Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 жовтня 1994 року. Вказує, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 2000 року, не сплачує комунальні послуги з утримання житла, позивач у свою чергу будь-яких перешкод у користуванні квартирою не чинить. Ухвалою судді від 06 травня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 жовтня 1994 року. Відповідно до копії паспорту громадянина України, [PERSON] зареєстрований у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 2000 року не проживає за даною адресою, не сплачує будь-які комунальні послуги. Відповідно до акту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» ЖЕД «Печерська брама» вих. 842/а11 від 19 квітня 2024 року [PERSON] з 2000 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України є правовою підставою визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору на користь позивача у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved