Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

29.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що у шлюбі з відповідачкою перебувають з 09.12.2005 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу з відповідачкою є фактичне припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Шлюб існує формально, основна причина розпаду сім`ї - різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Позивач стверджує, що ні він, ні відповідачка не мають наміру зберегти шлюбщодо поділу набутого під час шлюбу майна відсутні. Просила шлюб розірвати. Прсив шлюб розірвати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2024 року відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлений ним позов просив задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Донченко К.Ю., повідомила про визнання відповідачкою позову [PERSON] у повному обсязі, просила шлюб сторін у справі розірвати, розглянути справу за відсутності відповідачки. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 09.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції міста Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис № 1566, дружині присвоєно прізвище [PERSON] ,та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції 07 лютого 2009 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільне господарство, сумісне життя не склалося. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачкою судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню відповідачем відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка, звертаючись до суду з позовом, не просила суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved