Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просив: стягнути з відповідача на його користь за договорами позики неповернуту суму позики 1 936 351, 40 грн., що за офіційним курсом валют НБУ на час звернення з позовом до суду 25.12.2023 року складає 24 779, 18 доларів США та 24 310 євро. У обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 03.12.2020 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої він передав відповідачу кошти в сумі 20 000 доларів США. [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму строком до 30.12.2020 року. 30.12.2020 року відповідач не зміг виконати зобов`язання по розписці у зв`язку з фінансовими труднощами та попросив надати йому в борг ще грошові кошти. 15.02.2021 року між позивачем та відповідачем був укладений ще один договір позики у вигляді розписки. Відповідно до розписки позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 євро, в свою чергу [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму 01.09.2021 року. У вказаний в розписці термін відповідач зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим з нього підлягає стягненню вказані суми боргу. З урахуванням курсу валют станом на 25.12.2023 року (день звернення до суду з позовом) розмір боргу по розписці від 03.12.2020 року складає 751 050 грн., по розписці від 15.02.2021 року складає 827 506 грн. Також вважає, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції та 3% річних. По розписці від 03.12.2020 року сума з урахуванням індексу інфляції складає 853 943, 85 грн. По розписці від 15.02.2021 року борг з урахуванням індексу інфляції складає 940 874,33 грн. 3% річних по розписці від 03.12.2020 року за 1091 день прострочення складає 76 574,22 грн. по розписці від 15.02.2021 року за 846 днів прострочення складає 64 959,00 грн. Отже по розписці від 03.12.2020 року загальна сума боргу складає : 853 943,85 грн. + 76 574,22 грн. = 930 518,07 грн., що за офіційним курсом складає на 25.12.2023 року - 24 779,18 доларів США. За розпискою від 15.02.2021 року загальна сума боргу : 940 874,33 грн. + 64 959,00 грн. = 1 005 833,33 грн., що за офіційним курсом на 25.12.2023 року - 24 310 євро. Ухвалою суду від 05.01.2024 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходила. Відзив на позов не надав. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Дослідив матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 03.12.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 20 000 доларів США строком до 30.12.2020 року, про що було складено письмову розписку. У вказаний у розписці термін відповідач кошти не повернув. 15.02.2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 20 000 євро строком до 01.09.2021 року, про що було складено письмову розписку. Кошти за даною розпискою позивачу не повернуті. Згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 серпня 2022 року у справі № 504/369/18. Згідно зі статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. За частиною 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку саму суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України). В даному випадку розписка від 03.12.2020 року містить посилання на боргове зобов`язання саме в іноземній валюті - у доларах США, а розписка від 15.02.2021 року в іноземній валюті - євро, без визначення будь-яких умов щодо повернення такої позики в національній або іншій валюті. Позивач просить стягнути з відповідача борг за договорами позики в іноземній валюті з гривневим еквівалентом на день подання позову до суду. Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника (в іноземній валюті та у гривневому еквіваленті), внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Відтак, оскільки факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджено оригіналами розписок, і обставина не повернення позики не спростована відповідачем шляхом подання належних, допустимих та достатніх доказів на адресу суду, то із відповідача на користь позивача підлягає стягненню : сума боргу за договором позики від 03.12.2020 року в розмірі 20 000 доларів США; сума боргу за договором позики від 15.02.2021 року в розмірі 20 000 євро. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції суд прийшов до наступного. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі N 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі N 296/10217/15-ц (провадження N 14-727цс19). Отже позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 3% річних. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три відсотки річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братися прострочена сума боргу в іноземній валюті, визначена у судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За договором позики від 03.12.2020 року позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за період з 30.12.2020 року по 25.12.2023 року за 1091 день. Сума трьох відсотків річних має обраховуватися, виходячи з суми боргу в іноземній валюті, яка наявна станом на день розгляду справи - 20 000 доларів США. 20 000 х 3% х 2 : 366:100 = 3, 28 (за 2 дні 30.12.2020, 31.12.2020) 20 000 х 3% х 1089 : 365 : 100 = 1 790,14 (за 1089 днів з 01.01.2021 - 25.12.2023) 3, 28 + 1 790, 14 = 1793,42 долара США. За договором позики від 15.02.2021 року позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних за період з 01.09.2021 року по 25.12.2023 року за 846 день. Сума трьох відсотків річних має обраховуватися, виходячи з суми боргу в іноземній валюті, яка наявна станом на день розгляду справи - 20 000 євро. 20 000 х 3% х 846 :365 :100 = 1 390,68 євро. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних за договором від 03.12.2020 року в сумі 1 793,42 долара США. За договором від 15.02.2021 року - 1 390,68 євро. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial