Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог і доводів позивача. У січні 2023 року до суду надійшов позов першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації (далі Волинська ОВА) до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі Держгеокадастр) та [PERSON] , в якому просив: - визнати незаконними і скасувати накази Держгеокадастру «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» від 04.03.2021 № 249-УБД, 04.03.2021 №250-УБД, 04.03.2021 № №251-УБД, 17.03.2021 №280-УБД, 07.04.2021 №394-УБД; - витребувати у власність держави в особі Волинської ОВА з незаконного володіння [PERSON] земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровими номерами: 0722183600:04:005:0926, 0722183600:04:005:0924, 0722183600:04:005:0925, 0722183600:04:005:0927, 0722183600:04:005:0928, площею по 2 га кожна, що розташовані за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заяв учасників АТО [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області видано накази від 01.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею по 2 га, розташованих за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району. Наказами Держгеокадастру від 04.03.2021 № 249-УБД, №250-УБД, №251-УБД, від 17.03.2021 №280-УБД та від 07.04.2021 №394-УБД затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: 0722183600:04:005:0926; 0722183600:04:005:0924; 0722183600:04:005:0925; 0722183600:04:005:0927; 0722183600:04:005:0928, площею по 2 га кожна, у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для особистого селянського господарства. У подальшому за договорами купівлі-продажу від 17.03.2021, 24.05.2021, 18.08.2021 вказані земельні ділянки перейшли у власність [PERSON] . Прокурор вважає, що розпорядження земельними ділянками здійснено Держгеокадастром поза межами його компетенції та з порушенням норм земельного законодавства, оскільки надані землі не належали до земель сільськогосподарського призначення, виділені за рахунок земель лісогосподарського призначення державної форми власності, розпорядником якої відповідно до вимог статті 122 Земельного кодексу України є Волинська обласна державна адміністрація (Волинська обласна військова адміністрація). На підтвердження своїх доводів прокурор посилається на Проєкт розмежування земель державної та комунальної власності за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району, затверджений розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 28.12.2012 №573 (далі Проєкт розмежування 2012 року), на Схему землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель Колодяжненської сільської ради, затверджену розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації від 19.06.2015 №214 (далі Схема техніко-економічного обґрунтування 2015 року). Так, Проєктом розмежування 2012 року визначено цільове призначення земельної ділянки, за рахунок якої відведені спірні земельні ділянки, як землі лісогосподарського призначення державної власності (масив номер 304, площею 46,5691 га). У Схемі техніко-економічного обґрунтування 2015 року категорія земельної ділянки також визначена як землі лісогосподарського призначення. Крім того, висновком додаткової судової експертизи з питань землеустрою, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження №120210300000000173, встановлено, що згідно з Проєктом роздержавлення і видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Лесі Українки Колодяжненської сільської ради Ковельського району від 2000 року (далі Проєкт роздержавлення 2000 року) територія, де розташовані спірні земельні ділянки не обліковуються як землі запасу. Незважаючи на зазначену документацію із землеустрою, ГУ Держгеокадстру у Волинській області невірно зазначає у Державному земельному кадастрі категорію земель, їх цільове призначення і розпоряджається цими землями, як землями сільськогосподарського призначення, чим фактично змінює цільове призначення та перевищує, надані статтею 122 ЗК України повноваження, які віднесені до компетенції Волинської обласної державної адміністрації. При цьому, зміна цільового призначення в порушення частини сьомої статті 20 ЗК України відбулося за відсутності відповідного погодження Кабінету Міністрів України. Посилаючи на положення статей 377, 388 ЦК України прокурор ставить вимогу про витребування спірних земельних ділянок від кінцевого власника [PERSON] . При цьому, обґрунтовуючи правомірність втручання у право власності ставить під сумнів добросовісність останнього при набутті права власності на земельні ділянки, що вочевидь не можуть використовуватися за призначенням. Прокурор зазначає, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних, видимих, характерних для лісу природних ознак спірних земельних ділянок, [PERSON] знав або проявивши розумну обачність, міг знати про те, що лісові ділянки вибули з володіння держави з порушенням вимог закону. З урахуванням наведеного позивач просить відновити порушене право власності держави на землі лісогосподарського призначення шляхом визнання незаконними оспорюваних рішень Держгеокадастру та витребування земельних ділянок. В ході судового розгляду справи прокурори [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали. Стислий виклад доводів відповідачів. Представники відповідача\~ [PERSON] \~адвокат Хомич\~А.В.,\~ [PERSON] позов не визнали, мотиви заперечень полягають у наступному: 1) Позов заявлений прокурором в інтересах держави в особі неуповноваженого на розпорядження землями органу, оскільки на час пред`явлення позову розпорядником усіх земель, розташованих за межами населених пунктів у межах територіальних громад, окрім переліку наведеного у пункті 24\~розділу X\~«Перехідних положень»\~ЗК,\~є органи місцевого самоврядування. Представник відповідача зазначила, що згідно з пунктом 24\~розділу X\~«Перехідних положень»\~ЗК України\~з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Підпункт «в», на думку представника відповідача, відносить до державної власності не усі землі лісогосподарського призначення, а лише ті, що перебувають в межах об`єктів природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Так, частиною другою статті 46-1 ЗК України передбачено, що особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення, крім випадків, передбачених законом. 2) Спірні земельні ділянки належали до земель сільськогосподарського призначення, а Проєкт розмежування 2012 року і Схема техніко-економічного обґрунтування 2015 року не є тими документами із землеустрою, якими визначається чи змінюється категорія і цільове призначення землі. Так, земельні ділянки відповідно до матеріалів інвентаризації земель 1995 року, технічного звіту по коректуванню планового матеріалу /інвентаризації земель/ 1999 року, Проєкту роздержавлення 2000 року використовувалися для городництва, тобто були землями сільськогосподарського призначення. Всі вони знаходяться в масиві, який включений до Картограми агровиробничих ґрунтів, що вказує на їхнє сільськогосподарське призначення, і обліковані у Державній статистичній звітності земель (форма 6 зем) за кодом 01, як землі сільськогосподарського призначення. На ці земельні ділянки відсутні планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Вони не перебували і не перебувають у користуванні лісогосподарських підприємств. В одному ряду із земельними ділянками знаходиться ділянка з кадастром номером 0722183600:04::005:0645 площею 1,0181 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка з 11.11.2008 зареєстрована на праві приватної власності (схема викопіювання з Публічної карти для кожної із п`яти земельних ділянок). Представник відповідача вважає, що зміна цільового призначення земель могла відбутися лише за проєктом землеустрою щодо зміни цільового призначення, як передбачено частиною першою статті 20 ЗК України (в редакції чинній до 24.07.2021), а не на підставі Проєкту розмежування 2012 року або Схеми техніко-економічного обґрунтування 2015 року. Жодних рішень про зміну цільового призначення землі компетентними органами не приймалося, тому рішення ГУ Держгеокадастру про передачу земельних ділянок у приватну власність прийняті в межах компетенції відповідно до вимог законодавства. 3) Наданий прокурором висновок додаткової експертизи з питань землеустрою у кримінальному провадженні №120210300000000172 від 03.10.2022 №100/22-29 є недопустимим доказом, оскільки експерт надав відповіді на правові питання, які не віднесені до його компетенції, його висновки ґрунтуються на припущеннях. Крім того, прокурор не надав висновку первинної експертизи. Представник відповідача\~ГУ Держгеокадастру\~у Волинській\~області Кушнікова\~К.М. проти задоволення позову заперечила, вважає неналежним способом захисту оскарження рішень Держгеокадастру у справі про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння. Крім того вказує на відсутність на дату прийняття оспорюваних рішень в Державному земельному кадастрі відомостей про зміну цільового призначення земельних ділянок на підставі Схеми техніко-економічного обґрунтування від 2015 року. Від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснень не надходило. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 29.01.2021 учасники АТО громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області із письмовими заявами про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, які знаходяться за межами населених пунктів Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області, у межах норм безоплатної приватизації. До заяв долучене викопіювання з кадастрової карти (плану) щодо бажаного місця розташування земельної ділянки в межах сектору 0722183600:04:005. (т.4 а.с.19). Згідно з інформацією, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом на запити Держгеокадастру всі земельні ділянки в цьому секторі належать до земель сільськогосподарського призначення, дані згідно форми 6-зем станом на 01.01.2016 рядок 97 графа 12, не перебувають у користуванні чи власності інших осіб (т.4 а.с.14). Наказами Держгеокадастру «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» надано дозвіл вказаним громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Колодяжненської сільської ради Ковельського району, орієнтовною площею 2 га кожна. Наказами Держгеокадастру «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність без зміни цільового призначення» затверджено прєкти землеустрою щодо відведення у власність громадян із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, п`яти земельних ділянок орієнтовною площею 2 га кожна, розташованих за межами населених пунктів на території Колодяжненської сільської ради Ковельського району (т.1 а.с.16-20): наказ від 04.03.2021 № 249-УБД у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722183600:04:005:0926, в тому числі пасовища; наказ від 04.03.2021 № 250-УБД у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722183600:04:005:0924, в тому числі рілля; наказ від 04.03.2021 №251-УБД - у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722183600:04:005:0925, в тому числі рілля; наказ від 17.03.2021 №280-УБД - власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722183600:04:005:0927, в тому числі пасовища; наказ від 07.04.2021 №394-УБД у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 0722183600:04:005:0928, в тому числі рілля. 11.03.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722183600:04:005:0924 зареєстровано за [PERSON] , 17.03.2021 за нотаріально посвідченим договором відчужено відповідачу [PERSON] 11.03.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722183600:04:005:0926 зареєстровано за [PERSON] , 17.03.2021 за нотаріально посвідченим договором відчужено відповідачу [PERSON] 12.03.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722183600:04:005:0925 зареєстровано за [PERSON] , 17.03.2021 за нотаріально посвідченим договором відчужено відповідачу [PERSON] 18.05.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722183600:04:005:0927 зареєстровано за [PERSON] , 24.05.2021 за нотаріально посвідченим договором відчужено відповідачу [PERSON] 20.07.2021 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0722183600:04:005:0928 зареєстровано за [PERSON] , а 18.08.2021 за нотаріально посвідченим договором відчужено відповідачу [PERSON] . У жовтні 2022 року прокуратурою Волинської області сформований висновок про необхідність застосування представницьких повноважень (т.4 а.с.50), де зазначено, що слідчим управління ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №120210300000000172 від 04.06.2021 за ознаками частини другої статті 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що службовими особами ГУ Держгеокадастру у Волинській області всупереч вимог земельного законодавства передано у власність земельні ділянки за межами населеного пункту Колодяжненської територіальної громади. В даний час земельні ділянки зареєстровані за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідно до схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання і охорони земель Колодяжненської сільської ради, яка затверджена розпорядженням Ковельської РДА №214 від 19.06.2015 масив землі, на якому розташовані ці земельні ділянки належать до земель лісового фонду. Схема отримала позитивну державну землевпорядну експертизу. Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути невідповідність зокрема схемі землеустрою і техніко-економічному обґрунтуванню використання і охорони землі. За таких обставин службові особи Держгеокадастру протиправно надали землю у власність фізичних осіб. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов прокурором поданий в інтересах держави в особі неналежного позивача, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу ( частина третя і четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Суд перевірив дотримання прокурором вимог законодавства для здійснення представництва, навів аргументи в ухвалі від 30.03.2023 при вирішенні клопотання відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду. Заступником прокурора Волинської обласної прокуратури позов заявлений в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, як розпорядника землями лісогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Колодяжненської територіальної громади. Предметом позову є вимога про витребування земельної ділянки у відповідача і повернення у державну власність. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). У статті 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами (такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15). Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин треба визначати згідно з нормами земельного та лісового законодавства про використання й охорону лісового фонду (див. постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14 та Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 40)). Органи уповноважені на розпорядження землями державної і комунальної власності визначені законодавством. Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 122 ЗК України : Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Обласні державні адміністрації відповідно до пункту 4 частини першої статті 31 ЛК України у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території. Прокурор Костюк Н.В. повноваження прокурора на представництво інтересів держави в особі Волинської обласної військової адміністрації аргументувала приписами пункту 24 розділу Х Земельного кодексу України, якими визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема лісогосподарського призначення ( п.п. «в»). Суд з таким доводом не погоджується. На відміну від статті 6 ЛК України (станом на 2000 рік), де усі ліси України перебували у власності держави, стаття 7 ЛК України (станом на 2012, 2015, 2021, на сьогодні) передбачає право державної, комунальної та приватної власності на ліси. Відповідно до пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції Закону України №1423-ІХ від 28.04.2021, що набрав законної сили 27.05.2021) з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Відповідно до статті 19 ЗК України Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим. Поділ земель на категорії не виключає можливості, коли земельна ділянка одночасно належить до кількох категорій. Зокрема, до земель об`єктів природно-заповідного фонду або оборони входять землі лісового та водного фонду ( [PERSON] , Поділ земель України за цільовим призначенням за законодавством України, 2012) Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021 Земельний кодекс доповнений окрім пункту 24 розділу Х, статтею 46-1, відповідно до якої землі територій\~та об`єктів\~природно-заповідного\~фонду використовуються\~з урахуванням\~обмежень у\~їх використанні,\~визначених відповідно\~до Закону\~України «Про\~природно-заповідний\~фонд України»\~та положеннями\~про ці\~території,\~об`єкти. Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення. Закон України «При природно-заповідний фонд України» також передбачає утворення об`єктів природно-заповідного фонду на землях різного призначення. Згідно з статтями 44,46 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). До земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об`єкти, що мають особливу наукову цінність. Зазначений підпункт «в» пункту 24 Розділу Х Земельного кодексу констатує, що у державній власності залишаються не всі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, а лише ті, що перебувають в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Крім того, стилістично законодавець не виокремлює у пункті 24 розділу Х ЗК землі лісогосподарського призначення, як наприклад землі оборони, а у підпункті «а» окремо наголошує на землях державних лісогосподарських підприємств і не включає землі передані у користування недержавних лісогосподарських підприємств (таких як СЛАТ «ТУР») Якщо у державній власності, як вважає прокурор, залишити усі землі лісогосподарського призначення за межами населених пунктів на території громад, то виникає неузгодженість і з статтею 9 Лісового кодексу України. Відповідно до ст.9 Лісового кодексу України у комунальній власності перебувають окрім лісів в межах населених пунктів (крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності), також інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Суд встановив і сторонами визнавалося, що спірні земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту на території Колодяжненської територіальної громади, не перебували у користуванні державних лісогосподарських підприємств, на них не розташовані об`єкти державної форми власності, відсутні об`єкти природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, також не встановлені інші передбачені у пункті 24 випадки, тому на час звернення прокурора з позовом до суду органом уповноваженим на вчинення дій щодо витребування земель лісогосподарського призначення була Колодяжненська сільська рада , а не Волинська ОВА. За приписами статті 122 ЗК, пункту 24 розділу Х ЗК право вимагати повернення спірних земельних ділянок у разі їх кваліфікації як землі сільськогосподарського призначення, також належало Колодяжненській сільській раді. Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що у випадку, якщо суд встановить, що визначений прокурором позивач не є органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, тобто, відбулося звернення прокурора в інтересах неналежного позивача, це має процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідного позову (подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05.10.2021 у справі №925/1214/19, від 16.02.2022 у справі №904/1407/21, від 19.05.2022 у справі №904/5558/20). Отже, встановивши факт звернення прокурора в інтересах держави в особі неналежного позивача, суд відмовляє у позові. Щодо статусу спірних земельних ділянок. Поділ земель за цільовим призначенням належить до правових інструментів у питаннях забезпечення раціонального землекористування та охорони земель. Під цільовим призначення слід розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації, який забезпечує реалізацію права користуватися земельною ділянкою у такий спосіб, що відповідатиме суспільним інтересам та не завдаватиме шкоди навколишньому середовищу. Цільове призначення не слід розглядати як «природну властивість», адже його встановлення є перш за все вольовим актом держави. У законодавстві не визначені критерії віднесення земельних ділянок до певної категорії земель. Цільове призначення земельної ділянки, а отже і належність до певної категорії визначається на практиці кількома способами, що можуть давати різні результати : 1) за фактичним становищем, 2) за даними державного земельного кадастру, які можуть суперечити існуючому фактичному становищу, 3)за даними проекту відведення, 4)за даними статистичної звітності ( [PERSON] . Сучасні проблеми класифікації та встановлення цільового призначення земельних ділянок). Відповідно до статті 20 ЗК України (в редакції чинній до 24.07.2021) віднесення земель до певної категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення. Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель\~сільськогосподарського призначення\~належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). стаття 22 ЗК України. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства стаття 55 ЗК України. Землі обох категорій можуть перебувати у державній, комунальній, приватній власності. Суд встановив, що спірні земельні ділянки входили до складу земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.Лесі Українки Колодяжненської сільської ради. У 2000 році Волинським філіалом Інституту землеустрою Української Академії аграрних наук розроблений Проєкт роздержавлення земель і видачі Державного акта на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Лесі Українки Колодяжненської сільської ради Ковельського району Волинської області (т.4 а.с. 4-12). Складено експлікацію земель по формах власності, категоріях та землекористувачах в межах плану, а також експлікацію земель колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до картографічних матеріалів та Експлікацій земель по контурних угіддях землекористування КСП встановлено і сторонами у справі визнається, що спірні земельні ділянки розташовані в масиві 398а інші землекористувачі (городництво) (Карта, додаток №1). За цільовим призначенням землі для городництва є землями сільськогосподарського призначення. При проведенні робіт Інститутом землеустрою використані технічний звіт по коректуванню планового матеріалу Інвентаризації земель 1999 року, матеріали Інвентаризації земель 1995 року. Відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Дані інвентаризації згідно з Положенням про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 (в редакції чинній до 01.01.2013) слугували підставою для внесення відомостей до облікових документів державного земельного кадастру. В облікових документах Державного земельного кадастру (т.2 а.с.95) до 01.01.2016 року ці землі визначені, як землі сільськогосподарського призначення, не надані у власність чи користування, про що зазначено у інформації державного кадастрового реєстратора на запит Держгеокадастру (т.4 а.с.14). За даними Картограми агровиробничих груп ґрунтів усі п`ять земельних ділянок розташовані на торфово-болотних ґрунтах і торфовищах мілких неосушних (код 145), на дернових глибоких глейкових легкосуглинкових ґрунтах та їх опідзолених відмінах (код 178г), тобто землях сільськогосподарського призначення (т.3 а.с.79, електронна версія додаток №2). З 1999 року повторна інвентаризація земель на території Колодяжненської сільської ради не проводилася. Вперше спірні земельні ділянки сформовані і Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність розроблені на виконання оспорюваних наказів Держгеокадастру упродовж 2020-2021 років ТзОВ «ГЦНТП-ПЛЮС» (т.3 а.с. 63-174). Проєкти містять: - викопіювання з картограми агровиробничих груп ґрунтів, згідно з якими усі п`ять земельних ділянок розташовані на торфово-болотних ґрунтах і торфовищах мілких неосушних (код 145), на дернових глибоких глейкових легкосуглинкових ґрунтах та їх опідзолених відмінах ( код 178г), - викопіювання з Публічної кадастрової карти, де в секторі 0722183600:04:005 розташована земельна ділянка з кадастром номером 0722183600:04:005:0645 площею 1,0181 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка з 11.11.2008 зареєстрована на праві приватної власності, - експлікацію земель, відповідно до якої земельна ділянка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за угіддями віднесена до ріллі (код 001.01), [PERSON] , [PERSON] до пасовища (код 002.02), на момент складання документації категорія землі землі сільськогосподарського призначення, код за Класифікацією видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) - 16.00 (землі запасу не надані в користування чи власність), запропоновано документацією код 01.03 ( для ведення особистого селянського господарства). Проєкти відповідно до статті 186-1 ЗК України (в редакції чинній на час перевірки) та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2015 №580 пройшли погодження за принципом екстериторіальності. 01.03.2021 відділом у Лубенському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області проведена державна реєстрація земельної ділянки (сформована земельна ділянка) з кадастровим номером 0722183600:04:005:0926 ( [PERSON] ); 26.02.2021 відділом у Бахмацькому районі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області - 0722183600:04:005:0924 ( [PERSON] ); 26.02.2021 відділом у Вижницькому районі ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області 0722183600:04:005:0925 ( [PERSON] ); 05.03.2021 відділом у м.Тернополі 0722183600:04:005:0927 ( [PERSON] ), 01.04.2021 відділом у Зіньківському районі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області 0722183600:04:005 :0928 ( [PERSON] ) (т.2 а.с. 126. Земельні ділянки зареєстровані різними державними реєстраторами як землі сільськогосподарського призначення, вид цільового призначення 01.03 - для ведення особистого селянського господарства. Згідно з\~висновком додаткової\~судової експертизи\~з питань\~землеустрою №100/22-29\~від 03.10.2022 Проєкти землеустрою розроблені та затверджені відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про землеустрій», статті 186 Земельного кодексу України. Наведене дає підстави стверджувати, що спірні земельні ділянки з часу інвентаризації у 1995 році обліковувалися державою як землі сільськогосподарського призначення. Згідно з повідомленням СЛАТ «ТУР», Ковельського лісового господарства ДП «Ліси України» земельні ділянки з кадастровими номерами 0722183600:04:005:0926; 0722183600:04:005:0924; 0722183600:04:005:0925; 0722183600:04:005:0927; 0722183600:04:005:0928 не перебували у користуванні цих підприємств. ВО «Укрдержліспроект» також не володіє даними про розробку планово картографічних матеріалів на територію, де розташовані спірні земельні ділянки. Прокурор визнав в судовому засіданні ту обставину, що спірні земельні ділянки не перебували у користуванні жодного лісогосподарського підприємства, на них не виготовлялися планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б в силу пункту 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України могли бути доказом віднесення земель до лісового фонду. Суд відхиляє доводи прокурора про те, що цільове призначення спірних земельних ділянок встановлено Проєктом розмежування земель державної та комунальної власності, затвердженим розпорядженням голови Волинської ОДА від 28.12.2012\~№573 (т.2 а.с.84), яким масив, де розташовані спірні земельні ділянки, площею 46,5691 га (номер масиву на карті 304) віднесений до лісу (лісогосподарського призначення). Закон України «Про розмежування земель державної і комунальної власності» (в редакції чинній на час затвердження проекту, далі - Закону) визначав: - розмежування земель державної та комунальної власності полягає у здійсненні організаційно-правових заходів щодо розподілу земель державної власності на землі територіальних громад і землі держави, а також щодо визначення і встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок державної та комунальної власності. (стаття 1). - землі лісового фонду за межами населених пунктів передаються у державну власність (стаття 6). - при розмежуванні земель державної та комунальної власності віднесення земельних ділянок, площа яких відповідає даним земельно-кадастрової документації, до земель державної чи комунальної власності, визначення меж цих ділянок проводяться на підставі цих даних. При віднесенні частини земельної ділянки до земель державної чи комунальної власності її поділ проводиться на кадастрових планах з наступним встановленням меж у натурі (на місцевості). Визначення меж земельних ділянок у випадках, коли відсутні матеріали встановлення їх у натурі (на місцевості) або ж існуючі межі\~не відповідають\~земельно-кадастровій\~документації,\~проводиться відповідно\~до вимог\~Земельного кодексу\~України з\~урахуванням нормативів\~відведення земельних\~ділянок (стаття 11). Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», що набрав чинності 01.01.2013 (через два дні після затвердження Проєкту) у пункті 10 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення передбачено, що Рішення про\~затвердження проектів\~розмежування земель\~державної та\~комунальної власності,\~затверджені до\~набрання чинності\~цим Законом,\~разом з\~витягами із\~таких проектів\~із зазначенням\~кадастрових номерів\~земельних ділянок,\~які відносяться\~цими проектами\~до державної\~чи комунальної\~власності,\~є підставою\~для здійснення\~державної реєстрації\~земельних ділянок\~та державної\~реєстрації права\~власності держави,\~територіальної громади\~на земельні\~ділянки. Як встановив суд, на підставі Проєкту розмежування державна реєстрація земельних ділянок не проводилася. Відповідно до пункту 4.6 Методичних рекомендацій з розробки проекту землеустрою для розмежування земель державної і комунальної власності був складений збірний кадастровий план сучасного стану земель, який оформлений позначенням масивів на картах і формуванням узагальненої зведеної таблиці. При цьому, користуючись формами обліку земель 6-зем, 2-зем у Проєкті площа земель лісогосподарського призначення збільшена на 252 га без наведення обґрунтування та виготовлення документації. Проєкт не дає можливості ідентифікувати до якого розділу в таблицях були включені спірні земельні до та після виготовлення Проєкту. Так, у пункті 1.2 пояснювальної записки зазначено, що відповідно до статті 6 Закону не можуть передаватися до земель комунальної власності і відповідно є землями державної власності 240 ділянок, зокрема лісогосподарські підприємства, водогосподарські підприємства, ДП Волинська станція луківництва, ПАВ «Волиньобленерго», ДП «Львівська залізниця, Служба автомобільних доріг. В цьому переліку відсутні землі лісогосподарського призначення не надані у користування чи власність, а також землі СЛАТ «ТУР». У пункті 1.1. пояснювальної записки також землі запасу та землі не надані у користування чи власність обліковуються лише в межах населених пунктів. Сторони в судовому засіданні визнали, що проєкт містить недоліки, зокрема земельна ділянка 0722183600:04::005:0645 площею 1,0181 га, яка перебуває і межах того ж масиву 304 і з 11.11.2008 перебуває у приватній власності, ні схематично, ні при розрахунках не врахована, отже дані Державного земельного кадастру не були використані коректно. При розробленні Проєкту розмежування не враховувалися дані Інвентаризації земель 1995,1999 років. Пункт 10 Висновку державної експертизи землевпорядної документації (т.2 а.с.85) містить зауваження і вимагав вказати цільове призначення земельних ділянок, зазначене у правовстановлюючих документах чи рішеннях уповноважених органів, доповнити матеріали інвентаризації земель. На переконання суду, такий зміст Проєкту є фактично узагальненою фіксацією сучасного (на той час) стану земель, без деталізації, не давав можливості провести державну реєстрацію земель, не є видом документації із землеустрою якою встановлюється чи змінюється цільове призначення землі. Схема землеустрою та технічко-економічного обґрунтування використання земель 2015 року (т.2 а.с.1), на яку посилається прокурор на підтвердження цільового призначення землі, також не є тим видом документації із землеустрою, яким встановлюється правовий режим земельної ділянки. Відповідно до статті 45 Закону України «Про землеустрій» схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, територій територіальних громад розробляються з метою визначення перспективи щодо використання та охорони земель, для підготовки обґрунтованих пропозицій у галузі земельних відносин, організації раціонального використання та охорони земель, перерозподілу земель з урахуванням потреби сільського, лісового та водного господарств, розвитку сіл, селищ, міст, територій оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного призначення, природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення тощо. Згідно з Методичними рекомендаціями щодо розроблення схем техніко-економічного обґрунтування від 02.10.2013 №395 до схем включаються графічні матеріали сучасного та перспективного використання земель в розрізі угідь. Реалізація пропозицій Схеми потребує розроблення відповідної технічної документації із землеустрою зокрема щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (розділ 7 Схеми, т.2 а.с.75). Зазначене дає суду підстави дійти висновку про те, що спірні земельні ділянки розташовані у масиві земель сільськогосподарського призначення, на яких фактично відбулося самозалісення. Висновок суду відповідає положенням статті 57-1 Земельного кодексу (в редакції Закону № 2321-IX від 20.06.2022) - Самозалісена ділянка, це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом. На час прийняття органами Держгеокадастру оспорюваних рішень у земельному законодавстві був відсутній механізм розпорядження такими землями. Проте суд погоджується з доводами прокурора, що Держгеокадастр володіючи Проєктом розмежування земель 2012 року та Схемою технічко-економічного обґрунтування 2015 року відповідно до приписів статей 181,182,186-1 ЗК (в редакції чинній на час прийняття рішень) зобов`язаний був врахувати сучасний стан земель і оцінити можливість використання самозалісених сільгоспугідь за призначенням. Остаточна оцінка правомірності дій органу Держгеокадастру та підстав для витребування спірних земель у кінцевого власника може бути надана у справі за позовом належного позивача, який є власником земель комунальної власності Колодяжненської сільської ради. Окремо суд вважає необхідним зауважити щодо позовних вимог прокурора до ГУ Держгеокадастру у Волинській області про визнання незаконними і скасувати наказів про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність. Верховний Суд неодноразово кваліфікував такі вимоги у віндикаційному позові як неефективний спосіб захисту. Щодо оцінки висновку судової експертизи у кримінальному провадженні. При прийнятті рішення суд не враховує висновки додаткової судової експертизи з питань землеустрою №100/22-29 від 03.10.2022 (т.3 а.с.293) в частині дослідження питань цільового призначення спірних земельних ділянок, оскільки в ході дослідження експертизи встановлені недоліки щодо визначення місця розташування земельних ділянок, а висновок щодо категорії земель за своїм змістом є відповіддю на питання права, а не землеустрою. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача. Відповідачем [PERSON] заявлено до стягнення 40\~000 грн витрат на правничу допомогу, сплачені 13.03.2023 адвокату Лавренчуку О. В. за договором від 13.01.2023 (т.2 а.с. 167, 216). Прокурор у відповіді на відзив (т.2 а.с.199) заперечив обґрунтованість і співрозмірність таких витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з\~пунктом 4\~частини першої\~статті 1\~Закону Українивід 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини третьої статті 141 ЦПК України при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Враховуючи конкретні обставини справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, мотиви прийнятого судом рішення у співвідношенні з аргументами адвоката Лавренчука О.В., суд,

Outcome: approved