Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів звернулися [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог та додаткових поясненнях, та стягнути з [PERSON] солідарно на користь [PERSON] та [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в сумі 934\~764, 12 грн., стягнуті з позивачів на користь відповідача в межах виконавчих проваджень. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивачів не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що 24 квітня 2007 року між ТОВ\~«Український промисловий банк» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №4СМБ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 90\~000,0 євро, під 12,5 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 23 квітня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року, між банком та [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №4/Zпор-07 від 24 квітня 2007 року, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року. Крім того, в забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року, між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №4/Zсмбіп-07 від 24 квітня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку банку належне йому приміщення кафе на 12 місць (2 поверх) загальною площею 64,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АБ «Дельта Банк», на підставі якого АТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року, та відповідно, договорами, укладеними в його забезпечення. В 2010 році ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року\~в іноземній валюті 83177,61 євро та в національній валюті - 19681,25 грн. (у тому числі:\~заборгованості за основним боргом 72 282,62 євро, простроченої заборгованості по кредиту 4 276,18 євро, заборгованості за нарахованими процентами 627,15 євро, простроченої заборгованості по відсотках 5 991,66 євро, заборгованості за нарахованою комісією 875 грн., заборгованості за простроченою комісією 8 828,93 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року в сумі 5 405,34 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року в сумі 4 028,83 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року 543,15 грн.). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2020 року по цивільній справі №2-7214/10 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2007 року, що становить 925 657 гривень 60 копійок, а також 1 700 гривень державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вищезазначене рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2010 року по цивільній справі №2-7214/10 набрало законної сили 22 листопада 2010 року. В 2012 році ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором №4 СМБ від 24 квітня 2007 року, а саме заборгованості по відсотках в сумі 16 909,11 євро, що еквівалентно 172 119,28 грн.; комісії передбаченої договором в сумі 33 671,53 грн., а всього 205 790,81 грн. та судових витрати по справі. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2012 року по цивільній справі №1715/4909/12 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №4 СМБ від 24 квітня 2007 року, а саме: заборгованість по відсотках в сумі 16 909,11 євро, що еквівалентно 172 119,28 грн.; комісію передбачену договором в сумі 33 671,53 грн., а всього 205 790,81 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 2 058 грн. Вищезазначене рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2012 року по цивільній справі №1715/4909/12 набрало законної сили 18 грудня 2012 року. 23 травня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] був укладений договір №534/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого продавець ПАТ «Дельта Банк» передав у власність покупцеві [PERSON] майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів (надалі - боржники), які виникли за укладеними договорами (надалі - боржники), які виникли за укладеними договорами (надалі - укладені договори) та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 до цього договору. З дослідженого додатку №1 до договору №534/К купівлі-продажу майнових прав від 23 травня 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві [PERSON] право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року. Розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором, на дату укладення договору купівлі-продажу майнових прав, складав 76\~558,80 євро - по тілу кредиту, 16 909,11 євро по відсотках, 2 270 358,60 грн. пеня. 23 травня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги за договором поруки, за яким [PERSON] набув право вимоги до [PERSON] , як до поручителя, за договором поруки №4/Zпор-07 від 26 квітня 2007 року. 23 травня 2018 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та [PERSON] був укладений Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №4/Zсмбіп-07 від 24 квітня 2007 року, за яким [PERSON] набув права іпотекодержателя за вказаним іпотечним договором. 08 серпня 2018 року рішенням державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Цукановою О.О. за [PERSON] з 13 серпня 2018 року зареєстровано право власності на приміщення кафе на 12 місць (2 поверх) загальною площею 64,1 кв. м. за адресою: [ADDRESS] на підставі іпотечного договору від 24\~\~квітня 2007 року. У вересні\~2018\~року [PERSON] \~звернувся до\~Рівненського міського\~суду Рівненської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про визнання\~відповідного рішення\~державного реєстратора\~про державну\~реєстрацію прав\~та обтяжень\~незаконними та\~витребуванням приміщення\~кафе площею\~64,1\~кв.м.,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~з чужого\~незаконного володіння; 07.09.2018 року Рівненським міським судом було відкрито провадження у справі №569/16566/18 по розгляду зазначеної позовної заяви. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 лютого 2020 року по цивільній справі №569/16566/18 в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Одночасно, на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Рівному в період 2016-2021 роки перебували наступні виконавчі провадження: - ВП №53047990 з примусового виконання виконавчого листа №2-7214/10 від 23 січня 2012 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2007 року, що становить 925\~657,60 грн., а також 1700,0 грн. державного мита та 120,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; - ВП №53081900 з примусового виконання виконавчого листа №1715/4909/12 від 09 січня 2013 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору №4СМБ від 24 квітня 2007 року, а саме заборгованості по відсотках в сумі 16\~909,11 євро, що еквівалентно 172\~119,28 грн., комісії передбаченої договором в сумі 33671,53 грн., а всього 205\~790,81 грн. та судових витрат по справі а саме сплаченого судового збору в сумі 2058,00 грн.; - ВП №53084998 з примусового виконання виконавчого листа №1715/4909/12 від 09 січня 2013 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору №4СМБ від 24 квітня 2007 року, а саме заборгованості по відсотках в сумі 16\~909,11 євро, що еквівалентно 172\~119,28 грн., комісії передбаченої договором в сумі 33671,53 грн., а всього 205\~790,81 грн. та судових витрат по справі а саме сплаченого судового збору в сумі 2058,00 грн.; -ВП № 49999832 з примусового виконання виконавчого листа №2-7214/10 від 23 січня 2012 року Рівненського міського суду Рівненської області про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2007 року, що становить 925\~657,60 грн., а також 1700,0 грн. державного мита та 120,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. З дослідженого в судовому засіданні листа Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19 грудня 2023 року №311729 та наданих представником позивачів копій платіжних документів, в рамках зазначених виконавчих проваджень з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто та перераховано 932\~764,12 грн. Як в позовній заяві позивача так в судовому засіданні представник позивачів, обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача 934\~764,12 грн. зазначають, що останній свої вимоги по грошових зобов`язаннях задовольнив шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому стягнуті в межах виконавчих проваджень вказані кошти, сплачені на його користь безпідставно, у зв`язку з чим вони підлягають поверненню, відповідно до положень ст.1212 ЦК України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1211 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як вбачається з правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20, для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності. В досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи вбачається, що сплата заявлених до стягнення грошових сум здійснювалася позивачами на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2010 року по справі №2-7214/10 та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2012 року по справі №1715/4909/12. Вказані рішення суду набрали законної сили. Водночас, позивачам не надано доказів, того, що вказані судові рішення були скасовані вищими судовими інстанціями, а тому твердження позивачів про безпідставність набуття відповідачем за їх рахунок грошових коштів в межах виконавчих проваджень по виконанню зазначених судових рішень не відповідає положенням чинного законодавства. Відповідно до\~ч.1\~ст.3\~ЦК України\~загальними засадами\~цивільного законодавства\~є: 1)\~неприпустимість свавільного\~втручання у\~сферу особистого\~життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5)\~судовий захист\~цивільного права\~та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. При цьому, загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У постанові Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі №185/446/18 зазначено, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти поверненню потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Про факт звернення стягнення на предмет іпотеки - приміщення кафе на 12 місць (2 поверх) загальною площею 64,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] позивачам було відомо щонайменше з вересня 2018 року. Вказані обставини підтверджуються оскарженням позивачем [PERSON] до Рівненського міського суду Рівненської області відповідних дій державного реєстратора. Однак, при цьому позивачі не скористалися правом на визнання відповідних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, натомість самостійно сплачували кошти в рамках відповідних виконавчих проваджень, про що свідчать надані ними ж та дослідженими в судовому засіданні копії квитанцій, а саме: №71 від 21 липня 2020 року про сплату 395\~000,00 грн., №30 від 29 березня 2021 року про сплату 399 900,00 грн., №49 від 11 травня 2021 року про сплату 220 000,00 грн. Враховуючи, що позивачі достеменно знали про факт здійснення відповідачем позасудового стягнення на предмет іпотеки, однак, сплачували кошти на виконання своїх грошових зобов`язань перед останнім, тому подальша їх вимога до відповідача про повернення сплачених коштів не підлягає задоволенню, оскільки є по своїй суті суперечливою та недобросовісною поведінкою. В своїх постановах від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17; від 16 листопада 2022 року в справі №910/6355/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що системний аналіз статті\~33, частини четвертої статті\~36 Закону України «Про іпотеку»\~в редакції, чинній до внесення змін\~Законом України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII, статей\~546,\~590,\~598,\~599 ЦК України\~дає підстави для висновку, що їхнє обмежене тлумачення у вигляді припинення основного зобов`язання внаслідок реалізації прав на один із способів забезпечення виконання зобов`язання за наявності інших забезпечень та, при цьому, неповному задоволенні вимог кредитора, є несумісним з призначенням інституту забезпечення виконання зобов`язань, його правовою природою і сутністю та суперечить принципам розумності, пропорційності і рівності сторін, адже фактично позбавляє юридичного сенсу законодавчі приписи, якими передбачено право кредитора забезпечити виконання основного зобов`язання за рахунок усіх видів забезпечення зобов`язання, узгоджених сторонами. Тобто, у випадку забезпечення виконання основного зобов`язання декількома способами чи їх сукупністю (зокрема, іпотекою, заставою рухомого майна, майнових прав, порукою) основне зобов`язання не припиняється у разі, якщо реалізація іпотекодержателем своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки не потягла повного задоволення його вимог, та не позбавляє права кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок іншого забезпечення за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за рахунок поручителя. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено в мотивувальній частині рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2010 року по цивільній справі №2-7214/10: «В ході розгляду даної справи судом було встановлено наступне: «Станом на 26 квітня 2010 року заборгованість відповідача-1 ( [PERSON] ) перед банком становить: в іноземній валюті 83 177,61 євро та в національній валюті\~-\~19681,25 грн., у тому числі : заборгованість за основним боргом 72 282,62 євро, прострочена заборгованість по кредиту 4276,18 євро, заборгованість за\~нарахованими процентами 627,15 євро, прострочена заборгованість 5991,66 євро, заборгованість за нарахованою комісією 875 грн., заборгованість за простроченою комісією 8828,93 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року в сумі 5405,34 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року в сумі 4028,83 грн., пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом за період з 20 жовтня 2009 року по 26 квітня 2010 року 543, 15 грн.\~представник позивача просить стягнути солідарно з відповідачів.» Суд зауважує, що судове рішення про стягнення заборгованості в гривні за валютним грошовим зобов`язанням не змінює змісту договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, відповідне грошове зобов`язання залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. Як було зазначено вище, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2012 року по цивільній справі №1715/4909/12 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору №4 СМБ від 24 квітня 2007 року, а саме: заборгованість по відсотках в сумі 16909,11 євро, що еквівалентно 172119,28 грн.; комісію передбачену договором в сумі 33671,53 грн., а всього 205 790,81 грн. та судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в сумі 2058 грн. Відповідно до змісту додатку №1 до договору №534/К купівлі-продажу майнових прав від 23 травня 2018 року, ПАТ «Дельта Банк» передав у власність покупцеві [PERSON] право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року у розмірі: 76\~558,80 євро - по тілу кредиту, 16909,11 євро по відсотках, 2270358,60 грн. пеня. Оскільки оціночна вартість набутого відповідачем у власність предмета іпотеки, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «МЕТР-ЕКСПЕРТ-ПЛЮС» за результатами проведення незалежної оцінки майна від 24 червня 2018 року, складала 920\~000,0 грн., що еквівалентно 29 346,25 євро (за курсом НБУ станом на 08 серпня 2018 року євро відносно гривні становив 31,349827 грн./1 євро), а заборгованість позивачів перед відповідачем за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року складала 93\~467,91 євро та 2270358,60 грн., тому звернення стягнення [PERSON] на предмет іпотеки не призвело до повного задоволення його вимог як кредитора за кредитним договором №4СМБ від 24 квітня 2007 року та відповідними договорами забезпечення; за таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач мав право задовольнити свої вимоги за рахунок стягнення непогашеної заборгованості з [PERSON] , як з поручителя. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що заявлені позивачами до стягнення кошти набуті відповідачем підставно, а натомість поведінка позивачів є суперечливою та недобросовісною, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачів про стягнення безпідставно набутих грошових коштів слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачам відмовлено, тому не підлягає до задоволення і вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed