Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

У січні 2024 року [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 17.09.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 667. 05.07.2019 під час перебування у шлюбі відповідач за згодою позивача придбав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 28,8 кв. м., житловою площею 14,5 кв. м., що складається із однієї житлової кімнати, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, який зареєстровано в реєстрі за № 699, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В., відомостями з Державного реєстру речових прав від 24.01.2024. Згідно із консультативного висновку оцінювача про вартість від 26.01.2024 ймовірна ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 28,8 кв. м., яка знаходиться в [ADDRESS] , станом на 25.01.2024 становить 1 213 000 грн. 05.10.2023 рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Оскільки відповідач відмовляється добровільно переоформити частину квартири на позивача, остання змушена звертатись до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.02.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача в заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи, судом встановлено, що 17.09.2016 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Подільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 667, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.09.2016 Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що 17.09.2016 складено відповідний актовий запис № 667. 05.07.2019 під час перебування у шлюбі відповідач за згодою позивача придбав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 28,8 кв. м., житловою площею 14,5 кв. м., що складається із однієї житлової кімнати, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 05.07.2019, який зареєстровано в реєстрі за № 699, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Докійчук Н.В., відомостями з Державного реєстру речових прав від 24.01.2024. Згідно із консультативного висновку оцінювача про вартість від 26.01.2024 ймовірна ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 28,8 кв. м., яка знаходиться в [ADDRESS] , станом на 25.01.2024 становить 1 213 000 грн. Згідно рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.10.2023 у цивільній справі № 758/11494/22 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюб зареєстрований в Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 667 від 17.09.2016 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Оскільки відповідач відмовляється добровільно переоформити частину квартири на позивача, остання змушена звертатись до суду із вищевказаним позовом. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (частина перша статті 71 СК України). Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Під час поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Положеннями частин 2, 3 статті 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Аналізуючи наведені норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №456/828/17, від 07 грудня 2022 року у справі №553/3266/15-ц. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами у справі на підставі договору купівлі-продажу від 05.07.2019 у період шлюбу та відповідно до п. 15 договору купівлі-продажу цієї квартири вона була придбана за згодою дружини [PERSON] - [PERSON] . Таким чином, вищезгадана квартира була придбана сторонами у шлюбі, а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстави для визнання за позивачем права власності на вищезгадану квартиру у порядку поділу спільного майна подружжя, а відтак позов [PERSON] в особі представника адвоката Лісового Романа Олеговича до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що є об`єктом спільної сумісної власності підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову [PERSON] , на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 12 130 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9331-6519-3794-7676 від 30.01.2024. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за консультативний висновок оцінювача про вартість майна, суд приходить до висновку про відмову у задоволені цієї вимоги, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують оплату позивачем таких послуг.

Outcome: approved