Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

у червні 2023 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання поруки припиненою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ПАТ «АКБСР «Укрсоцбанк» та нею був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №410)160)08-Пі віл 11.09.2008. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений трьохсторонній договір поруки №410)160)08-П від 11.09.2008 р. між ПАТ «АКБСР «Укрсоцбанк», позивачем та [PERSON] . Позивач припинила виконання зобов`язань ще у 2009 році, у зв`язку з чим 23.06.2009 р. був укладений договір №1 про внесення змін до договору кредиту № 410)169)08-Пі від 11.09.2008 р., де строком повернення боргу є 10.08.2016 року. Даним договором №1 від 23.06.2009 р. відповідач змінив кредитне зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його фінансової відповідальності. Так, за п. 1.1.1.2 кредитного договору від 11.09.2008 р. щомісячний платіж складав 1 173 дол. США з січня 2009 року по серпень 2016 року, де загальна сума кредиту складала 108 000 дол. США. Умовами п. 1.1.11.2 договору №1 від 23.06.2009 р. було встановлено щомісячний платіж 1 358 дол. США за період з червня 2010 року по серпень 2016 року, що призвело до збільшення розміру щомісячних відсотків, оскільки вони вже нараховувалися не на суму 1 173 дол. США, а на 1 358 дол. США. За таких підстав, позивач просить визнати припиненою поруку за договором поруки №410)160)08-П від 11.09.2008 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 17) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. (а.с. 23) У лютому 2024 року відповідач АТ «Сенс-банк» надіслав до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 410)160)08-Пі від 11.09.2008 р., укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , був укладений трьохсторонній договір поруки № 410)160)08-П, згідно умов якого [PERSON] , як поручитель, зобов`язувався перед банком відповідати у повному обсязі за виконання умов кредитного договору. В листопаді 2016 року у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору банк звернувся за захистом порушених прав із позовом до Броварського міськрайонного суду Київської області про солідарне стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] та [PERSON] . 16.06.2020 року [PERSON] в межах розгляду вказаної цивільної справи звернувся із зустрічною позовною заявою про визнання поруки припиненою. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року частково задоволено позовні вимоги АТ «Альфа -Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою відмовлено. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено дану справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс-банк». Та [PERSON] укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 410)160)08-Пі, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до п. 1.1.1 договору кредиту надання кредиту здійснювалося окремими частинами зі сплатою 15% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеному у додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 108 000 доларів США. Відповідно до п. 1.1.1.2 погашення кредиту до 10 числа кожного місяця, починаючи з січня 2009 року по серпень 2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 вересня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель і боржник зобов`язувалися солідарно відповідати за виконання боржником кредитного договору. 23 червня 2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір № 1 про внесення змін до договору кредиту № 410)160)08-Пі від 11.09.2008 р., яким досягнуто згоди щодо зміни графіку погашення основного боргу, який станом на 10 червня 2009 року складає 102,134 доларів США 66 центів, повернення кредиту має здійснюватися згідно з графіком погашення тіла кредиту на 10-те число кожного місяця з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 10 серпня 2016 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2022 року частково задоволено позов АТ «Альфа - банк». Постановлено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 вересня 2008 року № 410)160)08-Пі у розмірі 169 705 доларів США 14 центів, що складається із суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 97 565,11 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 53 605,25 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 6 781,61 доларів США та пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 11 753,17 доларів США. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою відмовлено. (а.с. 53) Звертаючись у суд з позовом про визнання поруки припиненою, [PERSON] зазначає, що договором №1 від 23.06.2009 р. відповідач змінив кредитне зобов`язання без згоди поручителя[PERSON] , внаслідок чого збільшився обсяг його фінансової відповідальності. Так, за п. 1.1.1.2 кредитного договору від 11.09.2008 р. щомісячний платіж складав 1 173 дол. США з січня 2009 року по серпень 2016 року, де загальна сума кредиту складала 108 000 дол. США. Умовами п. 1.1.1.2 договору №1 від 23.06.2009 р. було встановлено щомісячний платіж 1 358 дол. США за період з червня 2010 року по серпень 2016 року, що призвело до збільшення розміру щомісячних відсотків, оскільки вони вже нараховувалися не на суму 1 173 дол. США, а на 1 358 дол. США. Суд не погоджується з доводами позивача з огляду на наступне. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконанням ним свого обов`язку. Частиною першою статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з частиною першою статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (частина третя статті 559 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) вказано, що «закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зазначено, що «визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту. Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості». З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 97 565,14 доларів США. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Станом на дату ухвалення рішення поручитель [PERSON] звертався у суд із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2022 року в задоволенні такого зустрічного позову поручителя [PERSON] відмовлено. За таких підстав, в задоволенні позову [PERSON] про визнання поруки припиненою необхідно відмовити.

Outcome: dismissed