Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на їх корись матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 83\~867 гривень 04 копійки, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю сторін 08 квітня 2023 року на перехресті проспекту Маяковського та вулиці Жаботинського у місті Запоріжжі, автомобіль позивача Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди та настання вказаних наслідків, є відповідач [PERSON] , відповідно до постанови Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01.06.2023 року за ст.\~124\~Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка набрала законної сили. Вартість заподіяної автомобілю позивача шкоди, відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження, склала 177268 гривень 58 копійок, з яких 96401 гривня 54 копійки позивач отримала, як страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Оранта-Січ», як від особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача. Різниця між розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування становить 80867 гривень 04 копійки. Цю суму позивач просить стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що в силу закону, особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 11 грудня 2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд цивільної справи в порядку загального позовного провадження (а.с.54). Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 13 лютого 2024 року підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.71). Позивач [PERSON] і її представник адвокат Кофанов А.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1162928 від 12.02.2024 року (а.с.69), у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце проведення судового засідання були повідомлені судом своєчасно та належним чином (а.с.72, 73, 78, 81, 82). При цьому, 05.06.2024 року представник позивача адвокат Кофанов А.В. подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.86). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.66, 74, 76, 79, 83, 84, 85). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, своїм процесуальним правом щодо надання відзиву не скористався. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що представник позивача Кофанов А.В. не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08 квітня 2023 року, приблизно о 19 годині 44 хвилини у місті Запоріжжі на перехресті доріг проспект Маяковського і вулиця Л. Жаботинського, де рух регулюється світлофором, водій транспортного засобу Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на заборонений червоний сигнал світлофора, не надав перевагу у русі автомобілю, який рухався на дозволений сигнал світлофора, в результаті чого сталося зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди являється відповідач [PERSON] , який своїми діями порушив вимоги п. 8.7.3.е та п. 2.3.Б Правил дорожнього руху. Дані обставини встановлені постановою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01.06.2023 року (справа № 335/3353/23) про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили (а.с.28-29). Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля Chevrolet Lacetti, державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у страховика ПрАТ «СК «Оранта-Січ», який виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 96401 гривня 54 копійки (а.с.31). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 4033 від 08.05.2023 року щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER] , матеріальний збиток, завданий власнику цього транспортного засобу, складає 177268 гривень 58 копійок (а.с.9-13). Отже, невідшкодованою залишилася сума збитків у розмірі 80867 гривень 04 копійки. Окрім того, позивачем були понесені додаткові матеріальні витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення розміру матеріальних збитків, що склали 3000 гривень, відповідно до рахунку-фактури № 48 від 18.04.2023 року (а.с.32). 23 листопада 2023 року позивач засобами поштового зв`язку направила відповідачу вимогу про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка була залишена без відповіді (а.с.33-36). Відповідач протягом розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів на спростування правильності поданих позивачем доказів, зокрема, висновку експертного автотоварознавчого дослідження. Жодних клопотань з цього приводу від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР, страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про\~страхування». Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування», в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про\~обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Згідно із статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 цього ж Закону України страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.22.1 ст.\~22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є можливим за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №\~755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №\~147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Згідно з ч.1, п.1 ч. 2 та ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. З урахуванням досліджених у справі доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог, заявлених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved