Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] квартиру загальною площею 67,9 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м. по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на частину цієї квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, зокрема, що [INFO] помер [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до моменту смерті [PERSON] 19 листопада 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко Ольги Олександрівни з заявою про прийняття спадщини, за її заявою 19.11.2020 року була відкрита спадкова справа № 66787430 після померлого [PERSON] . Крім позивача, заяву прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. подано племінником померлого [PERSON] . - відповідачем по справі - [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. від 05.04.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом в зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні та інші відносини позивача зі спадкодавцем. 06.07.2021 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року задоволено позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю\~\~чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у період з 01.01.2004 року по 03.10.2020 року. Рішення набрало законної сили. Під час спільного проживання з [PERSON] позивач мала офіційну роботу, доходи, з 2007 року вона є пенсіонеркою. В 2013 році у [PERSON] стався інсульт, а в 2014 році йому зробили складну операцію на нирці, він мав проблеми з судинами ніг, в травні 2014 року позивач звільнилась з роботи, щоб здійснювати за ним догляд. 19 червня 2020 року за спільні кошти позивач та [PERSON] купили квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України, у редакції, чинній з 16 січня 2007 року). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Тлумачення вказаних норм з урахуванням принципу розумності, свідчить, що статтею 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~22.01.2024\~позовну\~заяву прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~позовне провадження\~в цивільній\~справі,\~призначено розгляд\~справи в\~порядку загального\~позовного провадження,\~призначено підготовче\~судове засідання\~та витребуваноу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко Ольгу Олександрівну, свідоцтво № [NUMBER] , адреса: 61072, м. Харків, проспект Науки, буд.39, літ «А-7», телефон: [NUMBER] копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , номер у спадковому реєстрі 66787430, дата заведення 19.11.2020 р. (а.с.57-58). 15.02.2024 до суду від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. надійшла копія матеріалів спадкової справи №66787430 від 19.11.2020 (а.с. 63-99). Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 01.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.116). 10.06.2024 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у поданій заяві позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі (а.с.141). В судове засідання 25.04.2024, 23.05.2024, 10.06.2024 р. відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив (а.с.109,112,120,124,139). За правилами п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення\~«адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзиву, відповідно до правил\~статті 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Ураховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~смерть,\~виданим Харківським\~міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків)\~07.10.2020\~р,\~актовий запис\~№ 15108 (а.с.9), повним Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 19.11.2020 р. (а.с. 70-73). 19 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко Ольги Олександрівни з заявою про прийняття спадщини (а.с.65). 19.11.2020 року за заявою позивача заведено спадкову справу після померлого [PERSON] , спадкова справа № 66787430, номер у нотаріуса -13/2020 (а.с.64). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповітів, спадкових договорів не зареєстровано (а.с.74). 19.11.2020 року заяву прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. подано відповідачем [PERSON] (а.с.75). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова на день смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований лише [PERSON] (а.с.83). Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назаренко О.О. від 05.04.2021 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом в зв`язку з тим, що неможливо встановити родинні та інші відносини [PERSON] зі спадкодавцем, а у реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні необхідні відомості (а.с.14). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року встановлено факт спільного проживання однією сім`єю\~\~чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у період з 01.01.2004 року по 03.10.2020. Рішення набуло законної сили 28.11.2023 р. (а.с.40-42). Під час спільного проживання з [PERSON] позивач мала офіційну роботу, доходи, що підтверджується записами в її трудовій книжці, довідкою за формою ОК-5 (а.с.38-39,44-45, 46-47), з 2007 року позивач перебувала на пенсії, що підтверджується пенсійним свідоцтвом, отримувала пенсію (а.с.48). Згідно договору купівлі-продажу від 19 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Трубніковим С.О. та зареєстрованого за №724, копією витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності від\~19.06.2020\~року,\~право власності\~на квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстровано за\~ [PERSON] (а.с.10-11). Згідно зі\~ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення цього\~Кодексу. Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом\~ст. 60 СК України\~належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Згідно із ч.4\~ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами\~ст. 74 СК України. Відповідно до\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами статті 74 СК України (у редакції, чинній до 16 січня 2007 року) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти». Аналогічні по суті висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18, постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Вищезазначена позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.12.2023 р. у справі № 543/563/22. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved