Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Адвокат Бабенко С.С. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що з 25.06.2012 у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 16.06.2012, народився [PERSON] . У подальшому спільні сімейні стосунки у сторін не склалися, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не брав жодної участі у житті малолітнього сина починаючи з двох років, внаслідок чого позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15.08.2016 шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1500,00 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.04.2016 до досягнення ним повноліття. Відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, не спілкується з сином з 2014 року, участі в його вихованні не приймає. 28.04.2018 між [PERSON] (вітчимом) та позивачем було зареєстровано шлюб. Дитина з народження та до 2018 року перебувала на утриманні матері, а після одруження позивача з вітчимом, проживає разом з ними та перебуває на їх повному утриманні. Тобто з 2018 року дитина виховується у стійкому сімейному середовищі вітчима і матері, а відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться ні життям, ні здоров`ям дитини, не піклується про фізичний, духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що свідчить про фактичну відмову відповідача від дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини, оскільки практично з самого народження хлопчик проживає без батька та ніколи з ним не спілкувався. 02 червня 2023 року Подільським районним судом міста Києва постановлено ухвалу, якою зазначену справу передано на розгляд до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. 05 липня 2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження; залучено до участі в якості третьої особи Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради. 25 вересня 2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Бабенка С.С. про забезпечення доказів у справі. 14 грудня 2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради скласти та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору у даній цивільній справі. 17 грудня 2023 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бабенко С.С. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеному у позові. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Пояснила, що 16.06.2012 вона уклала шлюб з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] , вони жили однією сім`єю в м.Києві. В 2013 році відповідач пішов працювати в ресторан адміністратором та став вживати наркотичні засоби. Його звільнили з роботи, наркотики продовжував вживати, зокрема і вдома разом з друзями. Коли дитині не було й двох років вона стала проживати в м.Києві окремо від відповідача, оскільки він перестав вести нормальний спосіб життя. Дитина в цей час жила в м.Лубни з її батьками. На день народження дитини (два роки) відповідач прийшов. Це був останній раз, коли відповідач бачив дитину. Через деякий час вона забрала дитину у м. Київ, де вони стали жити. Вона інколи телефонувала відповідачу, вони бачились, але дитиною він не цікавився. Останній раз вона спілкувалась з відповідачем восени 2022 року з питання надання дозволу проживання дитини в Канаді. Відповідач пообіцяв надати дозвіл і заблокував її. З двох років відповідач дитиною взагалі не цікавився, ані його життям, ані навчанням, матеріально не допомагає. В 2016 році з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини. Вона подала виконавчий лист до виконавчої служби, але згодом з`ясувалось, що він загубився. Більше на виконання вона не подавала виконавчий лист. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги дитині не надає. В 2018 році вона одружилась з [PERSON] . Син називав і вважав [PERSON] батьком. Тільки в 2022 році восени вона розповіла сину хто його біологічний батько. Син не пам`ятає і не знає відповідача, батьком вважає [PERSON] . З 2018 року вони з дитиною і чоловіком жили в м. Ірпінь, там дитина пішла до першого класу. Відповідач до школи жодного разу не приходив. 25.02.2022 вони сім`єю виїхали з м.Ірпеня і з березня 2022 року знаходяться в Німеччині. Вона розмовляла по телефону з братом відповідача після подання позову до суду. Брат повідомив, що відповідач обізнаний про наявність справи в суді, але до суду він не прийде. Їй відомо, що відповідач одружився, після подання позову до суду її бабуся та дідусь бачили відповідача в м.Лубни. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради в судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на ухвалу суду від 15.12.2023, в якій зокрема просив розглядати справу без його участі та прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб. Сторони з 16.06.2012 перебували у зареєстрованому, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.08.2016. З психолого-педагогічної та психологічної характеристик Ірпінського гуманітарного ліцею «Лінгвіст», виданих 07.04.2023 на учня 5-Ж класу Ірпінського гуманітарного ліцею «Лінгвіст» [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина проживає в сім`ї, яка складається з матері, батька (який є нерідним хлопчику), молодшого брата. З рідним батьком хлопчик не спілкується. Батьки сумлінно виховують дитину, [PERSON] бачить в особі батьків (матері та вітчима) незаперечний авторитет. І в той же час про рідного батька дитина має негативне уявлення. Хлопчик ніколи з ним не спілкувався і не хоче про нього говорити. Мати і вітчим на протязі навчання [PERSON] в школі відповідально ставились до виховання та утримання дитини, цікавились її шкільним життям, навчанням. Рідний батько хлопчика жодного разу в навчальному закладі його не провідував, не телефонував, щоб поцікавитись навчанням. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її онукою, відповідач - колишній чоловік позивача. [PERSON] її правнук і син позивача. Сторони одружились у 2012 році, жили в м.Києві. Коли [PERSON] було 6 місяців, і сторони ще були у шлюбі, вона забрала дитину до себе в м.Лубни, бо онука навчалась. Приблизно у 2014 році позивач та відповідач вже не жили як сім`я. Жодного разу, коли [PERSON] жив у неї в місті Лубни, а відповідач теж був у місті, до дитини не прийшов. Коли [PERSON] було років чотири - п`ять позивач забрала дитину до м.Києва, де він став жити з нею. З моменту як її онука та відповідач перестали жити однією сім`єю, відповідач долею дитини взагалі не цікавився, матеріально не утримував. До дитячого садку та школи відповідач теж до сина не приходив. Їй жодного разу не телефонував, не звертався з приводу дитини. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його онукою, відповідач - колишній чоловік позивача. Сторони перебували у шлюбі. У шлюбі в них народився син [PERSON] . Після одруження сторони жили в м.Києві, де позивач навчалась. Прожили разом приблизно два роки. Коли [PERSON] ще був малий, вони з дружиною забрали його до себе в м.Лубни. [PERSON] проживав у них приблизно до шести років. Коли сторони вже не жили разом, і дитина була у них, жодного разу відповідач долею дитини не цікавився, матеріально не допомагав, не приходив, не телефонував. Хоча відповідач знаходився у місті Лубни. Коли [PERSON] підріс, позивач забрала його до себе в м. Київ. Йому відомо, що і після цього жодної участі у вихованні та житті дитини відповідач не бере. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача знає як онуку її знайомих - родини [PERSON] . Їй відомо, що позивач перебувала у шлюбі зі [PERSON] з 2012 року. У шлюбі були недовго. З шести місяців до шести років син сторін [PERSON] жив у м. Лубни з прадідом і прабабусею Буняками. Вона часто буває в гостях у [PERSON] , живуть в одному будинку, але жодного разу не бачила, щоб відповідач приходив до дитини. Їй відомо, що відповідач не бере участі у житті та вихованні дитини. [PERSON] та позивач розповідали їй, що з моменту як сторони по справі перестали жити як сім`я відповідач дитиною взагалі не цікавиться, не спілкується з ним. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області надала відповідь №33/01-14 від 09.01.2024 на ухвалу суду від 15.12.2023, з якої вбачається, що Ірпінська міська рада не уповноважена обстежувати умови проживання осіб, які проживають (перебувають) поза межами території України шляхом відео- та аудіо- дзвінків. Акт обстеження умов проживання має істотне значення для складання висновку щодо розв`язання спору. Таким чином служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради не може подати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час разом з матір`ю проживає в Німеччині. Ненадання Службою у справах дітей висновку щодо розв`язання спору у зв`язку з перебуванням позивача з дитиною за кордоном після введення в Україні воєнного стану не є перешкодою для розгляду справи по суті на підставі наданих суду доказів. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 2-3 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до пунктів 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зі змісту вищенаведених письмових доказів, а також зі змісту пояснень позивача та свідків вбачається, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (з 2014 року) взагалі не бере участі у процесі виховання сина, зокрема, не піклується про стан його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться створенням умов для його освіти, підготовки до самостійного життя, не спілкується з дитиною, матеріально не забезпечує. Доказів зворотного або об`єктивної неможливості відповідача брати участь у процесі виховання сина суду надано не було. Також суду не надано доказів того, що мати дитини [PERSON] , з якою проживає неповнолітній [PERSON] , чинить будь-які перешкоди спілкуванню батька з дитиною. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , і його слід позбавити батьківських прав відносно сина. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі положення ст.169 СК України, відповідно до якої мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про їх поновлення до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №32528798800006744463 від 19.04.2023 про сплату судового збору в сумі 1095,07 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1095,07 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved