Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

29 листопада 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з позивачем, а також встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини батьком. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він та відповідачка є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу з [PERSON] , залишився проживати із ним. Відповідачка з лютого 2023 року самоусунулася від виховання сина, а останній перебуває на його повному утриманні. Оскільки між сторонами виникають конфліктні ситуації щодо місця проживання дитини, позивач змушений звернутися з позовом до суду. Позивач та його представник у судовому засіданні, що відбулося 14 травня 2024 року, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Представник третьої особи - служба у справах дітей Очаківської міської ради, підтримала висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком. Заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 07 вересня 2023 року (а.с. 12-13). За змістом свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Судом також встановлено, що сторони припинили спільне проживання з січня 2023 року та з цього часу проживають за різними адресами. Так, відповідачка перебуває за межами України, що підтверджується інформацією, наданою Державною прикордонною службою України. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] показали, що востаннє бачили відповідачку в Україні влітку 2023 року. При цьому, починаючи з січня 2024 року малолітній [PERSON] постійно проживає на території України. [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, та, відповідно, бабусею малолітнього [PERSON] , показала, що навесні 2022 року у зв`язку із початком активних бойових дій на території Очаківського району вона разом із доньками та онуком [PERSON] виїхали до Польщі. На теперішній час вони всі повернулися, окрім старшої доньки [PERSON] . Остання влаштувалася у Польщі роботу, має особисте життя і не збирається повертатися. При цьому, відповідачка пояснила, що з початку 2022 року самостійно виховувала сина, приділяла йому час, а тому прийшла черга батька подбати про дитину, щоб вона могла влаштувати своє життя. Надані свідками покази узгоджуються з інформацією, отриманою від Державної прикордонної служби України, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. Позивач є працевлаштованим та його сукупний дохід за період з січня по вересень 2023 року склав 235\~845 грн 92 коп. (а.с. 15). Також, судом встановлено, що позивачем пройдено попередній періодичний психіатричний огляд, у тому числі на предмет вживання психотропних речовин, за результатом якого протипоказань не виявлено (а.с. 19). У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області від 22 лютого 2024 року зазначено, що комісією під час проведення огляду місця проживання дитини встановлено, що батьком створено усі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Дитина має окрему кімнату, спальне місце, обладнане для розвитку та відпочинку, забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону. Дитина Охайна, привітна, іде на контакт з дорослими. Мати дитини самоусунулася від виховання сина та проживає у Польщі. Хлопчик знаходиться на вихованні та повному матеріальному забезпеченні батька. Виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із батьком (а.с. 57-58). Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить пор те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено та не спростовується матеріалами справи те, що у батька із дитиною гарні стосунки, натомість мати самоусунулася від виховання та спілкування з дитиною. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом з батьком, у звичному для неї середовищі. Відповідачка не надала суду заперечень та переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком буде суперечити найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, а також того, що мати п`ятирічної дитини тривалий час перебуває за кордоном, дитину не відвідує, що підтверджується інформацією, наданою Державною прикордонною службою України про перетин відповідачкою державного кордону, а дитина фактично проживає на території України з батьком, який залишився єдиним вихованцем дитини на території України, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з батьком, який забезпечив їй належні умови, як це вбачається з висновку органу опіки і піклування, відповідатиме інтересам малолітньої дитини, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved