Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

03 січня 2024 року представник товариства\~з обмеженою\~відповідальністю\~«Росвен\~Інвест Україна»\~(далі ТОВ «Росвен\~Інвест Україна») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення\~кредитної заборгованості. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника позивача товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА Фінанс» (далі ТОВ «СВЕА Фінанс»). Позовна заява мотивована тим, 17.01.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту № 20365-01/2023, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1 договору товариство надало клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Інвеструм» свої\~зобов`язання перед\~відповідачем виконало,\~тоді як\~відповідач істотно\~порушував умови\~договору.\~ 28 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен\~Інвест Україна» укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь ТОВ «Росвен\~Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за договором № 20365-01/2023 від 17.01.2023. Відповідач на користь позивача жодних платежів не здійснював, тому станом на дату складення позовної заяви заборгованість за кредитним договором становила 38\~775 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 11\~000 грн, заборгованість по відсотках 27\~775 грн, пеня 0,00 грн. Посилаючись на вищевказані обставини представник позивача просив суд задовольнити позов. 21 травня 2024 року адвокат відповідача [PERSON] звернувся до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилався на те, що під час укладення договору № 20365-01/2023 від 17.01.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем, сторони погодили фінансовий кредит в розмірі 11\~000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності. Кредит надався строком на 10 днів, тобто з 17.01.2023 по 26.01.2023, зі сплатою 361,35 відсотків річних від суми кредиту в розрахунку 0,99 % на добу. Відповідні відомості визначені і у паспорті споживчого кредиту, в якому, окрім відсотків за користування кредитом та строку дії договору, в тому числі й визначено суму загальних витрат за кредитом у розмірі 1089 грн, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 12\~089 грн. Нарахування первинним кредитором відсотків за користування кредитом у розмірі 27\~775 грн не відповідають умовам кредитування за кредитним договором. Крім того, матеріали справи не містять доказів пролонгації договору. Просив суд частково задовольнити позов, та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12\~089 грн, а в іншій частині позову відмовити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17.01.2023 відповідач звернувся до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та підписав договір про надання фінансового кредиту № 20365-01/2023, згідно умов якого відповідачу було надано фінансовий кредит в розмірі 11\~000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався строком на 10 днів, тобто з 17.01.2023 по 26.01.2023 (п. 1.2 договору). Відповідно до п.п. 1.3, 2.3 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 361,35 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,99% (процентів) на добу. У разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений п. 1.2 цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5 % на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Також, п. 2.4 договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня нарахування кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У разі якщо клієнт не сплатив у строк кредит взятий відповідно до умов п. 1.4 цього договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в п. 1.4 продовжують нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами. Відповідачем визнано факт укладення вищевказаного договору з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія\~«Інвеструм».\~ 28 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен\~Інвест Україна» укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив на користь ТОВ «Росвен\~Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за договором № 20365-01/2023 від 17.01.2023. Статтею 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до\~частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Із положень ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як передбачено ч. 1\~ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно положень пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 цього Кодексу\~визначає, щодо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі строки і на умовах, передбачених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2\~ст. 1050 ЦК України). Так, відповідно до частини 1\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями\~статті 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2\~статті 1054 цього Кодексу\~застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами, встановленими статтями\~526,\~530,\~611,\~629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу\~та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач на користь позивача жодних платежів не здійснював, тому станом на дату складення позовної заяви (07.12.2023) заборгованість за кредитним договором становила 38\~775 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 11\~000 грн, заборгованість по відсотках 27\~775 грн, пеня 0,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином, на підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, суд приходить до висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача права позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором, строк виконання якого настав 26.01.2023, до теперішнього часу зобов`язання за ним не виконані, в результаті чого позивачем було правомірно нараховано відповідачу відсотки за користування кредитом, в порядку встановленому договором. Заперечення відповідача не знайшли підтвердження в ході слухання справи, не відповідають матеріалам справи та дійсним обставинам справи, а тому судом не враховуються. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2023 рік, складала 2684 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved