дитини у нього не має. Відповідачка, мати дитини, також підтвердила батьківство позивача стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників . Оскільки позивач та відповідач підтверджують факт спільного проживання і позивач добровільно визнає своє батьківство відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , дані факти вважаються встановленими і доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України - Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1)\~за заявою\~матері та\~батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ,2,3, 4 ст. 128 СК України - За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: partial