Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

20.02.2024 року позивач звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до АТ «Перший український міжнародний банк» про зобов`язання вчинити дії, в якій просить суд зобов`язати акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» перерахувати заборгованість [PERSON] за споживчим кредитом 0-8-24 ВС199, відкритим на підставі Заяви № 3002091150801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 10 лютого 2022 року. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2022 року між позивачем та АТ «ПУМБ» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб на підставі Заяви № 3002091150801 на приєднання та надано споживчий кредит 0-8-24 ВС199. Позивачу надано споживчий кредит у розмірі 47458,00 грн., строком на 24 місяці (пільговий період 8 місяців), процентна ставка річних з 11.02.2022 по 10.10.2022 - 0.00% річних, з 11.10.2022 - 0,010% річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 11.02.2022 по 10.10.2022 - 0,00%, з 11.10.2022 - 3,50%. Позивач вважає, що умови кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви № 3002091150801 від 10 лютого 2022 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчий кредит встановлено Банком незаконно та є нікчемними. Відповідачем незаконно включено щомісячну плату за послуги Банку - Комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 11.10.2022 у розмірі 3,5%. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 11.10.2022 становить 1661,03 грн. за 1 місяць, усього становить 26576,48грн. Позивачем на адресу відповідача 09 лютого 2024 року було направлено Заяву на отримання інформації щодо залишку заборгованості, стану виконання та надання інших документів щодо отриманого кредиту за Договором. Зазначений лист був підписаний за допомогою ЕЦП, що унормовано із положеннями Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Положенням про використанням електронного підпису та електронної печатки, затвердженого Постановою Національного банку У країни № 172 від 20.12.2023р. Однак, Банк відмовив у наданні інформації та копій документів. На підставі вищевикладеного він звернувся з відповідним позовом до суду, в якому також заявив клопотання про витребування відповідних доказів. Ухвалою суду від 22.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язано позивача надати до суду кредитну справу, документи на підтвердження факту видачі кредиту, документи: виписки з рахунків, довідки або інші документи, що підтверджують терміни сплати [PERSON] на підставі Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Заява № 3002091150801 на приєднання від 10 лютого 2022 року, в розрізі: кредиту, процентів за кредитом; комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості; інформацію про залишок заборгованості кредиту, процентів за кредитом; комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості, згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Заява № 3002091150801 на приєднання від 10 лютого 2022 року. Ухвалою суду від 27.03.2024 року з огляду на невиконання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» вимог ухвали Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.02.2024 року про витребування доказів до відповідача застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу. Вказаною ухвалою повторно зобов`язано позивача надати до суду кредитну справу, документи на підтвердження факту видачі кредиту, документи: виписки з рахунків, довідки або інші документи, що підтверджують терміни сплати [PERSON] на підставі Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Заява № 3002091150801 на приєднання від 10 лютого 2022 року, в розрізі: кредиту, процентів за кредитом; комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості; інформацію про залишок заборгованості кредиту, процентів за кредитом; комісії за обслуговуванням кредитної заборгованості, згідно Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Заява № 3002091150801 на приєднання від 10 лютого 2022 року. На виконання вимог ухвали суду від 27.03.2024 року представником відповідача 13.05.2024 року на адресу суду надано витребувані судом документи, зокрема копію кредитної справи №3002091150801 від 10 лютого 2022 року відносно [PERSON] . Представником позивача 22.05.2024 подано до суду додаткові пояснення у справі, згідно яких сторона позивача у зв`язку з наданими відповідачем документами зазначила про наявність достатніх правових підстав здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів на користь Банку в сумі 26576,48 грн. та просила суд заявлені в позовній заяві вимоги задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач про часта місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом доставки судової повістки 15.05.2024 року в електронний кабінет відповідача, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою відповідача, неподання ним відзиву та неповідомлення про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши позивача, оцінивши всі зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.02.2022 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» із заявою № 3002091150801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Як слідує із зазначеної заяви, позивач просив відповідача надати споживчий кредит (найменування кредитного продукту - Споживчий кредит 0-8-24 ВС199) на строк 24 місяці в розмірі 47458 грн., в тому числі з метою оплати товару - 47259,00 грн., для сплати разової комісії - 199,00 (а.с.11-13). За умовами заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить з 11.02.2022 по 10.10.2022 - 0,00%, з 11.10.2022 - 3,50% (п.9 заяви), розмір процентної ставки становить 11.02.2022 по 10.10.2022 - 0.010% річних, з 11.10.2022 - 0,010% річних (п.8 заяви), разова комісія - 0,00 % річних + 199,00 грн. (п.10 заяви). Згідно графіку платежів, платіж за кредитом здійснюється до 11 числа кожного місяця, сума платежу за розрахунковий період 3085,09 грн. щомісяця на зазначений в графіку платежів рахунок № [NUMBER] . Згідно заяви кредит надається на придбання товару, а саме кухні вартістю 47259,00 грн. шляхом уповноваження Банку здійснити переказ суми споживчого кредиту за зазначеними в Заяві реквізитами. Підписанням цієї заяви позивач підтвердив, що приймає публічну пропозицію відповідача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Пунктом 5.7.3. ДКБО визначено, що Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення Споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо Споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо Споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування Споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми Споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим Споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості (а.с. 15-22) Із наведеного в позовній заяві розрахунку комісії за обслуговування кредиторської заборгованості [PERSON] слідує, що сума комісії за період з 11.10.2022 складає 1661,03 грн. щомісячно, що становить 26576,48 грн. за весь період строку кредитування (за виключенням пільгового). (а.с.4). Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав на те, що умови кредитування в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за Споживчий кредит, встановлено Банком незаконно та є нікчемними в силу закону. Відповідач заперечень проти позову не надіслав. На виконання вимог ухвали суду від 27.03.2024 року представником відповідача 13.05.2024 року на адресу суду надано копію кредитної справи №3002091150801 від 10 лютого 2022 року відносно [PERSON] , публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції 01.11.2021р, меморіальний ордер 3002091150801 платіжну інструкцію № TR.55887568.15809.359 від 11.02.2022р.; виписку/особовий рахунок з 10.02.2022р. по 07.05.2024р. по кредитному договору № 3002091150801 від 10.02.2022 р., розрахунок заборгованості позивача перед AT «ПУМБ» за кредитним договором № 3002091150801 від 11.02.2022р (а.с.77-157). Згідно поданих представником відповідача документів позивачу 11.02.2022 року було надано споживчий кредит за кредитним договором № 3002091150801 від 11.02.2022 в розмірі 47458 грн. Згідно банківської виписки/Особовим рахунком за період з 10.02.2022 по 07.05.2024 року позивач вносив кошти на визначений для погашення заборгованості за споживчим кредитом рахунок № [NUMBER] (а.с.151-152). Зі змісту наданого відповідачем розрахунку заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за Кредитним договором 3002091150801 від 11.02.2022 станом на 06.04.2024р. складає 14910,70 грн., з яких: заборгованість по сумі кредиту - 14910,43грн.; заборгованість по процентам - 0.27 грн.; заборгованість по комісії - 0 грн. (а.с.153-154). Водночас, згідно вказаного розрахунку позивачу в період з 11.11.2022 по 11.02.2024 року була нарахована щомісячна комісія в розмірі 1661,03 грн. на загальну суму 26576,48 грн., яку зараховано позивачу в якості погашення строкової заборгованості за щомісячною комісією (а.с.154), що також підтверджується банківською випискою/Особовим рахунком за період з 10.02.2022 по 07.05.2024 року (а.с.134-140). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положення ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Таким чином, виходячи із загальних умов кредитного договору, укладеного між сторонами, судом встановлено, що кредитний договір підписаний уповноваженими особами, сторонами узгоджені всі істотні умов договору, а саме розмір наданого кредиту, строк на який було надано позичальнику кредит, порядок його надання та погашення, розмір плати за користування позичальником кредитними коштами, права, обов`язки та відповідальність сторін кредитного договору. Проте, позивач вказує, що окремі умови кредитного договору порушують вимоги ст.11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) та вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин), а саме містять несправедливі умови щодо встановлення для позичальника обов`язку сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредиту, які є нікчемними в силу закону. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Як передбачено ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, згідно положень статті 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії (плати за обслуговування кредиту), спричинив істотний дисбаланс прав та інтересів позивача. Суд звертає увагу на те, що загальний розмір комісії, яку позивачу було нараховано та зараховано в якості погашення строкової заборгованості за щомісячною комісією (26576,48 грн.), становить більш ніж 50% розміру самого кредиту (47458,00 грн.), що значно погіршує стан позивача, як кредитора. Крім того, нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) є несправедливим, зокрема, тому, що ставить у нерівне відношення позичальника порівнюючи з банком у якому є структурні підрозділи та працівники, що покликані здійснювати обслуговування кредитної заборгованості виконуючи свої функціональні обов`язки. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти позивача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у пункті 9 заяви № 3002091150801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 3,50 % річних є неправомірним, а така умова договору є несправедливою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19. Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена і в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016р. Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що встановлені в кредитному договорі умови про комісію, яка підлягає сплаті за послуги, що супроводжують кредит, порушують вимоги законодавства та є несправедливими по відношенню до споживача. В той же час, відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд вважає, що встановлення відповідачем в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, є незаконним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у цивільній справі № 496/3134/19 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними. Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319, Постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року, справа № 496/3134/19; Постанові ВС України від 18 лютого 2023 року, справа № 168/349/20. На підставі вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог законодавства та його правозастосування до фактично виниклих правовідносин, з огляду на те, що умова кредитного договору про сплату з 11.10.2022 щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,50% від суми споживчого кредиту 0-8-24 ВС199, викладена в пункті 9 Заяви № 3002091150801 від 10.02.2022 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, є нікчемною, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину в цій частині, шляхом зобов`язання АТ «Перший український міжнародний банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за вказаним договором. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач [PERSON] був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved