Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1997 року на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 березня 1997 року на праві спільної часткової власності належить 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 10 квітня 2024 року йому відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що ним було пред`явлено паспорт громадянина України, в якому прізвище, ім`я по батькові вказано як « [PERSON] », натомість у свідоцтві про право власності від 20.03.1997 року вказано « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документа потрібно йому для проведення реєстрації прав на нерухоме майно. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.05.2024 заява [PERSON] прийнята до розгляду з відкриттям провадження у справі. У судовому засіданні заявник подану заяву підтримав повністю та просив задовольнити її в повному обсязі. Представник виконавчого\~комітету Горішньоплавнівської\~міської ради\~Кременчуцького району\~Полтавської області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] .. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є сином заявника. До 2015 року проживав разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . Коли розпочалась приватизація, зазначену квартиру було приватизовано на трьох членів сім`ї: батька [PERSON] , маму [PERSON] та нього [PERSON] . Для реєстрації права власності батьки вернулись до ЦНАП, проте у проведенні реєстраційних дій відносно 1/3 частки квартири за вказаною адресою, яка належить його батькові [PERSON] , відмовили, оскільки у паспорті та у свідоцтві про право власності на житло ім`я та по батькові його тата написано по-різному. Підтверджує, що власником 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] є його батько [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є дружиною заявника, 52 роки прожили у шлюбі, у 1987 році від виконкому її чоловік [PERSON] отримав квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру. У 1997 році вони приватизували квартиру по 1/3 частки, а саме: за чоловіком [PERSON] , [PERSON] , їхнім сином, та нею [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житло вони отримали, коли їй та її чоловіку було 40 років. А паспорти України отримали, коли їм виповнилось 45 років. Тому відразу не помітили різне написання імені та по батькові чоловіка у паспорті та у свідоцтві про право власності на житло. Після того, як отримали відмову від державного реєстратора прав на нерухоме майно у проведенні реєстраційних дій, чоловік звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Іншим шляхом вони не змогли усунути неточності, які стали підставою для відмови реєстратора у проведенні реєстраційних дій. У суду не виникло сумнівів щодо правдивості показань свідків. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи й оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як убачається\~з копії\~паспорта серії\~ [NUMBER] ,\~виданого Комсомольським\~МВ УМВС\~України в\~Полтавській області\~27.08.1999,\~приєднаної до\~матеріалів справи,\~заявником у\~справі є\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~уродженець м.\~Первоуральська Свердловської\~області(а.с.3а-5). Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера видана також на ім`я [PERSON] (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1997, а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , право спільної часткової власності на яку зареєстровано у Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації за № 830 від 20.03.1997 на підставі свідоцтва про право власності, останнє видане на ім`я « [PERSON] », якому належить 1/3 спільної часткової власності (а.с.7). Як вбачається\~з рішення\~про відмову\~в проведенні реєстраційних дій державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] , заявнику [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку з розбіжностями у відомостях, вказаних у паспорті та свідоцтві про право власності (а.с.8). Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наведений у ч.1 ст.315 ЦПК України\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним і відповідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Враховуючи, що рішення суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документа необхідне заявнику для вільного користування та розпорядження своєю власністю, а розбіжності у написанні його імені перешкоджають заявнику вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою квартири, іншим чином виправити неточності в написанні імені та по батькові у зазначених вище документах заявник не може, показаннями свідків та матеріалами справи доведено обставини, на які посилається заявник, тому суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою. Виходячи з досліджених доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт належності заявнику свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1997, а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виданого на ім`я « [PERSON] ».

Outcome: approved