Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» - Наваренко В.Г. 11.04.2024 подав до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 61270, 28 грн та судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача покликається на те, що 27.09.2013 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою шляхом акцептування банком пропозиції клієнта уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 24 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. ТОВ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору в повному обсязі, надавши відповідачці у розпоряджання кредитні кошти, натомість відповідачка не вносить платежі, передбачені умовами кредитного договору, чим порушує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість. 20.12.2021 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідачки. Відтак відповідачка перед позивачем має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом та стягнення заборгованості в судовому порядку. За результатами автоматизованого розподілу справи, оформленого відповідним протоколом від 11.04.2024, для розгляду цієї справи визначено суддю Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області Костюк У.І.. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 12.04.2024 отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки. Ухвалою суду від 15.04.2024 провадження у справі відкрито та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду подана заява про розгляд справи за відсутності представника на підставі наявних в справі доказів, просять позов задоволити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення справи не заперечують. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, відзив не подала, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися на адресу суду. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Суд зі згоди позивача, обумовленою у заяві, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Водночас, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.09.2013 між відповідачкою [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка». З довідки про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» судом встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, а саме: сума/ліміт кредиту становить 75000,00 грн, строк кредитування 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання умов договору, максимальна сума кредиту 75000,00 грн, реальна процентна ставка 5,3%, сума щомісячного платежу 305грн, про що свідчить її підпис на згаданій довідці. Окрім того, [PERSON] подала заяву від 27.09.2013 про відкриття поточних рахунків у ПАТ «Альфа-Банк» /а.с. 5 на звороті/. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 27.09.2013 року по 05.02.2024 року /а.с. 18-28/. Як убачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 630031227 від 27.03.2013 року, станом на 20.12.2021 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 61270,28 грн/ а.с. 29/. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу № 4, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача/а.с. 8-12/. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 630031227 від 27.03.2013 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачкою. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що відповідачка взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 61270,28 грн. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. В ході судового розгляду судом встановлено, що 27.09.2013 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого кредитор надав відповідачці кредитні кошти шляхом встановлення кредитної лінії, натомість відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку та строки встановлені договором. Факт виконання Акціонерним товариством «Альфа-Банк» умов договору підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема випискою по особовому рахунку за період з 27.09.2013 року по 05.02.2024 року, згідно якої вбачається, що відповідачка регулярно користувалась кредитною карткою, а саме: поповнювала готівкою картку у терміналі, знімала кошти, розраховувалась в магазинах, тим самим підтвердила свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином, внаслідок чого допустила порушення свого зобов`язання, що підтверджується розрахунком заборгованості представленим представником позивача. Відтак згідно представленого розрахунку, в [PERSON] внаслідок неналежного виконання зобов`язань виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 становить 61270,28 грн. Судом відзначається, що долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заборгованості за кредитним договором, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідачкою [PERSON] не спростовані іншими розрахунками, а зазначена у них інформація щодо розміру заборгованості також не спростована належними та допустимими доказами. Відтак, за відсутності будь-яких інших доказів по справі щодо розміру заборгованості відповідачки, його погашення відповідачкою, суд встановлює такий розмір виходячи з представленого розрахунку позивача та вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитом в розмірі 61270,28 грн. Таким чином, враховуючи, той факт, що відповідачкою не надано суду жодного доказу того, що вона належним чином виконала зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору, тому враховуючи, те, що відповідачкою не повернуто своєчасно суму кредиту в порушення умов договорів, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, то вона вважається такою, що зобов`язання за вище вказаним договором не виконала. А враховуючи той факт, що первісний кредитор, зокрема Акціонерне товариство «Альфа-Банк» відступили право вимоги щодо відповідачки [PERSON] на користь ТзОВ « Еліт Фінанс» на підставі договору факторингу № 4 і таке відступлення відповідає вимогам п.1 ч.1 ст.512 та 513 ЦК України, то позов ТзОВ « Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення позивачем було сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 3028,00 грн. Відтак, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн, що підтверджуються платіжною інструкцією № 1488 від 04.03.2024. Щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 7100 грн суд зазначає наступне. За приписами ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі №463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено( п. 1 ч. 2 ст.137та ч. 8 ст.141 ЦПК України). Так, у матеріалах справи наявний Договір про надання юридичних послуг № 05-10/23 від 05.10.2023, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 07.03.2024, платіжна інструкція № 1141 від 07.03.2024 про оплату згідно договору № 05-10/23 про надання юридичних послуг від 05.10.2023 у розмірі 7100 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7100 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, представник позивача не з`являвся до суду, надав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи. Спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020 тпо справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Outcome: partial