Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просять визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,8 м2, житловою площею 50,6 м2 допоміжна площа 21,2 м2 з відповідною частиною господарських будівель: господарська будівля з літньою кухнею, погріб та споруд, з яких 1/4 частина даного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд належала [PERSON] як члену колишнього колгоспного типу двору, а 1/4 ним фактично успадкована, але юридично не оформлена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за [PERSON] та [PERSON] як членами колишнього колгоспного типу двору, право власності кожного на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 71,8 м2, житловою площею 50,6 м2 допоміжна площа 21,2 м2 з відповідною частиною господарських будівель: господарська будівля з літньою кухнею, погріб та споруд . Свої позовні вимоги мотивують тим, що дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] було [PERSON], її батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі. Будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , членами двору станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року були [PERSON] , 1939 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, відповідно їм належало по 1/4 частці даного двору. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина за законом, оскільки заповіт від її імені не посвідчувався. У Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 11.02.2008 року було зареєстровано спадкову № 99 та 11.02.2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину на бланку ВКЕ № 669186, яке зареєстроване в реєстрі за № 228, з якого вбачається, що спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є її чоловік, [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з грошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, що знаходиться в філії Жовківського відділення № 6325 Ощадного банку України на рахунку № [NUMBER] . Факт видачі даного свідоцтва підтверджує прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина, в тому числі і на майно фактично ним успадковане після смерті [PERSON] , але юридично не оформлене. Ще за життя, а саме 23.09.2019 року [PERSON] було складено заповіт на все майно в користь [PERSON] , яка прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з [PERSON] на день його смерті, тобто станом на 11 травня 2020 року, не відмовилася у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини. Внаслідок звернення 09.08.2022 року [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , було зареєстровано спадкову справу № 33/2022, однак нотаріус постановою № 01/01-16 від 08 січня 2024 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив після смерті своєї дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , з врахуванням того, що заявником надано свідоцтво про право особистої власності на будівлі, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , відноситься до колгоспного типу двору. Крім неї членами двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отже всі члени двору мають право на частку, а оскільки частка померлого не визначена в майні двору, рекомендовано звернутися до суду. Стверджують, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області. І так як [PERSON] належала на праві власності 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колишнього колгоспного типу двору, а також ним фактично успадковано, але юридично не оформлено право власності на 1/4 частину зазначеного вище будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , як голові колгоспного типу двору, а тому позивачі вважають, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на 2/4, тобто на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того просять суд взяти до уваги також, що позивач [PERSON] та позивач [PERSON] були членами колгоспного типу двору [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року та до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору за ними кожним підлягає визнанню право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 05 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 06 червня 2024 року о 10 год. 00 хв. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у яких просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, при вирішення справи покладаються на думку суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач фактично не заперечує проти позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Нова Скварява, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 17.03.1999 року. Позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Нова Скварява, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 01.08.1997 року. Позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Нова Скварява, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 03.07.2019 року органом 4628. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Новоскарявською сільською радою Жовківського району Львівської області 04.08.1994 року, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб 04.08.1994 року із [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 04.08.1994 року було зроблено запис за № 4. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвищем позивача [PERSON] було [PERSON] . Батьком позивача [PERSON] є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , що стверджується викладеним у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою Жовківського району Львівської області. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому 08.06.1963 року шлюбі підтверджується викладеним у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , яке видане 19.06.1963 року Новоскварявською сільською радою. З свідоцтва про право особистої власності, яке видане виконкомом Новоскварявської сільської ради 23.02.1990 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 32 від 22.02.1990 року та записаного в реєстрову книгу 23.02.1990 року під реєстраційним номером 31, вбачається, що будинок [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . З довідки № 546, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, вбачається, що колишню [ADDRESS] на підставі рішення Новоскварявської сільської ради № 16 від 20.01.2012 року. Викладеним у виписці з погосподарської книги № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області № 540, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, стверджується, що господарство за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта по господарського обліку 168, станом на 30.06.1990 року належало до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , 1935 року народження, членами двору були [PERSON] , 1939 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1980 року народження. З виписки з погосподарської книги № 2 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області № 99, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 13.02.2024 року, вбачається, що господарство за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року належало до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , 1935 року народження, членами двору були [PERSON] , 1939 року народження, [PERSON] , 1973 року народження, [PERSON] , 1980 року народження. Житловий будинок 1969 року побудови. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , а членами двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, то суд констатує, що відповідно їм належало по 1/4 частці даного двору. [PERSON] померла [INFO] , про що 22.08.2001 року було зроблено актовий запис № 8 у Новоскварявській сільській раді Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , яке видане Новоскварявською сільською радою Жовкывського району Львівської області 22.08.2001 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. З довідки № 544, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, вбачається, що заповіт від імені [PERSON] , яка померла [INFO] , в Жовківській міській раді Львівського району Львівської області не посвідчувався. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався і нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69701581, яка видана 09.08.2022 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормою ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Так як [PERSON] є чоловіком [PERSON] , а тому враховуючи норму ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, він був спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] . З довідки № 543, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, вбачається, що [PERSON] , 1935 року народження, до дня своєї смерті, [INFO] , була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З довідки № 536, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, вбачається, що [PERSON] , 1939 року народження, чоловік [PERSON] , 1935 року народження, був зареєстрований і постійно проживав разом із дружиною, [PERSON] , 1935 року народження, до дня її смерті, [INFO] , в [ADDRESS] та вели спільне господарство. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки був зареєстрований, проживав разом із своєю дружиною, та вів з нею спільне господарство на день її смерті. Після смерті [PERSON] у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області 11.02.2008 року було зареєстровано спадкову № 99 та 11.02.2008 року було видано свідоцтво про право на спадщину на бланку ВКЕ № 669186, яке зареєстроване в реєстрі за № 228, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69701612, яка видана приватним нотаріусом Кобзар Л. В. З свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 11.02.2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 229, вбачається, що спадкоємцем майна громадянки [PERSON] , померлої [INFO] , є її чоловік, [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з грошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними виплатами, що знаходиться в філії Жовківського відділення № 6325 Ощадного банку України на рахунку № [NUMBER] . Факт видачі даного свідоцтва підтверджує прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , про що 12.05.2020 року було складено відповідний актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області 12 травня 2020 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на майно фактично ним успадковане після смерті [PERSON] , але юридично не оформлене. Ще за життя, а саме 23.09.2019 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого він на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів своїй дочці, [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт посвідчений Лазарович Любою Іванівною , секретарем Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 28. Заповіт заповідачем не змінено, не скасовано, нікому іншому не заповідався, що підтверджується записом старости Новоскварявського старостинського округу № 11 Струс С. Д. від 11.12.2023 року. Чинність даного заповіту підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69701544, яка видана 09.08.2022 року приватним нотаріусом Кобзар Л. В. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . З довідки № 542, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 11.12.2023 року, вбачається, що [PERSON] , 1939 року народження, до дня своєї смерті, [INFO] , був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Викладеним у довідці № 537, яка видана 11.12.2023 року виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , 1971 року народження, рідна дочка [PERSON] , 1939 року народження, була зареєстрована і постійно проживала разом із батьком, [PERSON] , 1939 року народження, до дня його смерті, [INFO] , в [ADDRESS] та вели спільне господарство. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тобто суд констатує, що позивач [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з [PERSON] на день його смерті, тобто станом на 11 травня 2020 року, не відмовилася у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини. Крім того суд враховує, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2022 року у справі № 444/2070/22, провадження № 2/444/792/2022, яке набрало законної сили 10.11.2022 року, визнано за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1,30 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Жовківської міської ради Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, а колишньої Новоскварявської сільської ради Львівського (раніше Жовківського) району Львівської області, право на який [PERSON] мала на підставі сертифіката серії ЛВ № 031232, виданого Новоскварявською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.04.1997 року та зареєстрованого у книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 316, яке фактично успадковане за законом після смерті [PERSON] [PERSON] . Позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] . Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку, прийняли таку внаслідок спільного проживання із [PERSON] чи внаслідок звернення до нотаріуса із заявою про прийняття такої в шестимісячний строк після його смерті з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей у [PERSON] на час його смерті не було. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Внаслідок звернення 09.08.2022 року позивача [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Л. В. із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , було зареєстровано спадкову справу № 33/2022, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69702463 від 09.08.2022 року. Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, постановою № 01/01-16 від 08 січня 2024 року, відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив після смерті своєї дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , з врахуванням того, що заявником надано свідоцтво про право особистої власності на будівлі, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого була [PERSON] , відноситься до колгоспного типу двору. Крім неї членами двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отже всі члени двору мають право на частку, а оскільки частка померлого не визначена в майні двору, рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із довідки № 5578, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04 грудня 2023 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Новоскварявської сільської ради 23.02.1990 року за № 32 та записано в реєстрову книгу 23.02.1990 року за реєстраційним номером № 31. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Нова Скварява належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином суд констатує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Новоскварявської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як зазначають позивачі у позовній заяві, в них відсутній правовстановлюючий документ на частку майна померлої [PERSON] та [PERSON] . З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 17 листопада 2023 року, та з довідки-характеристики, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 25.05.2023 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1962 рік, площа забудови 94.4 м.кв., загальна площа житлового будинку 71.8 м. кв., житлова площа 50.6 м. кв. Допоміжні приміщення : два коридори, кухня, санвузол. При будинку є господарська будівля з літньою кухнею, погріб, споруди: хвіртка, ворота,огорожа, колодязь. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , прийняла після його смерті спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала разом із батьком на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку і прийняли таку немає. І так як [PERSON] належала на праві власності 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членові колишнього колгоспного типу двору, а також ним фактично успадковано, але юридично не оформлено право власності на 1/4 частину зазначеного вище будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , як голові колгоспного типу двору, а тому суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є підстави для визнання за [PERSON] права власності на 2/4, тобто на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того суд враховує, що позивач [PERSON] , позивач [PERSON] були членами колгоспного типу двору [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року та до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні двору, а тому з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та наведених обставин справи за ними кожним підлягає визнанню право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членами колишнього колгоспного типу двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved