Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

У провадженні Трускавецького міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Трускавецької міської ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 17.06.2008 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У них у шлюбі народились два сина: - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Між ним та відповідачкою сім`я фактично розпалась, проживають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство. Вони залишились чужими людьми, миритися не бажають і обоє прийшли до висновку, що їм необхідно розлучитись. Зрозумів, що зберегти сім`ю уже не можливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. Спору про майно між ними немає. Через особисті неприязні відносини та постійні конфлікти відповідачка фактично проживає окремо від синів, а саме проживає за адресою: [ADDRESS] . Ще під час шлюбу він неодноразово намагався повернути відповідачку до сім`ї, однак все марно, з боку відповідачки дій по збереженню шлюбу не було. Їхні неповнолітні сини проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] і він самостійно виховує та утримує своїх синів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей Трускавецької міської ради та довідкою виданою виконавчим комітетом Трускавецької міської ради. Позивач одноособово займається утриманням синів, яким виповнилось 15 та 10 років, їхнім здоров`ям, розвитком та вихованням. Відповідачка життям їхніх дітей практично не цікавилася. Вона не телефонує, не виявляє жодного бажання спілкуватись з ними та приймати участь у їх вихованні. Відповідачка протягом тривалого вже часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, жодних спроб на відновлення відносин зі своїми синами не робить, це свідчить про те, що вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, але й свідомо не бажає їх виконувати. Такі її дії є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дітей. Вона не піклується про фізичний і їхній духовний розвиток, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми для її нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Дана обставина доводить винну поведінку матері, яка свідомо нехтує своїми обов`язками утримувати своїх дітей. Таке ставлення матері об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дітей, якій постійно потрібно відчувати на собі материнську любов, піклування, увагу та турботу. Відтак, позбавлення [PERSON] батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їхній долі, оскільки така поведінка матері приносить синам глибокі страждання. Окрім цього, матір не виявляє жодного бажання покращити матеріальне утримання дітей, незважаючи навіть на законодавче закріплення такого обов`язку. Просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 17 червня 2008 року у відділі реєстрації актів громадського стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 35. Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишити без змін. Позбавити [PERSON] , [INFO] (місце реєстрації: [ADDRESS] )батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як таку, що ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. Позивач у судове засідання з`явився, пояснив суду, що вони з відповідачкою не проживають разом, а діти проживають разом із ним і перебувають на повному його утриманні. Позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи знаходиться копія нотаріально посвідченої заяви, в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав та просить розгляд справи в суді проводити без її участі. Крім того до суду надійшла заява від відповідачки, в якій вона зазначає, що позов визнає та просить розгляд справи проводити у її відсутності. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника та повідомляється про те, що комісією з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради було розглянуто питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO] . За результатами розгляду, підготовлено висновок органу опіки та піклування Трускавецької міської ради від 04.06.2024 року № 18/12-1204/1 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO] . Також в заяві зазначено, що вони підтримують позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Встановлено, що 17.06.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 35. Від даного шлюбу у них народилося два сина: - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом, через особисті неприязні відносини та постійні конфлікти відповідачка фактично проживає окремо від синів, а саме проживає за адресою: [ADDRESS] . Їхні неповнолітні сини проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] і він самостійно виховує та утримує своїх синів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання складеного службою у справах дітей Трускавецької міської ради та довідкою виданою виконавчим комітетом Трускавецької міської ради. Позивач одноособово займається утриманням синів, яким виповнилось 15 та 10 років, їхнім здоров`ям, розвитком та вихованням. Відповідачка життям їхніх дітей практично не цікавилася та не цікавиться. Вона не телефонує, не виявляє жодного бажання спілкуватись з ними та приймати участь у їх вихованні. Відповідачка протягом тривалого вже часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, жодних спроб на відновлення відносин зі своїми синами не робить, це свідчить про те, що вона не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, але й свідомо не бажає їх виконувати. Такі її дії є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дітей. Вона не піклується про фізичний і їхній духовний розвиток, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми для її нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Дана обставина доводить винну поведінку матері, яка свідомо нехтує своїми обов`язками утримувати своїх дітей. Таке ставлення матері об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дітей, якій постійно потрібно відчувати на собі материнську любов, піклування, увагу та турботу. Відтак, позбавлення [PERSON] батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їхній долі, оскільки така поведінка матері приносить синам глибокі страждання. Окрім цього, матір не виявляє жодного бажання покращити матеріальне утримання дітей, незважаючи навіть на законодавче закріплення такого обов`язку. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дані обставини підтверджуються також нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 08.05.2024 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи. Синам [PERSON] та [PERSON] забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачем та синами склалися уставлені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їхньому повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Згідно з витягу РТГ від 08.05.2024р. вбачається що місце проживання [PERSON] зареєстроване в [ADDRESS] . Згідно акта обстеження умов проживання здійсненого комісією Служби у справах дітей Трускавецької міської ради вбачається що за адресою: [ADDRESS] дійсно, фактично проживають позивач та його неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного акта, для виховання та розвитку дітям створені належні умови проживання. Також встановлено, що мати дітей [PERSON] не проживає разом з дітьми. Виконавчим комітетом Трускавецької міської ради, видано відповідну довідку про те, що дійсно [PERSON] самостійно утримує та виховує своїх неповнолітніх синів. Згідно висновку органу опіки та піклування № 18/12-1204/1 від 04.06.2024 р. - останні вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO] . Позивач має змогу забезпечити своїх синів усім необхідним, займається їхнім вихованням. Для синів як батько, позивач створив найкращі умови: в них є своя кімната. Діти забезпечені необхідними речами побутового вжитку для розвитку відповідного віку. Всі питання щодо виховання синів вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. На даний час між позивачем та відповідачкою досягнуто згоди про те, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав відносно їхніх дітей, заява написана нею у нотаріальному порядку. Отже, вважаю що в даній справі є ряд обставин, що зумовлюють прийняти рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав оскільки у останньої наявні винні дії та змінити поведінку її у кращу сторону неможливо. Такими діями матір наносить дітям психологічну травму. Діти повністю перебуває під опікою [PERSON] та знаходяться лише на його утриманні. На даний час матір не підтримує жодного зв`язку з синами. Бажання бачитись, спілкуватись з ними матір не проявляє. На сьогоднішній день пройшло вже достатньо часу для того щоб зрозуміти і побачити, що поведінка [PERSON] по відношенню до дітей не змінилась і вона продовжує ухилятись від виконання свого батьківського обов`язку, а діти в свою чергу вже й самі не бажають спілкуватися з нею та сприймають її як чужу сторонню людину. Отже, відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин не виконувала належним чином і взагалі не виконує на цей час свої батьківські обов`язки по відношенню до синів, не цікавиться їхньою долею протягом тривалого періоду часу, участі у їхньому вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто контакту не підтримує, що стверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Статтею 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: „Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з вимогами ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка свідомо нехтує та взагалі відмовилася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не цікавиться їхньою долею протягом тривалого часу, участі у їхньому вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто жодного контакту з дітьми не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі № 761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачка жодних спроб на відновлення відносин з дітьми не робила, тобто, не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у їхній долі. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved