Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суд з позовом до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позову вказував, що 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №9092 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором №0594-5921 від 12 січня 2021 року в розмірі 30 232 грн. Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до примусового виконання та відкрито виконавче провадження [NUMBER]. B подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області JIиcенком Ю.О. вчинено ряд виконавчий дій, зокрема щодо стягнення заборгованості в розмірі 30 232 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2023 року, виконавчий напис нотаріуса № 9092 визнано таким, що не підлягає виконанню. Попри це, до моменту винесення судового рішення з метою виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Лисенком Ю.О. частково стягнуто із позивача заборгованість, що складає 28 769,22 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 24 листопада 2023 року виконавче провадження № [NUMBER] закінчено у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа, таким, що не підлягає виконанню. Залишок боргу складає 4 441,80 грн. Відповідно до довідок АТ КБ «Приватбанк» від 15 лютого 2024 pоку та 20 лютого 2024 року з позивача всього стягнуто 28,769 гривень 22 копійки. Вказує, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 17 жовтня 2023 року у справі №183/7886/23 виконавчий напис №9092, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості у розмірі 30 232 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави, у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, для стягнення з Товариства безпідставно набутих коштів в розмірі 28 769 грн. 46 коп. Ухвалою судді від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Заперечуючи проти подачі первісного позову, 21 березня 2024 року від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред`явлених зустрічних позовних вимог Товариство вказувало, що 12 січня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №0594-5921, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 10 000 грн., зі строком кредитування 14 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування). Відповідно до пункту 11.3. Кредитного договору: «Якщо визначена п. 4 кредитного договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого терміну (включно)), кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф за весь період користування кредитом, із розрахунку процентів у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредиту (з врахуванням сплачених штрафів за весь строк користування кредитом не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) суми кредиту).» Згідно розділу 6 Правил «Правила нарахування процентів за користування кредитом та погашення заборгованості» за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість. Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на веб-сайті в мережі Інтернет https://navse.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію». Товариство вказувало, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 14 березня 2024 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 29 882 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 9 896 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 19 986 грн. При цьому, позивач зазначив, що при вказаному розрахунку заборгованості було враховано суми отриманих коштів в погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 118 грн., що надійшли під час строку кредитування та 25 790 грн., що надійшли в рамках виконавчого провадження [NUMBER]. Посилаючись на те, що кошти позичальника в сумі 25 790 грн. вже зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором, Товариство просило задовольнити позов та стягнути із [PERSON] в рахунок заборгованості за кредитним договором залишок заборгованості в розмірі 4091 грн. 80 коп. Представник відповідача просив здійснювати розгляд справи у його відсутність. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву ТОВ «Укр кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до спільного розгляду із позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Павлов Є.Г. до ТОВ «Укр Кредит Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., про стягнення безпідставно отриманих коштів. У зв`язку з прийняттям зустрічного позову визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 травня 2024 року закінчено підготовче провадження у даній справі та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін. В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №9092 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором №0594-5921 від 12 січня 2021 року в розмірі 30 232 грн. Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до примусового виконання та відкрито виконавче провадження [NUMBER]. B подальшому приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області JIиcенком Ю.О. вчинено ряд виконавчий дій, зокрема щодо стягнення заборгованості в розмірі 30 232 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 17 листопада 2023 року, виконавчий напис нотаріуса № 9092 визнано таким, що не підлягає виконанню. До моменту винесення судового рішення з метою виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Лисенком Ю.О. частково стягнуто з позивача розмір заборгованості, що складає 28 769,22 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 24 листопада 2023 року виконавче провадження № [NUMBER] закінчено у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа, таким що не підлягає виконанню. Залишок боргу складає 4 441,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Відповідно до довідок АТ КБ «Приватбанк» від 15 лютого 2024 року та 20 лютого 2024 року з позивача всього стягнуто 28,769 гривень 22 копійки. Проте, згідно з наданого відповідачем розрахунку ТОВ «Укр Кредит Фінанс» отримало 25 790,20 грн. З вказаного слідує, що правові підстави набуття ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошових коштів, що стягнуто із [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу в розмірі 25 790, 20 грн., відповідно до ст.1212 ЦК України. Відповідно до статі 141 ЦПК України з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягають стягненню витрати з оплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1085,71 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн на відповідача. До позовної заяви представник позивача додав договір про надання правничої допомоги від 12 червня 2023 року, акт виконаних робіт від 15 лютого 2024 року, з якого вбачається, що загальна вартість виконаний робіт складає 5 000,00 грн, прибутковий касовий ордер №1 від 15 лютого 2024 року на суму 5 500 грн. Від представника відповідача надійшла заява про зменшення судових витрат на правничу допомогу відповідно до якої останній просить зменшити суму витрат на професійну допомогу до середньо ринкової вартості, а саме: до 2500 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини другої ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до частини четвертої ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи обґрунтованість розміру зазначених витрат, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2 500 грн. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч.1 ст. 14 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). З матеріалів справи слідує, що договір №0594-5921, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 10 000 грн., зі строком кредитування 14 календарних днів (з можливістю пролонгації строку кредитування). Відповідно до пункту 11.3. Кредитного договору: «Якщо визначена п. 4 кредитного договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого терміну (включно)), кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити штраф за весь період користування кредитом, із розрахунку процентів у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредиту (з врахуванням сплачених штрафів за весь строк користування кредитом не більше 50% (п`ятдесяти відсотків) суми кредиту).» Згідно розділу 6 Правил «Правила нарахування процентів за користування кредитом та погашення заборгованості» за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість. Вказаний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації [PERSON] на веб-сайті в мережі Інтернет https://navse.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію». Звертаючись із зустрічним позовом, Товариством було зазначено, що грошові кошти в розмірі 25 790 грн. 20 коп., тобто сума, яка підлягає поверненню позивачу за первісним позовом вже зарахована на погашення заборгованості за кредитним договором, в зв`язку з чим просило задовольнити позов, провести зустрічне зарахування грошових сум та стягнути із [PERSON] в рахунок заборгованості за кредитним договором залишок коштів у розмірі 4 091,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стороною позивача не надано належних та достовірних доказів того, що ним не укладався кредитний договір, він не отримував кредитні кошти. Так, факт отримання коштів в сумі 10 000 грн. підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від 20 березня 2024 року та довідкою про перерахування суми кредиту №0594-5921 від 12 січня 2021 року [PERSON] . Крім того, з наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розрахунку заборгованості станом на 14 березня 2024 року слідує, що [PERSON] , отримавши кредитні кошти, частково їх сплачував. Належних та допустимих доказів на спростування доводів зустрічної позовної заяви позивачем надано не було як і не було спростовано розмір виниклої заборгованості перед Товариством. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що первісний слід задовольнити частково та зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі. Пунктом 12 ст. 265 ЦПК України передбачено право суду на проведення зустрічного зарахування грошових сум. Враховуючи вказану норму права, суд вважає за доцільне провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, стягнувши із [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 790 грн. 20 коп. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» позивача підлягає також стягненню судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial