Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладення договору дарування частки квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 04 вересня 2015 року посвідченим нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. у реєстрі за № 838 та скасування заборони відчуження нерухомого майна, зареєстрованої приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. за № 839/25 у Державному реєстрі речових прав, запис про обтяження № 11038046, та державної реєстрації 04.09.2015 2/30 частини квартири в [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна у Державному реєстрі прав 716943221101. Позовна заява мотивована тим, що даний договір був укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а саме виникнення у позивача майнових зобов`язань, підтверджених рішенням суду, яке набрало законної сили у цивільній справі № 308/2934/14. Обставини, з якими пов`язано укладання договору, перестали існувати після січня 2023 року. Умовою виникнення права у даному договорі є не його державна реєстрація, а передача, що свідчить про те, що укладений договір неможливо виконати у майбутньому. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак, представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак, подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, правові наслідки визнання позову, передбачені ст. ст. 43, 49, 200, 206 ЦПК України, є йому зрозумілими. Представник відповідача просив розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши та оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд дійшов таких висновків. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідач [PERSON] у ході розгляду справи визнав у повному обсязі заявлені позивачем вимоги щодо визнання недійсним договору дарування частки квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 04 вересня 2015 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. у реєстрі за № 838. При цьому суд встановив, що згідно з умовами даного договору дарування, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар, належні позивачу на праві власності 2/30 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даруватель зобов`язується у майбутньому, а саме при досягненні обдаровуваним сімдесятирічного віку передати обдаровуваному дану частину квартири. Згідно з п. 12 даного Договору, обдаровуваний набуває право власності на зазначену частину квартири з моменту передачі дарунку. Відповідно до п. 13 Договору, за домовленістю сторін у зв`язку з відкладальною обставиною нотаріусом реєструється обтяження на нерухоме майно, яке є предметом договору. Передача дарунку в користь обдаровуваного є підставою для виключення запису про заборону з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 43278845 від 04.09.2015 встанволено, що 04.09.2015 о 10:36:03 приватним нотаріусом Дроботя А.В. на підставі даного договору дарування накладено заборону на нерухоме майно 2/3 частини квартири площею 82,5 кв. м. Особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року у справі № 308/2934/14-ц, ухвалено стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 268029,43 гривень. Дане рішення набрало законної сили 21.07.2015. 10 березня 2023 року виконавче провадження № 48892926 з примусового виконання даного судового рішення закінчене. Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом статей 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, про визнання якого недійсним заявлені вимоги з підстав передбачених статтею 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним за статтею 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах, зобов`язана довести сторона, яка оспорює такий правочин. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Наявність тяжких обставин обумовлюють укладення правочину на вкрай невигідних умовах, натомість, за відсутності тяжких обставин, які б спонукали особу вчинити правочин на таких умовах, посилання заявника на вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, не є підставою для визнання угоди недійсною з підстав передбачених статтею 223 ЦК України. При цьому судом встановлено, що заявник уклав договір дарування, під впливом тяжкої обставини наявності заборгованості за кредитним договором у розмірі 268029,43 гривень. Оспорюваний правочин був укладений позивачем з метою уникнення стягнення на дане майно під час примусового виконання рішення суду про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором у розмірі 268029,43 гривень. Виконавче провадження № 48892926 з примусового виконання даного судового рішення закінчене 10 березня 2023 року. На переконання суду, позивачем доведено, що у разі відсутності даної обставини, оспорюваний правочин не був би ним укладений, а тому суд дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування є недійсним. За ч. 2 ст. 233 ЦК України, при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 ЦК України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з абз. абз. 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, що мало наслідком державну реєстрацію обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються, а відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. Оскільки обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за № 110038046, накладене приватним нотаріусом на підставі договору дарування, який визнаний недійсним, воно підлягає скасуванню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи визнання позову відповідачем, а також висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 605,60 грн, повернувши при цьому позивачу з державного бюджету 605,60 грн сплаченого ним судового збору. На підставі ст. ст. 16, 355-357, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1258 ЦК України,

Outcome: approved