Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

29.08.2023 року адвокат Д.Семененко звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю - позивачем [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 073,60 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 05.06.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від якого сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, і на даний час в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Донька на теперішній час проживає разом з позивачем і зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному її утриманні. При цьому, між подружжям виник спір з приводу того, з ким із батьків буде проживати дитина після розірвання шлюбу. Позивач постійно працює в АТ "УКРСИББАНК" з 16.01.2018 року і по теперішній час на посаді провідного фахівця групи фінансування кредитів, має стабільну заробітну плату. Разом з дитиною вони зареєстровані та проживають в ізольованій 2-кімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 56,8 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м. Зазначена квартира на праві спільної сумісної власності належить позивачу (2/3 частини) та її матері - [PERSON] , [INFO] (1/3 частина). Дитина має усі умови для нормального життя та розвитку, повноцінно харчується та має в квартирі особистий простір для саморозвитку. Батько дитини - відповідач [PERSON] під час спілкування з позивачем постійно влаштовує сварки та висловлює свої наміри забрати дитину проти волі матері до свого помешкання за адресою: [ADDRESS] , що суперечать інтересам дитини і позивача, створює негативний вплив на психологічний стан дитини, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом (а.с. 1-9). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.09.2023 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. 16.01.2024 року від представника відповідача А.Мамай до суду надійшли письмові пояснення, в яких він не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, враховуючи вік дитини, прив`язаність до матері, недопущення порушення усталеного життєвого укладу дитини та завдання їй невиправданих психологічних стресів, травм тощо. Водночас, відповідач категорично заперечує проти існування обставин, які зазначені у позовній заяві і на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема, заперечує факт незаінтересованості в долі дитини, відсутності участі в її вихованні та неправомірної поведінки батька (а. с. 98-101). Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без позивача та його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача адвокат А.Мамай подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу по суті без його участі та без участі відповідача, не заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням пояснень на спростування фактів недобросовісної поведінки. Представник третьої особи А. Івахнова подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, рішення прийняти на розсуд суду з врахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 червня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському районі та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №113 від 05.06.2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2020 року (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №599 від 09.04.2021 року (а.с. 29). Позивач [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №2023/006446484 від 17.08.2023 року та №2023/006446508 від 17.08.2023 року (а.с. 11, 30). Згідно Довідки відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №1782 від 11.09.2023 року відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 42). Згідно Довідок АТ "УКРСИББАНК" №55-2-01/509, №55-2-02/514 від 06.06.2023 року та №55-2-02/903 від 15.08.2023 року позивач [PERSON] , згідно з наказом №68-ВК від 19.02.2013 року її прийнято, з 22.02.2013 року на посаду консультанта фінансового відділення № 977 АТ "УКРСИББАНК" з робочим місцем у м. Харкові, з 16.01.2018 року і по теперішній час обіймає посаду провідного фахівця групи фінансування кредитів центру кредитних операцій індивідуальних клієнтів департаменту кредитних операцій та документообігу АТ "УКРСИББАНК" (наказ №14-ВК від 16.01.2018 року) з робочим місцем у м. Харкові, заробітна плата позивача у період часу з 01.02.2023 року по 31.07.2023 року склала 19 750 грн 17 коп., з 07.06.2021 року по 21.05.2023 року знаходилась у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 12-14). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319093193 від 28.12.2022 року та №319095788 від 28.12.2022 року, Технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) [ADDRESS] , власниками квартири, в якій зареєстрована малолітня дитина, є позивач [PERSON] - 2/3 частини квартири та [PERSON] - 1/3 частини квартири, є ізольованою двокімнатною квартирою, загальною площею 56,8 кв. м, житловою площею 30,4 кв. м (а.с. 15, 16-18, 31). Згідно довідки КЗ "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №400 Харківської міської ради" №20 від 18.07.2023 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , дійсно є вихованкою групи № 1 комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №400 Харківської міської ради" з 02.06.2023 року до теперішнього часу (а.с. 22, 23). Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити таке: Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, згідно частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом статті 1 Сімейного кодексу України, завданням Сімейного кодексу, крім іншого, є регулювання сімейних відносин з метою зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч.5 статті 5 Сімейного кодексу України, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначені статтею 7 Сімейного кодексу України, згідно яких сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Вирішуючи питання визначення місця проживання дитини у цій справі, суд враховує, що на даний час малолітній [PERSON] виповнилося лише 3 (три) роки, дитина більшу частину свого життя проживає виключно з матір`ю - позивачем по справі. Позивачем створено належні й необхідні умови для забезпечення всебічного розвитку дитини та її комфортного проживання. Відповідач вказаних обставин не оспорював та не висловлював заперечень щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. При цьому, відповідач також не вказував, що позивачем створюються будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною, а отже визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю жодним чином не вплине і не звузить обсяг його батьківських прав. Представник Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у виірішенні спору поклалася на розсуд суду, заперечень проти позовних вимог не висловлювала. За таких обставин,

Outcome: approved