Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа Перша Запорізька державна нотаріальна контора Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення юридичного факту завершеного будівництва та про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Померлий 12.05.2023 [PERSON] є її батьком та батьком відповідача-1. За заявою позивача про прийняття спадщини за законом Першою запорізькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 280/2023. Крім неї є інший спадкоємець за законом згідно ст. 1261 ЦК України син померлого [PERSON] , який є відповідачем-1 по справі. Спадкоємців, передбачених ст. 1266 ЦК України, немає. Заповіт не складався, тому спадкоємців за заповітом також немає. На момент смерті батько був вдівцем. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. на підставі заяви позивача про прийняття спадщини за законом була заведена спадкова справа № 68/2022 після померлої [INFO] [PERSON] матері позивача та відповідача-1 та дружини померлого [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 5884 від 08.11.2023, в матеріалах інвентаризаційної справи на вказаний вище житловий будинок, правовстановлюючі документи не містяться., у зв`язку з чим у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловій будинок їй було відмовлено. У зв`язку з викладеним вище, позивач просить суд встановити юридичний факт завершеного будівництва та визнати за нею право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлого батька. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.03.2024. Цією ж ухвалою суду витребувані письмові докази, необхідні для повного та всебічного розгляду справи. Вимоги ухвали виконані 05.03.2024 та 30.04.2024. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 12.06.2024. Від позивача надійшла заява про розгляд справи по суті без її участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Від представника Першої Запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Представник територіальної громади в особі Запорізької міської ради належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, пояснень суду не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини, дослідивши наявні письмові докази, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та документально підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 18). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 17). Позивач [PERSON] є дочкою померлих, що підтверджується свідоцтвом про її народження Серії [NUMBER] (а.с. 12). Відповідач-1 [PERSON] є сином померлих, що підтверджується свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] (а.с. 14). Після укладення шлюбу з [PERSON] позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », на підтвердження чого до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с. 13). Після померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. була заведена спадкова справа № 68/2022 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом позивача (а.с. 64-90). Після померлого [INFO] [PERSON] . Першою Запорізькою державною нотаріальною контрою була заведена спадкова справа № 280/2023 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом позивача (а.с. 109-133). Після смерті батька позивача та відповідача-1 [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий буд. [ADDRESS] . Задля оформлення своїх спадкових справ після померлого батька позивач звернулась до Першої запорізької державної нотаріальної контори, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на таке майно та відсутністю державної реєстрації права власності за спадкодавцем на таке майно, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2003/02-31 від 16.12.2023 (а.с. 132). Згідно листа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 5884 від 08.11.2023, в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючі документи не містяться (а.с.\~116 зворотний бік). Доказами, що підтверджують факт отримання у 1978 році [PERSON] земельної ділянки під забудову житлового будинку в с. Підпорожнянка Вільнянського району Запорізької області є: справа б/н на відвід земельної ділянки [PERSON] , що складається з наступних документів: свідоцтва на забудову в сільських населених пунктах Української PCP, в якому зазначений строк початку будівництва з 18.05.1978 по 18.05.1980; план земельної ділянки Виконкому Вільнянської районної Ради депутатів трудящих від 30.05.1978; наказ по колгоспу «Дружба» Хортицького тресту овоче-молочних радгоспів №\~158 від 13.04.1978; рішення Виконавчого комітету Матвіївської сільської ради народних депутатів від 27.04.1978 «Про дозвіл будівництва житлового будинку с. Підпорожнянка», а також технічний паспорт на житловий буд. [ADDRESS] (почато 1978 рік закінчено 1980 рік), в якому власником (користувачем, заявником) зазначений [PERSON] (а.с. 36-43). Згідно листа Державного архіву Запорізької області № 05-07/2691 від 22.12.2023, на підставі рішення Запорізького міськвиконкому № 19/425 від 13.12.1979 (протокол № 23), у зв`язку з тим, що с. Підпорожнянка Вільнянського району Запорізької області включено в межі м.\~Запоріжжя, вулицю Леніна перейменовано на Селищну (а.с. 44-46). Батько позивача та відповідача-1 за час свого життя побудував будинок, але не ввів його в експлуатацію, не оформив права власності на нього та не провів державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, незважаючи на те, що житловий будинок був побудований ще в\~1978-1980 роках. Нормативне обґрунтування прийнятого судом рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частин 1-2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В частині встановлення юридичного факту суд зазначає наступне. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як вбачається з матеріалів справи, за життя батько позивача та відповідача-1 побудував будинок, однак не ввів його в експлуатацію, не оформив права власності на нього та не провів державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, незважаючи на те, що житловий будинок був побудований ще в 1978-1980 роках. Таким чином, аналізуючи наведене, суд доходить до висновку, що будинок, який фактично існує, не породжує жодних наслідків для позивача, адже вона як спадкоємець після батька не має на нього прав з огляду на те, що будинок хоча і існує де-факто, однак не існує де-юре. De\~Facto перекладається як «фактично» або «на практиці», De\~Jure «за законом» або «законний». Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. На час завершення будівництва діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 (надалі ЦК УРСР від 18.07.1963). Згідно ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР від 18.07.1963, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 91 від 24.06.2011, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 у справі №\~623/214/17. Таким чином, для проведення державної реєстрації прав та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, побудоване до 05.08.1992, документом, згідно з вимогами законодавства, що свідчить про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Таку позицію чітко висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, який у своїй постанові від 15.01.2021 по справі № 1540/3952/18. В матеріалах же даної справи міститься технічний паспорт на буд. [ADDRESS] , однак він виготовлений станом на 14.12.2023 (а.с. 32). Тобто, суд позбавлений можливості встановити точний час завершеного будівництва, адже в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження, визначене чинним на той момент законодавством, щоб свідчило про прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок або відсутності державної реєстрації права власності, необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відтак, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення юридичного факту завершеного будівництва. В частині спадкування за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом, належать діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 280/2023, відкритої 08.11.2023 після померлого [INFO] [PERSON] (батька позивача та відповідача-1), єдиним спадкоємцем до майна померлого є його дочка, позивач по справі [PERSON] , оскільки інший спадкоємець за ст. 1261 ЦК України син померлого, відповідач-1 по справі [PERSON] до нотаріуса з будь-якими заявами не звертався, а відтак, згідно статей 1269, 1272 ЦК України, він вважається таким, що спадщину не прийняв, а дружина померлого [PERSON] та матір позивача і відповідача-1 [PERSON] , померла раніше, а саме [INFO] . [PERSON] заповіту складено не було. Відтак, його дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців за законом немає. Частина 1 ст. 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В ході розгляду справи суд прийняв рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення юридичного факту завершеного будівництва, а саме буд. [ADDRESS] , відповідно, суд відмовляє і в частині її позовних вимог щодо визнання за нею права власності на цей будинок, адже заявлені нею дві вимоги стосуються одного й того ж предмета спору, тобто є такими, що випливають одна з одної. З огляду на долучені та досліджені документи, суд доходить вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] належним чином не обґрунтовані та документально не підтверджені, у зв`язку із чим підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed