Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» 13.04.2023 звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і є споживачем послуг з теплопостачання. Відповідач не сплачувала у повному обсязі за послуги теплопостачання, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.07.2011 до 31.01.2023 у розмірі 102483,06 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2023 позовну заяву задоволено у повному обсязі. 28.03.2024 представником відповідача адвокатом Тарасенко В.Ю. подано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 12.04.2024 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, поновлено [PERSON] строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.05.2023, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив позовні вимоги задовольнити, а розгляд справи провести за його відсутністю. Крім того 08.05.2024 подав заяву, в якій зазначив, що у позовній заяви допущено описку у періоді нарахування заборгованості, тому уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2011 до 31.01.2022 в сумі 95572,01 грн (а.с. 102-103). Того ж дня позивачем подано додаткові пояснення у справі такого змісту: строк позовної давності за період з 11 березня 2017 року закінчувався 11 березня 2020 року, оскільки на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 31 січня 2022 року не виходить за строки позовної давності. Враховуючи наведене, у разі застосування судом строку позовної давності, заборгованість відповідача за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01.04.2017 до 31.01.2022 складатиме 65865,19 грн. Оскільки період заборгованості за послуги теплопостачання заявлено до 31.01.2022, підстав для перерахунку заборгованості на підставі довідки ВПО у позивача не має. Незважаючи на відсутність письмового договору відповідач є споживачем послуг централізованого теплопостачання, КП «Харківські теплові мережі» як виконавець цих послуг на підставі рішення Харківського міськвиконкому надає вказані послуги в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Багатоквартирні житлові будинки в м. Харкові, в тому числі житловий будинок по [ADDRESS] , обладнані централізованими системами опалення. Таким чином, відсутність письмового договору, укладеного між відповідачем та КП «ХТМ» не є підставою для несплати послуг теплопостачання. Відповідач та її представник в судові засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 18.04.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила таке: позовні вимоги заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності, нарахування за гарячу воду за спірний період зроблені неправильно, у період з 29.05.2019 і по сьогоднішній день нарахування за гарячу воду зроблені виходячи з 2 зареєстрованих осіб у приміщенні, хоча фактично з 29.05.2019 [PERSON] знятий з реєстрації за адресою, за якою стягується заборгованість. Відповідно, нарахування за гарячу воду повинні були робитись виходячи з 1 зареєстрованої особи у приміщенні; між відповідачем та позивачем не укладено договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, не надано жодних доказів фактичного надання цих послуг саме позивачем. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. До відзиву додала заяву про застосування строку позовної давності та подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні правовідносини: відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 8) і є споживачами послуг, які надає позивач. Згідно з розрахунком, через несплату послуг за відповідачем виникла заборгованість за надані послуги з теплопостачання (опалення й гарячої води) за період з 01.07.2011 до 31.01.2022 у розмірі 95572,01 грн, заборгованість згідно із розрахунком нарахована за 1 зареєстровану особу (а.с. 3), отже посилання відповідача про нарахування заборгованості на двох осіб не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Обов`язок споживача своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги, у тому числі за послуги з теплопостачання та гарячої води, встановлений ст.ст. 9, 21, 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Доказів, що позивачем послуги не надавались у зазначеному розмірі чи надавались неналежної якості, відповідачем суду не надано. Посилання відповідача на відсутність договору не є підставою для звільнення від сплати за комунальні послуги, оскільки законодавець не ставить в залежність від укладення договору обов`язок по оплаті за надані послуги. Доказів, що відповідач відмовилась від надання послуг позивача, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи диспозитивність цивільного судочинства та надані позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що останні є обґрунтованими та підстав їм не довіряти у суду не має. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256, ч. 1 ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до положень ч. 3- 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Так, Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє, Кабінет Міністрів України постановою від 23.12.2022 р. № 1423 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30.06.2023. Згідно із законом від 30.03.2020 № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Позивачем пред`явлено позовну заяву до суду 13.04.2023, тобто до припинення строку дії карантину, а тому у суду є підстави для застосування п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК України. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, позовні вимоги підлягають задоволенню за період з 02.04.2017 до 31.01.2022 (в межах заявлених позовних вимог) у розмірі 65865,19 грн (а.с. 116). Решта позовних вимог не підлягає задоволенню, так як пред`явлені поза межами позовної давності. Отже, позовні вимоги мають бути задоволені частково, в межах строків позовної давності за період з 02.04.2017 до 31.01.2022 у розмірі 65865,19 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволений на 68,92%, позивачем при подачі позову до суду сплачено 2684,00 грн судового збору, відтак суд стягує з відповідача на користь позивача 1849,81 грн судового збору, відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено 605,60 грн, позовні вимоги, у яких відмовлено складають 31,08%, відтак на користь відповідача з позивача підлягає стягненню 188,22 грн судового збору. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З метою звільнення сторін від обов`язку сплачувати один одному судові витрати, суд стягує з відповідача на користь позивача різницю від належних до компенсації один одному судових витрат, а саме: 1849,81-188,22 = 1661,59 грн.

Outcome: partial