Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

04 травня 2024 року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилався на реєстрацію 21.07.2007 між ним та відповідачем шлюбу, не складення сімейних відносин за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, а також втратою почуттів любові, поваги, фізичного та духовного зв`язку. Також зазначив, що від спільного проживання мають двох доньок, [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що подальше спільне життя суперечить його інтересам. 03.06.2024 відповідачем подано заяву, відповідно до змісту якої вона повідомляє, що вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд висновує: 21.07.2007 між позивачем та відповідачем у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, актовий запис № 421, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від сумісного проживання сторони мають двох доньок, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами ЦПК України. Частиною 2 ст.206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. При цьому, суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оскільки заява відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає заяву відповідача про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст. 206 ЦПК України). За таких обставин, суд задовольняє заявлені позовні вимоги.

Outcome: approved