Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] у листопаді 2023 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Почаївської міської ради про негайне відібрання дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 18 травня 2000 року між сторонами було укладено шлюб. У даному шлюбі у них народилось четверо дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] . 24.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З початку грудня 2019 року [PERSON] залишила із малолітніми дітьми будинок, в якому вона проживала із [PERSON] - по [ADDRESS] , та переїхала жити у будинок своїх батьків - по [ADDRESS] . Проте 19.12.2019 за місцем нового проживання [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, у зв`язку із чим з 20.12.2020 [PERSON] перебувала на лікуванні у м. Тернопіль. З січня 2020 р. малолітні діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали разом із мамою по [ADDRESS] . З 14.01.2020 син [PERSON] навчався у Тернопільській загальноосвітній школі I-III ст. №27 імені Віктора Гурняка в З-В класі. [PERSON] приїжджав у м. Тернопіль та забирав дітей - синів [PERSON] та [PERSON] у м. Почаїв, а у неділю привозив назад у м. Тернопіль. Однак 28.02.2020 [PERSON] забрав [PERSON] та [PERSON], та відвіз їх на вихідні дні у м. Почаїв, і відмовився їх повертати, змінивши місце їхнього проживання та повністю обмежив [PERSON] у доступі та можливості опіки та спілкування з синами. Така ситуація змусила [PERSON] звертатись до суду із позовом про визначення місця проживання дітей із матір`ю. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.12.2021 по справі № 601/186/20 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , з матір`ю - [PERSON] .. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 15.03.2022. На момент винесення судом рішення малодітні діти - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] проживали із мамою, син [PERSON] , [INFO] продовжував проживати із батьком. [PERSON] не згідним із таким рішенням суду та оскаржував його в апеляційній інстанції, однак оскаржуване рішення суду залишилось чинним та набрало законної сили 15.03.2022. Відповідач [PERSON] не виконує рішення суду щодо визначення місця проживання сина [PERSON] із мамою - [PERSON] , повторно подав до суду позов про визначення місця проживання сина [PERSON] із ним. Звернувшись в Кременецький ВДВС у Кременецькому районі із заявою про примусове виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей із мамою, 20.09.2023 старшим державним виконавцем Кулиною Г.І. повернуто виконавчий документ без виконання, так як виконання даного рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень передбачених ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження». Небажання відповідачем добровільно виконувати рішення суду щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду в цій частині, є підставою для захисту прав позивача в порядку, визначеному статтею 162 СК України, що відповідає вимогам статей 15,16 ЦК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023 матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] передані на розгляд судді Кременецького районного суду Тернопільської області Шульгач Н.М.. Ухвалою судді від 06.11.2023 прийнято самовідвід судді Шульгач Н.М. та передано справу в канцелярію суду для повторного розподілу. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2023 матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] передані на розгляд судді Кременецького районного суду Тернопільської області Мочальській В.М.. Ухвалою судді від 21 листопада 2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 18 січня 2024 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18.01.2024 заяву позивача [PERSON] про відвід судді Мочальської В.М. - задоволено та матеріали цивільної справи передані до канцелярії суду для повторного автоматичного перерозподілу іншому судді, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи №601/3102/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третя особа: служба у справах дітей Почаївської міської ради про негайне відібрання дитини передані на розгляд судді Клим Т.П.. Ухвалою судді від 25 січня 2024 року дану цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача адвокатом Гурником В.О. подано відзив на позов, у якому він позовні вимоги позивача не визнав та вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, зазначив, що батьком - [PERSON] для свого сина [PERSON] створено належні та комфортні матеріально-побутові умови проживання, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного життя. Відповідач завжди ставить та продовжує ставити благополуччя свого сина на перше місце та намагається бути активно присутнім в його житті та дати йому все найкраще. Син [PERSON] висловив бажання проживати з батьком, адже поруч з ним йому добре та цікаво, дитина задоволена своїм життям. Проживання [PERSON] з батьком [PERSON] відповідає найкращим інтересам дитини. Син вже тривалий час проживає з батьком, для дитини створенні належні умови проживання, навчання та гармонійного розвитку. У батька та сина сформувалися тісні зв`язки та наявні спільні захоплення, що дає можливість дитині відчувати себе захищеною та щасливою. Вважає, що малолітній [PERSON] досягнув віку, за якого здатний вільно та самостійно висловлювати власні погляди, активно брати участь при вирішенні питань, пов`язаних із його життям, а саме місцем проживання, а тому з метою повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи, необхідно заслухати його думку з приводу взаємовідносин з батьком та матір`ю, а також з ким із них він бажає проживати. У задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про негайне відібрання малолітнього [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передачу дитини матері - відмовити повністю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Почаївської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавали. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила їх задоволити. Зазначила, що син [PERSON] під тиском батька веде себе по іншому. Відповідач подарив сину мотоцикл та дозволяє ним керувати, хоча син ще малолітня дитина. Коли [PERSON] був з нею, він був активний, на даний час в дитини не розвивається пам`ять, він плаче, опускає голову. Колишній чоловік перешкоджає спілкуватися з сином. Представники позивача Фурман Ю.В. , Парфенчук Ю.А. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві, а також у відповіді на відзив та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що син три роки проживав з ним, жодних претензій у позивача не було до подачі ним позову про стягнення аліментів. [PERSON] повністю забезпечений, має що їсти, навчився плавати, грає шахмати. Він не перешкоджає йому спілкуватися з матір`ю. Зазначає, що саме родина доводить дитину до сліз. Представник відповідача адвокат Гурника В.О. позовних вимог не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, у задоволенні позову просить відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи [PERSON] проти позову не заперечив. Вказав, що при батькові дитина залякана, немає здорового контакту. В судовому засіданні суд заслухав думку дитини [PERSON] , який зазначив, що хоче жити з татом. Любить як маму так і тата. Сумує за братами та сестрами. На даний час гуртки не відвідує, вдома проводить час в телефоні або допомагає батьку. Домашні завдання по шкільним предметам не виконує. Мотоциклом їздить по польових дорогах. Не хоче змінювати своє місце проживання. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначила, що є сестрою позивачки, вказала що [PERSON] бив свою колишню дружину, діти залякані. [PERSON] не займається, забороняє спілкуватися з родичами. На день народження привезли Даміану торт, батько дозволив йому вийти тільки на декілька хвилин на вулицю. На День ангела теж вітали його. [PERSON] подарунки від родичі та мами ховає у друзів бо боїться нести додому. Колись [PERSON] був веселим, на даний час сумний та боїться батька. Допитана в якості свідка [PERSON] вказала, що є мамою позивачки зазначила, що [PERSON] перешкоджає в спілкуванню з [PERSON] . Батько [PERSON] забрав в дочки силою. [PERSON] спілкується з сином по телефону. [PERSON] при татові боїться говорити. На день народження подарили [PERSON] подарунки він їх прийняв. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд встановив: Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.12.2021 по справі №601/186/20 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , з матір`ю - [PERSON] . Вищевказане рішення суду набрало законної сили 15.03.2022. 11 травня 2022 року Кременецьким районним судом Тернопільської області видано виконавчий лист по справі №601/186/20 Звернувшись в Кременецький ВДВС у Кременецькому районі із заявою про примусове виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей із мамою, 20.09.2023 старшим державним виконавцем Кулиною Г.І. повернуто виконавчий документ без виконання, так як виконання даного рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень передбачених ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження». Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У відповідності до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Частини 1, 2 ст.155 СК України вказують, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. У відповідності із ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зокрема, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. В рішенні Кременецького районного суду Тернопільської області від 08.12.2021 по справі №601/186/20 яким визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , з матір`ю - [PERSON] та зазначено що: « на думку суду дослідженими доказами доведено перевагу матері перед батьком в тому, що визначення місця проживання дітей з нею відповідає найкращим інтересам дітей. Так, позивачка як мати на відміну від батька більш вимоглива до дітей в плані дотримання дисципліни та підготовки до навчання, в той час коли син [PERSON] , перебуваючи у батька втратив старанність, і як наслідок погіршилась успішність у навчанні. Особливу увагу суд приділяє факту притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 125 КК України за вчинення 19 грудня 2019 року приблизно о 23 годині умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я відносно позивачки [PERSON] , яка в цей час перебувала на ліжку та годувала малолітню дочку груддю. Відповідач кулаками обох рук наніс шість ударів по обличчі [PERSON] . Відповідач не намагається налагодити комунікацію з матір`ю дітей за ради інтересів самих дітей, а лише надає їй (матері) негативні оцінки. За вказаних обставин, суд

Outcome: approved