Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-95573569, за яким кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 163 871,49 грн. строком на 72 місяці під фіксовану проценту ставку - 25,10 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти на поточний рахунок Клієнта. Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячного погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом. Станом на 28.12.2022 року заборгованість відповідача перед позивачем за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-95573569 від 04.07.2021 року становить 174 651,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 164 785,29 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 9 865,81 грн.. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку достроково заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-95573569 від 04.07.2021 року у розмірі 174 651,10 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. Ухвалою судді від 22.03.2023 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року було стягнуто з [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 174 651,10 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684, 00 грн.. 07.07.2023 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Небилиці А.В. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01.06.2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києві від 17.07.2023 року заочне рішення суду від 01 червня 2023 року було скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. 11.09.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Небилиці А.В. надійшло клопотання про призначення судово - бухгалтерської експертизи. Ухвалою суду від 14.09.2023 було призначено судову - бухгалтерську експертизу. 05.03.2024 на адресу суду були повернуті матеріали справи без виконання. Згідно ухвали судді від 19.03.2024, поновлено провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач та його представник - адвокат Небилиця А.В. повідомлялись судом про розгляд даного провадження належним чином, клопотань до суду про відкладення розгляду справи чи про поважність причин неявки у судове засідання, не надходило. Стороною позивача до матеріалів справи подано заяви про розгляд справи у відсутності їх представника. Враховуючи вищевикладене, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 04.07.2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-95573569. На підставі укладеного договору № 014-RO-82-95573569 відповідач отримав кредит в розмірі 163 871,49 грн. строком на 72 місяці зі сплатою процентної ставки 25,10 % річних. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці кредит. Як вбачається з розрахунку, доданого до матеріалів справи вбачається, що станом на 28.12.2022 року заборгованість відповідача перед позивачем за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-95573569 від 04.07.2021 року становить 174 651,10 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі - 164 785,29 грн., в тому числі заборгованості за відсотками у розмірі 9 865,81 грн.. Згідно з вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На виконання п. 1.4 Кредитного договору позивач направив відповідачці письмову вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання. Проте, вимога залишена без відповіді. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Доказів, щоб спростовували розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вищевказаним кредитним договором, суду не надано. Матеріали справи повернуті експертною установою суду без виконання у зв`язку з непроведенням [PERSON] попередньої оплати вартості судово-економічної експертизи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та відповідно з відповідача на користь АТ «Райффайзен Банк» підлягає стягненню заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-95573569 від 04.07.2021 року у загальному розмірі 174 651,10 грн.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved