Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

26 березня 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Позовна заява мотивована тим, що позивачам належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . На початку року стало відомо, що 23.12.2009 за № 9375219 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» було внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивачі звернулися\~до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про скасування арешту, на що отримали повідомлення, що відповідного виконавчого провадження не виявлено. Посилаючись на вищевказані обставини позивачіпросили суд задовольнити позов. Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,представник позивачки [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 19.03.1999, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № Ц-255 від 26.02.1999, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] [INFO] змінив прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, та свідоцтвом про зміну імені. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 23.12.2009 за № 9375219 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ 956581, 07.12.2009 Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Листом Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.03.2024 № 21385 [PERSON] роз`яснено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено обтяження, а саме: 23.12.2009 за реєстраційним номером № 9375219, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр», на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АЕ 956581 від 07.12.2009 виданої Центрально-Міським ВДВС Криворізького міського управління юстиції. У період накладення обтяження на майно боржника у Автоматизованій системі виконавчих проваджень та Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень виконавчих проваджень не виявлено. Згідно з ч.ч. 1, 2\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Крім того, Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Вказаний правовий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19). Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 своєї Постанови № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року надав судам роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Оскільки судом встановлено, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на майно позивачів, на виконанні у виконавчій службі не знаходиться, позивачі позбавлені права розпорядження майном, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved