Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

14.09.2022р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Савранської селищної ради Одеської області, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 01.08.1995р. він був прийнятий в члени КСП «Україна», яке знаходилося в с.Вільшанка, Савранського району, Одеської області, де працював до 28.01.2000р. 16.08.1995р. Вільшанською сільською радою народних депутатів Савранського району Одеської області КСП «Україна» було передано у колективну власність на постійне користування земельні ділянки для виробництва товарної продукції. Звернувшись до архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області позивач дізнався, що у списку громадян членів КСП «Україна», які мають право на отримання земельної частки (паю), він не значиться, у журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Савранською РДА Одеської області по КСП «Україна», відомостей про виготовлення сертифікату на його ім`я немає. Також, він отримав архівний витяг з рішення Дев`ятої (позачергової) сесії ХХІІІ скликання Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34 «Про затвердження рішення комісії по розподілу земель резервного фонду сільської ради» про видачу сертифікатів на земельний пай 27 особам, серед яких по списку за №9 значиться [PERSON] . Позивач вказує, що у тексті цього рішення була допущена помилка у написанні його прізвища, а саме: замість правильного « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Враховуючи викладене, позивач просить суд встановити факт належності йому запису під порядковим №9 на ім`я « [PERSON] » в п.2 рішення Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34, а також визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за рахунок земель колишнього КСП «Україна», що знаходилось в с.Вільшанка, Савранського району, Одеської області. Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на час видачі КСП «Україна» державного акта на право колективної власності на землю позивач не був його членом, а лише працював у ньому певний період. Крім того, у рішенні Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34 йдеться про затвердження рішення комісії по розподілу земель резервного фонду, а не земель колективної власності, і правовий статус 27 осіб, зазначених у цьому рішенні, є невідомим. Разом з цим, рішення про передачу земель резервного фонду у колективну власність КСП «Україна» в матеріалах справи відсутнє та на той час до повноважень сільської ради не відносилося прийняття рішень про видачу земельних сертифікатів громадянам. Також, відповідач вказав на те, що позивачем пропущено строк, в межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права (а.с.30-32). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому просив відмовити в їх задоволенні. Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку. В матеріалах справи є копія трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , виданої на ім`я позивача, згідно якої 01.08.1995р. його було прийнято в члени КСП «Україна», з яких він був звільнений 28.01.2000р. (а.с.9). Рішенням 4 сесії 23 скликання Вільшанської сільської ради народних депутатів від 16.08.1995р. №4/11 КСП «Україна» було передано в колективну власність та постійне користування земельні ділянки згідно експлікації для виробництва товарної продукції та видано державний акт на право колективної власності на землю (а.с.14). Згідно розпорядження Савранської РДА Одеської області №97 від 24.05.1996р. «Про затвердження паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам» за КСП «Україна», затверджено земельний пай площею 2,25га. (а.с.19). Позивач надав до суду архівний витяг з рішення Дев`ятої (позачергової) сесії ХХІІІ скликання Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34 «Про затвердження рішення комісії по розподілу земель резервного фонду сільської ради» про видачу сертифікатів на земельний пай 27 особам, серед яких по списку за №9 значиться [PERSON] (а.с.12). Крім того, позивач надав архівну довідку від 20.10.2021р. №01-46/260/358, згідно якої у списку громадян членів КСП «Україна», які мають право на отримання земельної частки (паю), він не значиться, у журналі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Савранською РДА Одеської області по КСП «Україна», відомостей про виготовлення сертифікату на його ім`я немає. Також, у вказаних документах відсутні відомості щодо земельного сертифікату на ім`я [PERSON] (а.с.11). В судовому засіданні позивач надав суду архівну довідку КП «Трудовий архів Савранської селищної ради Одеської області» від 28.05.2024р. №01-26/108, з якої вбачається, що в КСП «Україна» за 1995 рік він відпрацював 75 людиноднів, за 1996 рік 129, за 1997 рік 90, за 1998 рік 151 та за 1999 рік 107. При цьому, встановлений мінімум відпрацьованих людиноднів за кожен з цих років окремо становить 210 людиноднів (а.с.41). Частиною 1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У Постанові Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вимога позивача про встановлення факту належності йому запису під порядковим №9 на ім`я « [PERSON] » в п.2 рішення Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34 пов`язана з вирішенням спору про право, зокрема, про визнання за ним права на земельну частку (пай), з чим не погоджується відповідач, з огляду на що вказана вимога не підлягає задоволенню. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як визначено статтями 22 та 23\~ЗК України (в редакції 1990 року), особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Зі змісту цієї норми вбачається, що вказані умови є підставою для набуття особою права на земельний пай лише у їх сукупності, але, в матеріалах справи є підтвердження того, що позивача не було включено до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, з огляду на що він не може вважатися таким, що набув право на земельний пай. Крім того, позивач не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Суд зазначає, що відповідно до ст.5 ЗК України (в редакції 1990 року) на території сільських і селищних рад створювались резервні фонди земель у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Пунктом 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95 також передбачено створення (під час передачі земель у колективну власність) резервного фонду, який використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Організацію виділення в натурі земельних ділянок резервного фонду урегульовано нормами розд.5 Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням, схвалених Науково-технічною радою Держкомзему України від 21.08.1998р. (далі Рекомендації). Так, процес отримання земельної частки (паю) з земель резервного фонду передбачає такі етапи як подання особою заяви про це; рішення комісії по перерозподілу з відповідним клопотанням; рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки із резервного фонду у колективну власність новоприйнятих членів (при цьому розмір ділянки визначається сумою площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян); складання та затвердження технічної документації; оформлення та видача сертифікатів на земельну частку (аналогічний процесу паювання за Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95); виділення землі в натурі. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про складення та затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування (п.2.4 розд.2 Рекомендацій); про виготовлення та видачу сертифікатів на ім`я осіб, які були включені до списку (п.2.5 розд.2 Рекомендацій); про виділення цих ділянок в натурі (розд.5 Рекомендацій). Позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,25 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) за рахунок земель колишнього КСП «Україна», посилаючись при цьому на рішення Дев`ятої (позачергової) сесії ХХІІІ скликання Вільшанської сільської ради Савранського району Одеської області від 14.03.2000р. №34 «Про затвердження рішення комісії по розподілу земель резервного фонду сільської ради» про видачу сертифікатів на земельний пай 27 особам, серед яких він значиться по списку за №9. Разом з цим, у вказаному рішенні відсутні відомості про конкретно визначені розміри земельних часток (паїв), сертифікати, які належить видати цим особам, і статус цих осіб не визначений, у зв`язку з чим не виявляється можливим встановити порядок набуття ними права на земельну частку (пай). В матеріалах справи відсутні докази того, що землі резервного фонду, про розподіл яких приймалося рішення, відносяться до земель, які було передано в колективну власність КСП «Україна» згідно з рішенням 4 сесії 23 скликання Вільшанської сільської ради народних депутатів від 16.08.1995р. №4/11 КСП, та щодо яких розпорядженням Савранської РДА Одеської області №97 від 24.05.1996р. «Про затвердження паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам» за КСП «Україна», було затверджено земельний пай площею 2,25га. Заявивши позовну вимогу про визнання права на земельну частку (пай) за рахунок земель колишнього КСП «Україна» позивач не обґрунтовував свій позов фактами порушення порядку, передбаченого Рекомендаціями, та доказів таких порушень не надав, не довівши порушення свого права на земельну частку (пай) як в процесі розпаювання колективних земель відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995р. №720/95, так і в процесі розподілу земель резервного фонду, а тому відсутні підстави для задоволення цієї позовної вимоги. При вирішенні питання щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд керується вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 22.05.2018р. по справі № 369/6892/15-ц дійшов висновку, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи те, що судом не встановлено правових підстав для задоволення позову, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Outcome: dismissed