Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду з даним позовом, де просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 2629 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2023 року по справі №176/2084/23, який набрав законної сили 24.10.2023, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Однак, станом на момент подачі позову до суду відповідач добровільно не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану злочином, в сумі 2629 грн., що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01 березня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Сторони про розгляд справи повідомлялись належним чином. Відзиву на позов відповідач до суду не направив. Поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2023 року по справі №176/2084/23 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24.08.2023 року між прокурором Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області Яновською О.М. та обвинуваченим [PERSON] у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.06.2023 року за № 42023042040000026. Визнано [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24.08.2023 року покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 1 одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Даний вирок суду набрав законної сили 24.10.2023 року. Вироком суду було встановлено наступне [PERSON] , 18.12.2022 року приблизно о 18 год. 00 хв. разом зі своїм знайомим [PERSON] , [INFO] , перебував за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня, 18.12.2022 року приблизно о 21 год. 00 хв. потерпілий [PERSON] вийшов з квартири та пішов за місцем свого мешкання, залишив свій мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору, ІМЕІ: [NUMBER] в якому знаходилась сім-карта з номером [NUMBER] на столі приміщення кв. [ADDRESS] . Приблизно о 21 год. 05 хв. 18.12.2022, побачивши вище вказаний мобільний телефон, [PERSON] перебуваючи в приміщені вище вказаної квартири побачив мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору, ІМЕІ: [NUMBER] в якому знаходилась сім-карта за номером [NUMBER] , належна потерпілому [PERSON] . Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, будучи обізнаним про дію в Україні воєнного стану, визначивши вищевказаний мобільний телефон, як предмет свого злочинного посягання, реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, [PERSON] , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи змогу знайти потерпілого та повернути йому мобільний телефон, не бажаючи його повертати потерпілому, залишив його собі, для власного використання, таким чином, таємно викрав мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору,ІМЕІ: [NUMBER] - вартістю 794 гривні 98 копійок та сім-карту мобільного оператора «Київстар» з номером [NUMBER] - вартістю 315 гривень 95 копійок належні потерпілому [PERSON] та викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями, [PERSON] завдав матеріальної шкоди потерпілому [PERSON] на суму 1110 гривень 93 копійок. Крім цього, 18.12.2022 року приблизно о 21 год. 05 хв. [PERSON] перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] . Побачив мобільний телефон марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору, ІМЕІ: [NUMBER] в якому знаходилась сім-карта з номером [NUMBER] , який належить [PERSON] та є фінансовим номером потерпілого, який ідентифікує його в КБ «Приватбанк» як клієнта та надає доступ до особистого кабінету, платіжних карток, банківських карт та здійсненню операцій в онлайн режимі по переводу коштів та оплати товарів/послуг. Після чого, 06.02.2023, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, будучи обізнаним про дію воєнного стану в Україні, за допомогою мобільного телефону марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору, ІМЕІ: [NUMBER] та сім картки за номером [NUMBER] , яка знаходилась у вищевказаному мобільному телефоні, який належить потерпілому [PERSON] реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна, [PERSON] , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, визначивши грошові кошти, які знаходились на банківській картці [NUMBER] банківському рахунку ( [NUMBER] ) та банківській картці [NUMBER] банківському рахунку ( [NUMBER] ), які належать потерпілому [PERSON] , як предмет свого злочинного діяння, зателефонував на гарячу лінію КБ «Приватбанку» за номером «3700» за допомогою меню та комбінації цифр, згідно виписки про рух грошових коштів картки [NUMBER] банківському рахунку ( [NUMBER] ) перебуваючи за місцем мешкання [ADDRESS] , поповнив рахунок свого мобільного телефону за номером [NUMBER] , який належить [PERSON] на суму 203 гривні 00 копійок та поповнив рахунок свого мобільного телефону за номером [NUMBER] , який належить [PERSON] на суму 203 гривні 00 копійок. Крім того, продовжуючи реалізацію умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, належними [PERSON] , перебуваючи за адресою [ADDRESS] [PERSON] здійснював безготівкову оплату послуг мобільного зв`язку з банківської картки, належної потерпілому [PERSON] : згідно виписки про рух грошових коштів банківської картки [NUMBER] банківському рахунку ( [NUMBER] ), а саме:поповнення мобільного телефону [NUMBER] на суму 10 гривень 07.02.2023 року, поповнення мобільного телефону [NUMBER] на суми 114 гривень 00 копійок, 138 гривень 00 копійок та 253 гривні 00 копійок 17.02.2023, згідно виписки про рух грошових коштів банківської картки [NUMBER] банківському рахунку ( [NUMBER] ), а сааме поповнення мобільного телефону [NUMBER] на суму 253 гривні 00 копійок та поповнення мобільного телефону [NUMBER] на суму 253 гривні 00 копійок 06.03.2023, поповнення мобільного телефону [NUMBER] на суму 201 гривні 00 копійок та 1001 гривні 00 копійок, 06.04.2023, таким чином, розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями, [PERSON] завдав матеріальної шкоди потерпілому [PERSON] згідно виписок про рух грошових коштів по банківськім карткам [NUMBER] (банківському рахунку [NUMBER] ) та [NUMBER] (банківському рахунку [NUMBER] ) належних потерпілому [PERSON] , на суму 2629 гривень 00 копійок. Дії [PERSON] за фактом крадіжки мобільного телефону марки «Nокіа» моделі «1208», чорного кольору, який належить потерпілому [PERSON] , що мало місце 18.12.2022 року кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану. Дії [PERSON] за фактом крадіжки грошових коштів, які знаходились на банківських рахунках потерпілого [PERSON] у загальному розмірі 2629 грн. 00 коп., що мало місце 07.02.2023 року, 17.02.2023 року, 06.03.2023 року, 06.04.2023 року кваліфікуються за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану. Тож, у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України позивач [PERSON] був залучений як потерпілий, однак із цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди в рамках кримінального провадження не звертався. Згідно ч. 6 ст. 82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тому позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку передбачених законом. Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] доведено належними та допустимим доказами завдання йому матеріальної шкоди, які слід стягнути на його користь з відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування шкоди, завданої злочином, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved