Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 27.11.2004 року був укладений шлюб між ним та [PERSON] . За час шлюбу у них із відповідачкою народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою сімейне життя не склалося, вже тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після фактичного припинення стосунків, відповідачка виїхала за межі України, де проживає вже тривалий проміжок часу та не має наміру повертатись до України. Син [PERSON] залишився проживати з ним і повністю перебуває на його утриманні, та він займається його вихованням, навчанням, розвитком. З матір?ю дитина спілкується вкрай рідко і, зазвичай, тільки в телефонному режимі. Час від часу, у них із відповідачкою виникають непорозуміння щодо того, з ким повинен залишитись проживати син. Відповідачка у телефонних розмовах повідомляє, що хоче забрати сина за кордон, однак він категорично відмовляється і каже, що хоче залишитись проживати лише з ним. Задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, він змушений звертатися до суду із даною позовною заявою про визначення місця проживання дитини з ним в судовому порядку. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] з ним за місцем його проживання. У підготовче судове засідання з`являвся позивач [PERSON] , в подальшому в судове засідання не з`являвся. 25.04.2024 позивач [PERSON] надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що хоча відповідачка і не скористалась правом на звернення до суду із зустрічним позовом, вона чинить дії, щоб затрати дитину до себе. На даний момент, враховуючи той факт, що перетин кордону дитиною здійснюється без згоди іншого з батьків, у позивача є реальні підстави побоюватись, що відповідачка забере дитину та вивезе за межі України. Дитина наразі вже протягом тривалого часу проживає разом із ним, повністю перебуває на його утриманні. Повідомляв, що після відмови у затвердженні мирової угоди, відповідач намагалась забрати дитину. Також позивач [PERSON] надав диск, із записом думки дитини [PERSON] , а саме опитування, проведене адвокатом Чернецькою О.А., в якому дитина висловила своє бажання проживати з батьком. Представник позивача - адвокат Чернецька О.А. у своїй заяві підтримала позов та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що з 2021 року вона з позивачем не підтримує шлюбних стосунків, проживають вони окремо. З моменту припинення спільного проживання, їх спільний син [PERSON] залишився проживати разом з батьком, а старша донька разом з нею. Зазначила, що враховуючи, що протягом тривалого часу їх спільний син проживає з батьком, вважає, що необхідно визначити і місце проживання його з батьком. Представник органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Н.В. надала заяву, в якій зазначила, що оскільки фактично [PERSON] , [INFO] , не проживає на території, яка відноситься до юрисдикції Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надати відповідний висновок вони не мають можливості у відповідності до вимог законодавства. Просили суд при прийнятті рішення по суті врахувати інтереси дитини. Представник Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, з врахуванням висновку органу опіки та піклування та найкращих інтересів дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 серпня 2023 року витребувано з органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . [PERSON] звертався до суду з клопотанням про ухвалення рішення в справі без висновку органу опіки та піклування. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання [PERSON] про ухвалення рішення в справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, без висновку органу опіки та піклування відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2023 року залучено до участі у справі орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради на орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року відмовлено в затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання дитини. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до таких висновків. 27 листопада 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , актовий запис № 765. Під час перебування у шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 208/6804/23 від 15.08.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У позові про розірвання шлюбу [PERSON] зазначала, що фактично подружні відносини сторі були припинені ще у 2021 році і з того часу вони проживають окремо, [PERSON] одноособово виховує молодшого сина [PERSON] , який залишився проживати з ним. Позивачем надано акт № 61/7/2 від 21 серпня 2023 року, затверджений посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради про підтвердження факту проживання особи, а саме [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2021 року по день складання акту. Кам`янською міської радою Дніпропетровської області був наданий 17.01.2024 висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] . У висновку зазначено, що спір між громадянкою [PERSON] та [PERSON] , відсутній та малолітній Глєб мешкає разом із батьком без будь-яких перешкоді з сторони матері. Крім цього, на засіданні гр. [PERSON] було запропоновано заслухати думку дитини, однак батько відмовився. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша статті 160 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини (пункт 16 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)). Подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини з огляду на об`єктивні обставини спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, провадження № 61-9115св22). Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20). Згідно матеріалів справи дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] , проживає окремо, як на день подання позову і на день розгляду справи судом. Щодо місця проживання дитини разом із батьком, відповідач [PERSON] не заперечує, не ставила питання про визначення місця проживання дитини разом із нею. Також, зі змісту висновку органу опіки та піклування Кам`янською міської радою Дніпропетровської області від 17.01.2024, спір між громадянкою [PERSON] та [PERSON] , відсутній та малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із батьком без будь-яких перешкоді з сторони матері. Таким чином, з матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідачка досягли згоди щодо проживання дитини з батьком. Сторони за взаємною згодою врегулювали питання, необхідні для забезпечення проживання дитини із батьком, мати не має перешкод у спілкуванні з сином. За таких обставин, суд вважає, що відсутній між сторонами спір про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою [PERSON] не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітнього сина, який проживає разом із батьком і знаходиться на його утриманні, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку. Відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи із правового аналізу даної норми Закону, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи законних інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Таким чином, зверненню до суду із позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той із батьків, хто звернувся до суду із таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з даного приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини у даній справі був ініційований батьком малолітньої дитини, з яким дитина і так фактично проживає. При цьому, відповідач у справі - мати дитини не вимагала і не вимагає зміни місця проживання сина [PERSON] , у визначеному Законом порядку із самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом, в межах розгляду даної цивільної справи, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, не зверталась, жодних належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із нею, відповідач суду не надала, натомість, надіслала на адресу суду заяву, в якій вказала, що фактично визнає заявлену вимогу позивача про визначення місця проживання їх сина разом із батьком. Щодо поданої відповідачем [PERSON] заяви відносно того, що вона не заперечує проти позову [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення вимог позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини, то вказана заява відповідача [PERSON] не може бути підставою для задоволення вимог заявленого [PERSON] позову. Стосовно доводів позивача [PERSON] , що після відмови судом у затвердженні мирової угоди відповідач [PERSON] чинить дії, щоб забрати дитину не знайшли свого підтвердження. Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Як до подання позову, що підтверджується встановленими обставинами в рішенні суду про розірвання шлюбу, так і після подання позову, що підтверджується заявами відповідача [PERSON] , остання не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком. Будь-яких інших заяв [PERSON] , матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed