Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та просять визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона є власником частини квартири [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263472501 від 29.06.2021 року. Інша частина квартири належить її матері, позивачці [PERSON] . У вказаній частині квартири крім неї, її матері [PERSON] також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З серпня 2019 року її сестра [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та дітьми: [PERSON] та [PERSON] поїхали із вказаної квартири разом із своїми особистими речами та виїхали до іншого міста, пообіцявши знятися з місця реєстрації по переїзду до нового будинку. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не використовують її у якості житла та постійного місця проживання, не беруть участі у її утриманні, не сплачують комунальні платежі. Реєстрація відповідачів створює їм перешкоди у належному праві володіння, користування та розпорядження квартирою, а саме у реалізації права отримання субсидії для відшкодування витрат по оплаті наданих житлово-комунальних послуг. Ухвалою суду від 11.01.2022 року суддею [PERSON] справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.02.2022 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились. Надали заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, позовні вимоги до [PERSON] просили не розглядати. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, судова повістка повернулась на адресу суду зі штемпелем «Укрпошти» та відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою», причина неявки суду не відома. Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідачів суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, про час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялись шляхом виклику через офіційний веб-сайт Котовського міськрайонного суду Одеської області. Тому суд вважає відповідачів належно сповіщеними про час і місце розгляду справи. У зв`язку з відсутністю у судовому засіданні сторін, з урахуванням закінчення передбачених ст.275 ЦПК України строків розгляду, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво видане згідно рішення виконкому від 02.12.1994 року №504. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.06.2021 року спадкоємцем 1/3 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є в частці його дружина [PERSON] , [INFO] та в частці його дочка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263472501 від 29.06.2021, позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить частина квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2089 від 17.08.2021 року, виданої реєстраційним відділом Подільської міської ради Подільського району Одеської області за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - співвласник, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Факт того, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають підтверджується довідкою директора ПП «Городок-КВП» Верховод В.І. від 07.10.2021 року, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але не мешкають за вказаною адресою 8 років. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобов`язаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цій квартирі, відповідно вони втратили право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинили користуватися нею. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом\~статті 319 зазначеного Кодексу\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~статті 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст.ст.\~150,\~156 ЖК України\~передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином встановлено, що відповідачі понад один рік не мешкають в квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Суд, вважає, що право позивачів на вільне користування та розпорядження належним їм житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання відповідачів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Отже, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved