Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

14.03.2024 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів встановивши їх у твердій грошовій сумі, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00 грн. щомісячно, з часу звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття, з індексацією. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від спільного проживання без реєстрації шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Дубенського районного суду Рівненської області від 12.02.2020 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у частці від заробітку в розмірі - 1/3 частина. Позивачка вказує, що на теперішній час її матеріальний стан змінився, оскільки зросли витрати на утримання дітей в зв`язку з підвищенням цін, підвищився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, а також додались витрати на лікування та навчання дітей. У відповідача також змінився матеріальний стан, однак такі зміни торкнулись лише його особисто та нової родини. У соціальних мережах відповідач ретранслює, що він прекрасно проводить час з новою дружиною, відвідує концерти, гарно харчується, може дозволити собі поїхати у відпустку та замовити суші на двох. Відповідач не жалкує коштів на свої розваги, має рахунок у ТОВ «ПАРІМАЧ», який за період 24.03.2021 - 10.03.2023 поповнив на 16228,57 грн. Відповідач грає та витрачає кошти на свої власні забаганки та побажання нової дружини маючи борг по сплаті аліментів в сумі 140487,64 грн. При цьому, позивачка офіційно працюючи не має можливості гарно проводити час, тому що дбає про спільних дітей та вкладає майже всі свої кошти забезпечуючи їм належні умови життя. Позивачка навіть не має можливості звернутись до лікаря, якого як жінка повинна відвідувати кожних пів року. В першу чергу позивачка переймається здоров`ям спільних дітей. 26.10.2023 року позивачка замовила сину [PERSON] окуляри вартістю 1968,00 грн. Крім того, з 10.11.2022 року [PERSON] перебуває на обліку в лікаря гастроентеролога, були проведені обстеження та встановлено діагноз - непереносимість лактози, тобто дитині потрібне дієтичне харчування, а щоб контролювати стан здоров`я хлопчик має раз на два місяці проходити обстеження. Позивачка вимушена періодично придбавати дитині курс таблеток, за які вже сплатила 26239,00 грн. Діти відвідують репетитора для підвищення успіхів в навчанні, вартість послуг якого коштує 5400,00 грн. на місяць. Позивач вкладає в дітей всі зароблені кошти, а відповідач живе в своє задоволення та намагається приховувати свій дохід. Позивачка з дітьми живе в орендованій квартирі, до агресії рф сплачувала дітям харчування у школі в сумі 1300,00 грн. на місяць щоб вони залишались на групі продовженого дня, наразі позивачка таких витрат собі дозволити не може. Позивачка має підозри на онкологію і була змушена звернутись до лікаря, що коштує не дешево. Відповідач працює кур`єром з доставки піци і згідно даних відкритих джерел середня заробітна плата кур`єра по м. Києву становить 24500,00 грн. Позивачка вважає, що відповідач частину коштів заробітної плати отримує готівкою, можливо отримує чайові за швидку доставку, і намагається приховати всій дохід. До такого висновку позивачка прийшла ураховуючи також те, що в період 13.03.2013-27.07.2020 відповідач мав власний бізнес з торгівлі автомобілями та у нього виникла заборгованість по сплаті ЄСВ в сумі 45102,60 грн. При цьому, як тільки позивачка звернулась до суду по стягнення аліментів, відповідач погасив борг та закрив ФОП. Через борг по аліментам відповідач офіційно працевлаштувався та отримує начебто мінімальну заробітну плату. Відповідач та його нова цивільна дружина обидва працюють та спільних дітей не мають. Нова дружина не має власного житла в м. Києві, винаймає квартиру та самостійно сплачує орендну плату. Позивачка вважає, що стягнення з відповідача аліментів в сумі 10000,00 грн. не погіршить матеріального стану відповідача. Ухвалою суду від 21.03.2024 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 05.04.2024 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. Як вбачається з матеріалів справи, направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача ухвала суду про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами повернулась до суду без вручення адресату. Станом на час ухвалення у справі рішення відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-9). Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12.02.2020 року у справі №559/135/20 з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.01.2020 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Станом на 01.11.2023 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів становить 138371,97 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 12). За заявою позивачки стосовно відповідача 10.09.2023 року зареєстроване кримінальне провадження за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України щодо злісного ухилення від сплати аліментів (а.с. 36). Убачається, що сторона позивача зверталась до [INFO] з питанням стосовно призову відповідача на військову службу під час мобілізації, за результатами розгляду якого отримано відповідь від 12.02.2024 року про те, що відповідач на військовому обліку в Дніпровському районі м. Києва не перебуває, відповідачу надсилаються повістки за місцем реєстрації, але до ТЦК він не прибув, при цьому захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а не видом покарання (а.с. 37). Згідно листа ТОВ «ПАРІМАТЧ» від 01.12.2023 року, товариство здійснювало діяльність через сайт рm.ua. і серед користувачів сайту виявлено ігровий (клієнтський) рахунок на ім`я [PERSON] . Клієнтський рахунок вказаного гравця був зареєстрований 24.03.2021 року і до 10.03.2023 року гравцем було здійснене поповнення ігрового рахунку на загальну суму 16228,57 грн. ТОВ «ПАРІМАТЧ» не здійснює діяльність з часу введення стосовно товариства санкцій - 10.03.2023 року, доступ до вебсайту заблокований (а.с. 13). За наданими стороною позивача роздруківками з відкритих джерел Інтернет-ресурсів, середня заробітна плата кур`єра у м. Києві становить 24500,00 грн. (а.с. 14-20). Із матеріалів справи вбачається, що син сторін [PERSON] має медичні діагнози гастроентерологічного характеру, проходив лікарські обстеження та дослідження, а також дитина потребує носіння окулярів, ціна яких визначена у розмірі 1968,00 грн. (а.с. 21-35). Окрім наведеного до позовної заяви додано медичні документи щодо стану здоров`я самої позивачки та вартості досліджень, аналізів і лікування (а.с. 38-46). За даними роздруківки мобільного додатку TABLETKI.UA, сума викуплених бронювань становить 26239,00 грн. (а.с. 53-54). У матеріалах справи містяться роздруківки з мережі Інтернет постів в соціальних мережах від імені [PERSON] , якими сторона позивача обґрунтовує, в тому числі, матеріальний стан відповідача (а.с. 47-52). Діяльність відповідача як ФОП припинена 13.06.2023 року (а.с. 79-81). Сама позивачка працює у ТОВ «ДІКСО» на посаді менеджера зі збуту (а.с. 10). Згідно витребуваних судом від Головного управління ДПС у м. Києві даних, відповідач з 14.03.2013 року перебував на обліку як ФОП. З 13.06.2023 року стан платника 11 - припинено, але не знято з обліку (кор не пусті). Згідно поданих відповідачем звітів: за 1 квартал 2019 року обсяг доходів - 7860,00 грн.; за півріччя 2019 року обсяг доходу - 12700,00 грн.; за 3 квартали 2019 року обсяг доходу - 35500,00 грн. Із відповіді також вбачається, що: у 2020 році відповідачу був нарахований дохід в загальній сумі 50712,04 грн.; у 2021 році відповідачу був нарахований дохід в загальній сумі 71687,68 грн.; у 2022 році відповідачу був нарахований дохід в загальній сумі 20485,16 грн.; у 2023 році відповідачу був нарахований дохід в загальній сумі 73456,80 грн. (а.с. 85-91). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема згаданою вище статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ураховуючи вище викладене обґрунтування та з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитина на стягнення у твердій грошовій сумі та навпаки). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. У даному випадку суд оцінивши наявні у справі докази дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, оскільки належними доказами доведено погіршення стану здоров`я отримувача аліментів, а також однієї дитини, що відбулось після винесення Дубенським міськрайонним судом Рівненської області відповідного судового наказу. Крім того, суд враховує, що із часу винесення судового наказу у державі об`єктивно відбулись зміни, які стосуються цін на продукти харчування, одяг, шкільне приладдя тощо та зріс прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. За змістом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи розмір аліментів, який має сплачувати відповідач на утримання своїх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, суд враховує наведені вище обставини щодо стану здоров`я позивачки, дитини та об`єктивне погіршення матеріального стану отримувача аліментів і дітей у зв`язку з обставинами що склались в країні у зв`язку з агресією рф, а також зважає на те, що відповідач знаходиться у працездатному віці і суд виходить із того, що батько, як молода, працездатна та здорова людина, не позбавлена можливості працювати, отримувати дохід та відповідно надавати належну матеріальну допомогу на утримання свого неповнолітніх дітей. Дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, в матеріалах справи відсутні. Крім того, судом враховується відсутність будь-яких даних про здійснення стягнень з відповідача за будь-якими іншими рішеннями суду, виконавчими документами, кредитними зобов`язаннями тощо. Разом з цим, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено наявності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у сумі 10000,00 грн. Врахувавши всі зазначені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, заявлений розмір аліментів слід в даному випадку зменшити та визначити його у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в сумі 3196,00 грн., адже цей розмір забезпечить загалом існування дитини, а його подвійний розмір, який має бути забезпечений матір`ю дитини, ураховуючи рівність обов`язків батьків по утриманню дитини, забезпечить достатній загальний розмір утримання для гармонійного розвитку дитини. Визначаючи саме такий розмір аліментів суд виходить із того, що відповідач є молодою, здоровою та працездатною людиною, отже відсутні непереборні обмеження, які б не дозволяли відповідачу працювати, а відтак відповідач може та має працювати для отримання доходу і надання належного утримання своїм дітям. Ураховуючи все вище викладене та з огляду на положення ст.ст. 12, 81 ЦПК України суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зміни способу стягнення аліментів визначених наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з 1/3 частини від доходу відповідача на тверду грошову суму в розмірі 3196,00 грн. щомісячно стосовно кожної дитини. Разом з цим, безпідставними є вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів із дати звернення до суду, оскільки зміна способу стягнення аліментів відбувається з часу набрання рішенням суду законної сили. Лише саме стягнення аліментів, у відповідності до положень ст. 191 СК України, присуджується від дня подання позову, а не зміна їх способу стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: partial