Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У липні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно з якою позивач просить суд: витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» транспортний засіб (бувший у використанні) марки SUBARU модель LEGACY, номер шасі (кузова) [NUMBER] , рік випуску: 2004, Колір - Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , а також державний номерних знаків, ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 вересня 2020 року між до [PERSON] та ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» укладено Договір фінансового лізингу № КВ-160920/752. Свої зобов`язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема придбав предмет лізингу, а саме автомобіль SUBARU модель LEGACY, номер шасі (кузова) [NUMBER] , рік випуску: 2004, Колір - Сірий. Позивач передав у користування відповідачу на підставі Акту приймання-передачі предмет лізингу, натомість відповідач обов`язки за договором фінансового лізингу належно не виконував, у зв`язку з чим ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» направило відповідачу повідомлення про усунення порушення за договором фінансового лізингу шляхом сплати заборгованості на рахунок лізингонадавача. Лізингоодержувач не виконав вимогу про усунення порушення за договором фінансового лізингу, у зв`язку з чим 24.05.2023 відповідачу було направлено повідомлення про одностороннє розірвання договору фінансового лізингу із вимогою про повернення предмету фінансового лізингу власнику ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ». Однак відповідачем вищезазначений автомобіль повернуто не було, у зв`язку з чим ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» звернулось до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року було відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2023 закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено її до судового розгляду по суті в загальному провадженні. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, 17.04.2024 до суду надійшла заява представника позивача у якій він просив проводити розгляд справи без участі представника позивача , позо підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі №761/26348/23. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, при цьому, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»(чинний на час укладення договору). Відповідно до статті 1 цього Закону лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування. Правовідносини сторін у цій справі виникли з договору фінансового лізингу та регулюються законом, чинним на час укладення договору фінансового лізингу. За частинами другою, третьою статті 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» обов`язками лізингодавця є,зокрема: у передбачені договором фінансового лізингу строки передати лізингоодержувачу об`єкт фінансового лізингу у стані,що відповідає призначенню такого об`єкта та умовам договору фінансового лізингу;попередити лізингоодержувача про всі права третіх осібна об`єкт фінансового лізингу,всі відомі йому особливі властивості та недоліки об`єкта фінансового лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров`я,майна лізингоодержувачачи інших осіб або призводити до пошкодження самого об`єкта фінансового лізингу підчас володіння та/або користування ним;відповідно до умов договору фінансового лізингу своєчасно та в повному обсязі виконувати передбачені таким договором зобов`язання щодо утримання об`єкта фінансового лізингу ,якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу;прийняти об`єкт фінансового лізингу у разі розірвання договору фінансового лізингу або в разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу надавалося право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу, якщо інше не передбачено договором фінансового лізингу. Лізингодавець може мати також інші права та обов`язки відповідно до умов договору фінансового лізингу та законодавства. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема: у разі якщо об`єкт фінансового лізингу відповідає встановленим договором фінансового лізингу умовам та специфікаціям, прийняти такий об`єкт, володіти та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору фінансового лізингу; відповідно до умов договору фінансового лізингу своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання та експлуатації об`єкта фінансового лізингу,підтримувати його у справному стані;своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі ; у разі закінчення строку, на який лізингоодержувачу передано об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування (якщо до лізингоодержувача не переходить право власності на об`єкт фінансового лізингу), а також у разі дострокового розірвання договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення об`єкта фінансового лізингу, повернути об`єкт фінансового лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння та користування, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором фінансового лізингу та супровідною документацією на об`єкт фінансового лізингу . Лізингоодержувач може мати також інші права та обов`язки відповідно до умов договору фінансового лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів, що регулюють відносини фінансового лізингу. Судом встановлено, що 16 вересня 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» - Лізингодавцем та [PERSON] -Лізингоодержувач укладено договір фінансового лізингу № КВ-160920/752. Вартість предмета лізингу, в т.ч. ПДВ, на дату укладання Договору 148 781,54 грн. Свої зобов`язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема придбав предмет лізингу, а саме автомобіль SUBARU модель LEGACY, VIN-код: [NUMBER] , тип кузова: седан, рік випуску: 2004, Колір - Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] 16 вересня 2020 року ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» та [PERSON] підписали Акт прийому-передачі Предмета лізингу, відповідно до якого Лізингодавець - ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» передав, а Лізингоодержувач - [PERSON] прийняв в якості предмету лізингу автомобіль SUBARU модель LEGACY, VIN-код: [NUMBER] , рік випуску: 2004, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 1.1. Загальних умов договору фінансового лізингу, лізингодавець набуває у власність і передає на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу Транспортний засіб, найменування, марка, модель, рік випуску, характеристики, ціна постачальника, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у Договорі, а Лізиногоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору. Відповідно до п.п. 2.1.1. Лізингоодержувач зобов`язаний спачувати на користь Лізингодавця лізингові платежі. Відповідно до п. 6.1. за невиконання або неналежне виконання умов Договору Лізингодавець має право стягнути шляхом направлення відповідної вимоги/рахунку (в тому числі на електронну адресу Лізингоодержувача) штрафні санкції. Відповідно до п. 6.7. будь-які збитки, завдані невиконанням, неналежним виконанням Стороною свої зобов`язань за умовами договору, підлягають відшкодуванню винною Стороною в повному обсязі. Відшкодування збитків не звільняє Сторону від виконання умов Договору, в тому числі, але не обмежуючись, не звільняэ від оплати штрафних санкцій за Загальними умовами договору. Відповідно до п. 7.1. протягом усього терміну дії цього Договору Предмет лізингу є власністю Лізингодавця. Відповідно до п.п. 7.1.1. право власності на Предмт лізингу переходить до Лізингоодержувача лише за умови належного, повного та безумовного виконання Лізингоодержувачем всіх Умов Договору фінансового лізингу, в тому числі за умови відсутності заборгованості за лізинговими платежами, неоплачених/невідшкодованих витрат Лізингодавця, штрафних санкцій та підтверджених збитків Лізингодавця за Договором, в тому числі за будь-якими іншими Договорами, які були або будуть укладені між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем, що підтверджується Актом звіряння розрахунків, підписаним Сторонами. Відповідно до п. 8.2. Лізингодавець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір (відмовитися від Договору) та вилучити Предмет лізингу у випадку якщо, зокрема лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений Договором, та прострочення оплати становить більше 30 днів з дня настання строку платежу (п.п. 8.2.1. Загальних умов договору фінансового лізингу). Відповідно до п. 8.3. у разі виникнення будь-якої з підстав, передбачених п.8.2.1. - 8.2.4. цих Загальних умов договору, Лізингодавець направляє Лізингоодержувачу повідомлення з вимогою усунути існуючі порушення або достроково викупити предмет лізингу, сплативши Лізингодавцю суму викупу, згідно до п. 7.3. Загальних умов договору. Відповідно до п. 8.4. у разі якщо протягом 10 календарних днів з дати направлення повідомлення Лізиноодержувач не усунув визначені в повідомленні порушення або не викупить Предмет лізингу, Лізингодавець направляє на адресу Лізингоотримувача, вказану в Договорі, цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення Предмета лізингу із зазначенням дати розірвання Договору та дати і місця повернення Предмета лізингу Лізингодавцю. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій кошт протягом терміну, передбаченого в повідомленні, повернути Предмет лізингу Лізингодавцю за адресою, вказаною в повідомленні. Відповідно до п.п. 8.4.1. у випадку, передбаченому пунктом 8.2. Загальних умов Договору, Договір вважається розірваним (припиненим) на 10 (десятий) календарний день з дня надіслання відповідного письмового повідомлення Лізингодавем на адресу Лізингоодержувачу. Відповідно до п.п. 9.2.2. Лізингоодержувач зобов`язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі, а також інші платежі відповідно до умов договору, а також штрафні санкції відповідно до положень Договору та інші платежі, які пов`язані з використанням Предмета лізингу виключно на рахунки лізингодавця. Відповідно до п.п. 9.2.6. у разі закінчення строку фінансового лізингу, а також у разі дострокового припинення договору фінансового лізингу та в інших випадках дострокового повернення Предмета лізингу, повернути Предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором фінансового лізингу. Відповідно до п.п. 9.2.7. у разі закінчення строку договору фінансового лізингу та/або дострокового розірвання договору, Лізингоодержувач повинен зняти Предмет лізингу з обліку державної реєстрації та передати Лізингодавцю постійні реєстраційні документи на Предмет лізингу. Відповідно до п.п. 9.4.1., 9.4.4. Лізингодавець зобов`язаний вимагати усунення будь-яких порушень, що призвели до обмеження права власності Лізингодавця на Предмет лізингу; прийняти Предмет лізингу в разі дострокового розірвання Договору фінансового лізингу. Враховуючи, що відповідач системно не виконував умови Договору фінансового лізингу, не сплачував лізингові платежі, на його адресу Лізингодавцем ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» 10 квітня 2023 року було направлено повідомлення про необхідність усунення порушення за Договором фінансового лізингу, відповідно до якого, станом на 10.04.2023 року [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» у розмірі 24 872,60 грн., яку він повинен повернути у строк до 19.04.2023 23:59 год. Відповідачем порушення за Договором фінансового лізингу усунуто не було, у зв`язку з чим ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», відповідно до п. 8.4. Загальних умов договору фінансового лізингу, на адресу [PERSON] направило цінним листом з описом вкладення повідомлення про відмову від Договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкта фінансового лізингу, відповідно до якого граничний строк повернення автомобіля 17:00 год. 05 червня 2023 року. 05 червня 2023 року о 17 год. 45 хв. посадові особи ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» склали та підписали Комісійний акт № 31 про те, що рухоме майно - автомобіль SUBARU модель LEGACY, номер шасі (кузова) [NUMBER] , рік випуску: 2004, Колір - Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видане 16.09.2020 органом ТСЦ 8044 - не було повернуто власнику як об`єкт фінансового лізингу за Договором фінансового лізингу № КВ-160920/752 від 16.09.2020 у визначений строк (05 червня 2023 року 17-00 год.) у повідомленні, яке направлено Лізингоодержувчу засобом поштового зв`язку «Укрпошта», ідентифікатор 0504571851820. З наступного дня від дати складання цього Акту ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» набуло права на витребування від особи, яка незаконного користується та володіє вищевказаним майном, у судовому або позасудовому поряду. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦK України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Представник позивача у позові посилається на норми ст.ст. 387, 388 ЦК України, та зазначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Крім того, зазначає, що з моменту невиконання відповідачем вимоги з повернення предмету лізингу за розірваним договором колишня договірна правова підстава користування майном з боку Клієна/Лізингоодержувача втрачена (як і його статус Лізингоодержувач), тому спірне майно вважається таким, що вибуло з володіння власника не з його волі. Стаття 388 ЦК України передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Крім того, зазначає, що вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей387,388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Верховний суд у Постанові від 02 жовтня 2020 року у справі 752/11904/17 зазначив, що витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положеннястатті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до акта прийому-передачі предмета лізингу до договору фінансового лізингу № КВ-160920/752 від 16 вересня 2020 року, підписаного генеральним директором ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», відповідач прийняв від позивача спірний автомобіль SUBARU модель LEGACY, номер шасі (кузова) [NUMBER] , рік випуску: 2004, Колір - Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» не оспорює факту передачі спірного автомобіля із його володіння на користь відповідача, дійсності угоди між сторонами чи справжності підпису директора ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», вчиненого на договорі та акті прийому-передачі спірного автомобіля. Отже, посилання ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» на вибуття спірного автомобіля з його володіння поза його волею є неприйнятними та спростовуються матеріалами справи. Таким чином, ч.1 ст. 388 ЦК України, на яку посилається представник позивача у позові,як на підставу для задоволення позовних вимог, не підлягає застосуванню. Як зазначено у Постанові Верховного суду України віл 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria» («суд знає закони»), який полягає в тому,що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3)суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору(damihifactum, dabotibijus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема,у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем ,виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права,повного і всебічного з`ясування обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Водночас суд зазначає, що відповідно до статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18 роз`яснено, що якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Враховуючи, що позивач ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ» в односторонньому порядку розірвало Договір фінансового лізингу № КВ-160920/752 від 16 вересня 2020 року з відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що до цих правовідносин слід застосовувати положення статті 1212 ЦК України. Оскільки підстава, на якій відповідачем був набутий транспортний засіб автомобіль SUBARU модель LEGACY, номер шасі (кузова) [NUMBER] , рік випуску: 2004, Колір - Сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , відпала, позивач ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ», як власник транспортного засобу має право витребувати його із чужого незаконного володіння, а відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути предмет лізингу власнику ТОВ «АВЕНТУС ЛІЗИНГ». У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved