Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

06.11.2023 позивач через адвоката Підмогильну Я.Я. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» заборгованість по заробітній платі у сумі 85\~048,68 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 63\~480,00 грн. Ухвалою судді від 09.11.2023 дану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 21.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами та визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 05.01.2024 ДП «Чернігівський облавтодор» подано відзив, в якому зазначено, що причиною виникнення заборгованості перед позивачем є скрутний фінансовий стан підприємства в цілому, але ДП «Чернігівський облавтодор» не відмовляється від свого обов`язку виплатити [PERSON] належну йому суму заробітної плати. Крім того, у зв`язку з тим, що на даний час підприємство забезпечує добровільне погашення заборгованості особам, що перебувають з ним у трудових відносинах, просить суд зменшити суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.04.2024 здійснено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 23.04.2024. 23.04.2024 розгляд справи відкладено на 29.05.2024 у зв`язку із заміною первісного відповідача на належного Дочірнє підприємство «Чернігівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у заяві від 23.04.2024 просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. За правилом частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у період з 02.04.2021 по 14.06.2023 [PERSON] перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» та працював на посаді тракториста 6-го (шостого) розряду, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача серії [NUMBER] від 02.04.2021 (а.с. 13). 14.06.2023 позивача звільнено з посади тракториста 6-го (шостого) розряду на підставі пункту 1\~статті 36 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) \~за угодою сторін, що підтверджується копією наказу № 45-к від 14.06.2023 (а.с. 16). 25.09.2023 на адресу представника позивача відповідачем направлена відповідь з копією наказу № 45-к від 14.06.2023, копією особового рахунку позивача, копіями розрахункових відомостей компенсацій з січня по червень 2023 року, а також довідкою про заборгованість по заробітній платі. При звільненні відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, у зв`язку з чим заборгованість із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати становить 85 048 грн. 68 коп., про що свідчить довідка від 25.09.2023 № 104, видана головним бухгалтером Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор» (а.с. 15). Відповідно до\~статті 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені статтею\~116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша\~статті 117 КЗпП України). Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~12, частин першої, шостої статті\~81 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх доводів про невиплату відповідачем заробітної плати при звільненні позивачем надано довідку від 25.09.2023 № 104, видану головним бухгалтером ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Чернігівська дорожньо-експлуатаційна дільниця» Дочірнього підприємства «Чернігівський облавтодор». Сума заборгованості в розмірі 85 048 грн. 68 коп. відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 85 048 грн 68 коп. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як встановлено судом, відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачеві, повний розрахунок не проведений і на час розгляду справи, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивача відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається згідно\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08.02.1995\~№ 100 (далі за текстом Порядок). За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку). Відповідно до абзацу 1 пункту 8\~Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем у позовній заяві наведено розрахунок з 14.06.2023 по 31.10.2023 (день звернення до суду), згідно з яким розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 63 480 грн 00 коп. Заробітна плата [PERSON] (після вирахуванням податків і зборів) за квітень 2023 року склала 9\~500,00 грн, за травень 2023 року 11 040 грн 00 коп., число робочих днів за цей період становить 26 днів, а відтак середньоденна заробітна плата складає 790,00 грн (20\~540,00:26). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.06.2023 (наступний день після звільнення позивача) до 02.11.2023 (день звернення до суду) за 101 робочий день становить 79\~790,00 грн (790,00 грн х 101 днів). Проте, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд доходить висновку про стягнення середнього заробітку в розмірі 63\~480,00 грн, який визначений позивачем у позовній заяві. Клопотання відповідача про зменшення розміру середнього заробітку через його неспівмірність із розміром заборгованості по заробітній платі та ін. з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц суд відхиляє, оскільки за її змістом сума компенсації позивачу за роботу у вихідні дні (3 443,88 грн), яку встановили суди попередніх інстанцій, є більш ніж у сто разів меншою, ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (419 005,39 грн). Натомість, у справі, що розглядається, сума компенсації позивачеві суттєво менша, ніж розмір заборгованості, неправомірно допущеної відповідачем. Отже, з огляду на співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат в сумі 63\~480,00 грн (без утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів). Згідно вимог\~статті 141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. Згідно з пунктом 2 частини першої\~статті 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved