Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

19 березня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом вказуючи на те, що [PERSON] , являючись матір`ю їхнього спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у вихованні дитини з квітня 2021 року, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, проживає окремо з іншими дітьми і чоловіком. За таких обставин просить позбавити її батьківських прав. Представник позивача адвокат Ковалюх В.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що мати дитини [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживає з позивачем [PERSON] , який є його батьком, та бабусею. Відвідує дитячий садочок. Мати участі в житті дитини не приймає, не цікавиться сином, не спілкується. Батько фактично виховує дитину сам за допомогою своєї матері. Відповідачка має іншу сім`ю та ще двох дітей. На неї неодноразово складалися протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відносно [PERSON] .. Просив суд задовольнити позов і позбавити відповідачку батьківських прав. Позивач [PERSON] підримав позицію свого представника та додав, що мати їхнього спільного сина [PERSON] , покинула їх ще в квітні місяці 2021 року, коли дитині було лише 2 місяці. Після того декілька разів поверталася, але сімейне життя в них не складалося, сином вона не цікавилась, уваги йому не приділяла, не піклувалася про нього, як мати .Згодом взагалі перестала з`являтися в житті сина. Проживає з іншим чоловіком і двома дітьми. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їхнього спільного сина. З огляду на малолітній вік [PERSON] та з урахуванням позиції учасників справи у відповідності до положень ч.2\~ст.171 СК України\~суд вважав за недоцільне заслуховувати думку цієї дитини щодо вирішення даного спору. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та шляхом публікації оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (ч.11\~ст.128 ЦПК України), але в судове засідання не з`явилася, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не подала Представник третьої особи - служби у справах дітей Бахмацької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася , при цьому надала заяву про проведення розгляду справи без участі представника. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримують і просять задовольнити позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3\~ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 15\~вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дитини. Як встановлено в судовому засіданні батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] згідно свідоцтва про його народження, є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). За довідкою Бахмацької міської ради від 03.04.2023 року [PERSON] зареєстрований з батьком [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.8). Згідно акту обстеження умов проживання від 05.09.2023 року, складеним службою у справах дітей Бахмацької міської ради за адресою [ADDRESS] ., умови проживання в квартирі задовільні, квартира мебльована, є побутова техніка, опалення газове індивідуальне, водопостачання та водовідведення є. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната, багато іграшок, одягом, взуттям забезпечений. Стосунки в сім`ї хороші, є взаєморозуміння, повага, допомога. Батько самостійно виховує дитину, бабуся допомагає по догляду. Мати дитини [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає з квітня 2021 року.(а.с.13) Відповідно до довідки № 22 від 11.07.2023 року виданої вихователем ЗДО №4 «Теремок» М.Головко [PERSON] відвідує Бахмацький заклад дошкільної освіти (ясла-сад) №4 «Теремок». [PERSON] забезпечує сина всім необхідним для заняттєвої та ігрової діяльності. Своєчасно здійснює оплату за перебування сина в закладі. Батько завжди цікавиться життям групи. Мати участі у вихованні сина не приймає.(а.с.9 зворот). Відповідно до довідки №7-204 від 20.02.2024 року в.о.начальника Бахмацького ВДВС Л.Откидач [PERSON] не отримував аліменти з [PERSON] за період з 01.05.2023 року по 19.02.2024 року згідно з виконавчим листом №2н/728/97/23 від 18.04.2023 року, який видано Бахмацьким районним судом про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.9) Висновком оцінки потреб сім`ї , що проводилося з 18.08.2023 по 25.08.2023 року [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, [PERSON] [INFO] , син, [PERSON] , [INFO] син, [PERSON] [INFO] , [PERSON] співмешканець працює встановленео, що [PERSON] має складні життєві обставини, основними ознаками яких є невиконання останньою батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , який проживає з батьком з 2021 року.(а.с.11) Постановами Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.10.2021 року та 10.11.2021 року підтверджується, що [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАп та ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.14-16). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач проживає окремо від сина, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Доказів на спростування вищевказаного відповідачка до суду не надала. Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання сина та виконання батьківських обов`язків, переклавши їх на позивача, який й звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Така бездіяльність відповідача характеризує її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчить про відсутність у неї материнського почуття любові до рідної дитини, небажання виховувати і піклуватися про неї, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. За змістом статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком служби у справах дітей Бахмацької міської ради, затвердженим вішенням виконавчого комітету Бахмацької міської ради від 11.09.2023 року №174 підтверджується доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , оскільки мати не спілкується з дитиною, не підтримує дитину матеріально, не сплачує аліменти. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком служби у справах дітей Бахмацької міської ради і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідачки, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Факт неявки у судове засідання відповідачки, яка достовірно знала про розгляд цієї справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклується про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Відповідачка не надала доказів, що вона вживає заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, цікавиться її станом здоров`я, виявляє будь-яку турботу про дитину, надає матеріальну підтримку, бере участь у вихованні сина. Відповідачка не спростувала доводів позивача про її небажання піклуватися про дитину, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відсутність заперечень проти позову та неявка відповідачки в судове засідання свідчить про відсутність у неї інтересу до дитини та бажання змінити поведінку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7\~СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачки батьківських прав щодо сина у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по його вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Щодо стягнення суми судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку із розглядом справи в сумі 3000.00 грн за професійну правничу допомогу та судовий збір в сумі 1211.20 грн. суд зазначає таке. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Ковалюхом В.М. укладено договір про надання правової допомоги від 25.09.2023 року. Зі змісту вказаного договору вбачається, що за надання правової допомоги у справі замовника, тобто позивача у справі до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, останній сплачує 3000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 22 та детальним описом робіт (надання послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Із зазначених вище критеріїв випливає, що основоположним принципом, який застосовується судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є принцип співмірності. Згідно з положеннями ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. "Співмірність" як критерій для оцінки суми витрат на правничу допомогу є оціночною категорією і може розумітися суддями по-різному, що й спричиняє найбільшу складність на практиці. Згідно положень додаткової постанови Верхового Суду від 30 вересня 2020 року у справі №201/14495/16-ц суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved