Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

24 квітня 2024 року до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 21 травня 2024 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради. Ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги про розірвання шлюбу підтримала, зустрічний позов визнала повністю, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] [PERSON] також подав до суду заяву про визнання первісного позову, зустрічний позов підтримує, наполягає на задоволенні, просить справу розглянути без його участі. Представник служби у справах дітей Підволочиської селищної ради подав заяву про розгляд справи без участі представника органу опіку та піклування. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги первісного та зустрічного позовів є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 вересня 2009 року, місце реєстрації - Відділі реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №182. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом з січня 2024 року, подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач позов визнає. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Відповідно до змісту статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище. Також судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області). Відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Як встановлено судом, [PERSON] протягом тривалого часу не цікавиться життям свого малолітнього сина, фактично самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що [PERSON] при зверненні до суду з первісним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн та [PERSON] при зверненні до суду із зустрічним позовом також сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved