Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 30.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області. За час перебування сторін у шлюбі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що на даний час сторони припинили спільне проживання. Неповнолітній син тяжко хворіє, надзвичайно залежить від постійного стороннього догляду, навчальні заклади ніякі не відвідує. Позивач є його опікуном та постійно здійснює за ним догляд та, відповідно, з ним проживає. З лютого 2024 року позивач з сином переїхали проживати до батьків останньої в м. Ковель. Відповідач залишився проживати у Житомирському районі. Допомоги на утримання дитини не надає. Позивач отримує лише соціальну допомогу, працювати не має можливості, оскільки дитина потребує постійного стороннього догляду. Крім цього, позивач вказує, що дитина з інвалідністю потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, реабілітаційних заходів, а тому розмір аліментів, який підлягає стягненню, повинен бути достатнім для належного догляду за дитиною. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя. Відповідач здоровий та працездатний, інших утриманців не має, може працювати і, відповідно, надавати матеріальну допомогу як позивачу так і на утримання дитини. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на утримання позивачки, як дружини відповідача, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і на весь час проживання та опікування дитиною - інвалідом. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.04.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Зокрема, представник відповідача вказує, що на даний час відповідач не має офіційного працевлаштування, має мінливий та несистемний дохід, про що свідчать відповідні відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Разом з тим, розуміючи необхідність гармонійного розвитку дитини, її потреб тощо, усвідомлюючи свій обов`язок, як батька дитини, відповідач констатує на даний час можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1800,00 грн. та аліменти на утримання дружини в розмірі 1000,00 грн., що об`єктивно відповідає матеріальному становищу відповідача. Крім цього, представник відповідача зазначив, що доказів про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі, як просить позивач, остання не надала та жодним чином не обґрунтувала саме такі суми. Враховуючи викладене, представник відповідача просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково та призначити до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1800,00 грн. та на утримання [PERSON] , з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 1000,00 грн. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з копії свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у шлюбі з 30.04.2016 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 458. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про її народження. Згідно медичного висновку № 69 від 15.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом, підгрупи «А». Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що визнав відповідач у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд звертає увагу на те, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Згідно медичного висновку № 69 від 15.09.2023 року, [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом, підгрупи «А». Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , встановлено, що останній у зв`язку з вираженою втратою життєдіяльністю, здоров`я та надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, фактичною нездатністю до самообслуговування, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року № 917, підлягає продовженню категорії «Дитина-інвалід підгрупи А». Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, з врахуванням вимог ст. 88 СК України, позивач має право на утримання від відповідача у зв`язку з перебуванням на її утриманні дитини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, а позивач опікується нею. Відповідач має вік 34 роки, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів перебування на його утриманні інших утриманців, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та дружини, однак не в такому розмірі, як визначила позивач. Аліменти в сумі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим. Позивач не довела, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у запропонованому нею розмірі. За таких обставин, з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дружини, тобто в меншому розмірі, ніж просила позивач. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial