Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У вересні 2023 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 23 вересня 2016 року між сторонами укладено шлюб. Від подружнього життя дітей вони не мають. Спільне життя із відповідачем не склалось через постійні суперечки та неповагу один до одного, що ускладнило подружні стосунки. За час спільного проживання за спільні кошти придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі попереднього договору купівлі-продажу від 08.10.2016, сторонами придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 21,8 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., права власності на яку зареєстроване на відповідача [PERSON] . Оскільки квартиру придбано в період спільного проживання, за спільні кошти, тому дане нерухоме майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. З огляду на викладене, [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 23 вересня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 783, та у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Заперечення відповідача 20 грудня 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кудрявцева Г.А. надійшли заперечення, в яких останній заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що 07 лютого 2013 року [PERSON] за власні кошти придбав транспортний засіб Volkswagen Transporter, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , за 17\~000 доларів США., на якому працював, надаючи послуги таксі. Улітку 2016 року, враховуючи, що авто потребувало ремонту, [PERSON] вирішив продати його та придбати за ці кошти квартиру. На час придбання квартири відповідач мав особисті збереження у розмірі 10\~000 доларів, не вистачало 9\~000 доларів для купівлі квартири. 20 вересня 2016 року [PERSON] зняв авто з реєстрації та оформив довіреність з правом продажу та передовіри на [PERSON] й [PERSON] , за що отримав кошти у розмірі 8900 доларів США. Таким чином, ще до шлюбу у відповідача була накопичена достатня сума особистих коштів на придання спірної квартири, але у зв`язку з необхідністю збору документів, оформлення договору купівлі-продажу квартири до шлюбу він не встиг. Через два тижні після реєстрації шлюбу сторони оформили попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом, відповідачем особисто внесено в касу ТОВ «Брігус» 9\~000 доларів США одразу, та згодом ще 1\~000 доларів США. Позивач працювала в лікарні медсестрою, отримувала мінімальний дохід, необхідний для забезпечення першочергових потреб, власних заощаджень не мала. Отже, спірну квартиру придбано за особисті кошти [PERSON] , тому вважає, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу відповідач визнав, просив шлюб розірвати, а в задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя відмовити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської суду від 25 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Бондар Я.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в частині поділу майна, в частині розірвання шлюбу позовні вимоги визнали. Обставини справи, що встановлені судом 23 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого 23 вересня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 783 (а.с. 7). З копії попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2236, видно, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Брігус» та [PERSON] укладено договір, згідно якого ТОВ «Бігус» зобов`язується в майбутньому, в строк не пізніше 31 грудня 2016 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 22,7 кв.м. Згідно п. 2.1. вищевказаного договору вартість об`єкта за основним договором становить 259\~994,80 грн., що еквівалентно 9\~999,80 доларів США. Відповідно до п. 2.3 договору сторони домовилися, що [PERSON] в якості забезпечення своїх зобов`язань за договором зобов`язаний сплатити ТОВ «Брігус» гарантійний платіж в розмірі 234\~000,00 грн., що еквівалентно 9\~000 доларів США, який утримується ТОВ «Брігус» до моменту укладення основного договору. 30 липня 2018 року за відповідачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 21,8 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 133113277 від 03 серпня 2018 року (а.с. 10-11). 26 липня 2018 року ФОП [PERSON] оформлено технічний паспорт на вищевказану квартиру на ім`я відповідача [PERSON] (а.с. 12). Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 12.12.2023 № 31/26-892аз, 20 вересня 2016 року належний відповідачу автомобіль Volkswagen Transporter, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , знято з обліку для подальшої реалізації (а.с. 33). 20.09.2016 [PERSON] складена довіреність, якою останній уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися (зняти з обліку, продати) вищевказаним транспортним засобом. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В. та зареєстрована в реєстрі за № 7173 (а.с. 32). З наданих у судовому засіданні пояснень сторін судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом в одному житлі з 2012 року. На підтвердження факту перебування у фактичних шлюбних стосунках, позивачем додано до матеріалів справи фотокартки за 2012-2013 роки. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що знайомий зі сторонами давно, раніше [PERSON] та [PERSON] винаймали однокімнатну квартиру у м. Чернігів. В [PERSON] було авто білого кольору, він продав його, оскільки не вистачало коштів на придбання квартири, та швидко купив квартиру. Він з друзями допомагав з ремонтом квартири, тим часом позивач [PERSON] готувала. Підтвердив, що [PERSON] та [PERSON] до укладення шлюбу перебували у фактичних шлюбних стосунках. Свідок [PERSON] підтвердив, що сторони перебували у цивільному шлюбі, знімали квартиру, жили разом, щодо ведення спільного бюджету йому невідомо. Зазначив, що [PERSON] говорив йому, що продає належне йому авто і купує квартиру. Також допомагав роботи ремонт у квартирі. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позовні вимоги в цій частині, суд приходить до висновку, що шлюб між позивачем та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Щодо позовних вимог про поділ спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов наступного висновку Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України\~ передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи видно, що 08 жовтня 2016 року, тобто перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, між ТОВ «Брігус» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., зареєстровано в реєстрі за № 2236. Відповідно до п. 4.15 договору, [PERSON] укладає попередній договір купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2016 року за згодою дружини [PERSON] , згідно її заяви, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., 08.10.2016 за реєстровим № 2235, яка зберігається у матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса. У постанові від 03 червня 2024 року у цивільній справі № 712/3590/22 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.» Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на викладене, враховуючи, що спірна квартира набута у зареєстрованому шлюбі, позивач надавала згоду на укладення відповідачем договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, така заява зафіксована у договорі й свідчить про згоду дружини на розпорядження спільними коштами та придбання майна у спільну сумісну власність, суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, тому позовні вимоги про поділ вказаної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3\~673,56 грн. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3\~673,56 грн.

Outcome: approved