Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач\~звернулася до\~суду із\~ даним позовом,\~в його \~обґрунтування посилаючись\~на те,\~що вона\~є власником земельної ділянки загальною площею 0,0451 га кадастровий номер якої 1210100000:01:068:0118, розташованої за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.01.2014 р., який посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Фартушною Т.М. ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 9903940 від 14.01.2014 р. Поруч із вказаною земельною ділянкою межує земельна ділянка площею 0.077 га (кадастровий номер 1210100000:01:068:0021), що розташована за адресою: [ADDRESS] ) та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . В березні 2020 р. у позивача виникли сумніви щодо відповідності меж належної їй земельної ділянки до меж в натурі. 07.03.2020 р. інженером-геодезистом [PERSON] було складено акт обстеження земельної ділянки з метою встановлення правильних меж, виявлення факту захоплення земельної ділянки, згідно якого виконавець (інженер-геодезист [PERSON] ) передав, а замовник ( [PERSON] ) прийняла на збереження межові знаки, встановлені за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:01:068:0118, площа 0.0451 га) у кількості 6 штук (точка 1, точка 2, точка 8, точка 9, точка 10, точка11). Під час виносу межових знаків було помічено, що фактичні межі земельної ділянки не збігаються з межами, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а саме: паркан між ділянкою [ADDRESS] (кад. № 1210100000:01:068:0118) та ділянкою [ADDRESS] (кад. № 1210100000:01:068:0021) зміщений, тим самим знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду, таким чином, актом обстеження земельної ділянки з метою встановлення правильних меж, виявлення факту захоплення земельної ділянки було встановлено, що паркан (огорожа), встановлений з боку власників земельної ділянки по [ADDRESS] у вигляді декоративних залізобетонних огорож (єврозабор), порушує межі земельної ділянки [PERSON] , тобто фактично декоративна залізобетонна огорожа (єврозабор) встановлена власниками земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:068:0021 на земельній ділянці, кадастровий номер якої 1210100000:01:068:0118, з самовільним захопленням не менше 30 см земельної ділянки по частині довжини забору (площа захопленої земельної ділянки складає понад 15 кв.м). Окрім порушення кордонів паркан у відповідачів ще є опорою під водостічні труби, що заборонено; робити відведення води під парканом заборонено, також заборонено підняття рівня ділянки, тоді як відповідачі підняли ділянку і відвели воду під паркан, у зв`язку з чим уся вода стікає під паркан і він починає хилитися в бік земельної ділянки позивача. Відповідачі не усунули перешкоди в користуванні належною позивачу земельною ділянкою, пропозиції щодо мирного врегулюваня спору ними ігноруються. Предмет позову становить вимога про зобов`язання відподвіачів усунути перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою, кадастровий номер якої 1210100000:01:068:0118, що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , шляхом знесення (демонтажу) паркану, який розташований між земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:068:0118, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:01:068:0021, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за рахунок [PERSON] та [PERSON] і встановити його згідно плану земельної ділянки та технічної документації із землеустрою, відновив стан земельної ділянки, який існував до її захоплення. Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Представник позивача в окремо поданій суду заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, просив суд задовольнити позов (а.с. 203). Відповідачі не подали відзив на позову заяву. У заяві від 04.03.2024 року відповідач [PERSON] повідомила суд, що на час війни перебуває в Іспані, та їй відомо про проведення експертизи, проте, не відомі її висновки, вона готова прибрати паркан з тих місць, де він заходить за територію позивача, але тільки тоді коли позивач буде готова встановити новий паркан, який задовольнить обидві сторони (а.с. 202). Інший відповідач та третя особа не повідомили про причини неявки, не скористалися правом брати участь у судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 767-80 ЦПК України, позивач є власником земельної ділянки загальною площею 0,0451 га, кадастровий номер якої 1210100000:01:068:0118 та яка розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 68 від 14.01.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Фартушною Т.М. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 9903940 від 14.01.2014 р.(а.с. 85). 07.03.2020 р. інженером-геодезистом [PERSON] було складено Акт обстеження земельної ділянки з метою встановлення правильних меж, виявлення факту захоплення земельної ділянки. Згідно даного акту, виконавець (інженер-геодезист [PERSON] ) передав, а замовник ( [PERSON] ) прийняла на збереження межові знаки, встановлені за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 1210100000:01:068:0118, площа 0.0451 га) у кількості 6 штук (точка 1, точка 2, точка 8, точка 9, точка 10, точка11). Під час виносу межових знаків було помічено, що фактичні межі земельної ділянки не збігаються з межами, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі, а саме: паркан між ділянкою [ADDRESS] (кад. № 1210100000:01:068:0118) та ділянкою [ADDRESS] (кад. № 1210100000:01:068:0021) зміщений, тим самим знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач наголошує на порушенні її права власності: порушено межі належної на праві власності земельної ділянки. Позивач вживала заходи для розв`язання спору в позасудовому порядку. Відповідно до протоколу комісії з питань розгляду земельних спорів та правил додержання добросусідства адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради №4 від 21.07.2021 р. за результатами розгляду заяви позивача було вирішено відновити межу власнику земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] відповідно координат точок виносу Т1, Т8, Т9, Т10 та Т11 згідно схеми № [NUMBER] додатку до цього протоколу. Рекомендувати власникам земельної ділянки по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] перенести паркан згідно відновленої межі, звільнивши захоплену частину території ділянки [PERSON] у розмірі 0,0014 га (без урахування фундаменту та підпірної стінки паркану (а.с. 79-81)). Також в схемі №1, що є додатком 1 до Протоколу №4 комісії з питань розгляду земельних спорів та правил додержання добросусідства від 21.07.2021 р., умовно позначені зони земельної ділянки, в якій межі не збігаються з межами, які зареєстровані в Державному земельному кадастрі (звор. бік а.с. 81) Наказом Дніпровської міської ради від 26.07.2021 р. №81 затверджено висновок з питань розгляду земельних спорів та правил добросусідства адміністрації АНД району ДМР від 21.07.2021 р. №4 про вирішення земельного спору за заявою [PERSON] з приводу відновлення межі неправомірно зайнятої частини ділянки з боку суміжних власників [PERSON] та [PERSON] , що проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82). Рішення органу місцевого самоврядування відповідачами не виконано. Судом було призначено судову експертизу. Відповідно до висновку експерта №2278/2279-22 за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи, який складений 19.01.2024 р. (а.с. 170- 183): -існує порушення меж та накладання земельних ділянок кадастровий номер 210100000:01:068:0118 та 1210100000:01:068:0021 згідно фактичного користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:01:068:0021 на кадастрові межі земельної ділянки кадастровий номер: 1210100000:01:068:0118 за адресою: [ADDRESS] ; -не відповідає\~частково фактичне\~розташування паркану,\~розташованого між\~домоволодіннями за\~адресами:\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] \~даним Державного\~земельного кадастру.\~На земельній\~ділянці кадастровий\~номер 1210100000:01:068:0118\~частково розміщений\~паркан,\~що належить\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~які с\~власниками земельної\~ділянки,\~площею 0,077\~га кадастровий\~номер 210100000:01:068:0021,\~розташованої [ADDRESS] . Площа накладання становить - 0,0009 га.; -існує накладання фактичного користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 210100000:01:068:0021, що знаходиться у власності гр. [PERSON] та гр. [PERSON] на кадастрові межі земельної ділянки кадастровий номер: 210100000:01:068:0118 за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у власності гр. [PERSON] . Процесуальні дії у справі: - ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2022 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; - ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2022 р. зупинено провадження у справі та призначено судову земельно-технічну експертизу; - ухвалою Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2024 р. поновлено провадження у цивільній справі. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності позивача на земельну ділянку. Дослідив докази в межах заявлених суду вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які\~ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначено у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (частина друга статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 50 Конституції України визначено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Згідно з положеннями частини четвертої статті 41 Конституції України та частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (частина перша статті 104 ЗК України). Частиною першою статті 91 ЗК України, зокрема передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; підвищувати родючість\~\~ґрунтів та\~\~зберігати інші\~корисні\~властивості\~землі;\~ своєчасно\~надавати\~відповідним\~органам виконавчої\~влади\~та\~органам місцевого\~самоврядування\~дані\~про стан\~і\~використання\~земель та\~інших\~природних\~ресурсів у\~порядку,\~встановленому\~законом;\~ дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України). Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як встановлено судом, відповідачі співвласники земельної ділянки з кадастровим номером 210100000:01:068:0021 за адресою: [ADDRESS] , всупереч нормам, встановленим для суміжних землекористувачів та правил добросусідства, порушили межі належної позивачу на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:01:068:0118, у зв`язку з чим порушені права підлягають захисту у спосіб, обраний позивачем при зверненні до суду. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать\~витрати:на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн. (за поданння позовної заяви) та 454,00 грн. за подання заяви про призначення судової експертизи (а.с. 11, 91). На підтвердження витрат, понесених позивачем на проведення судової земельно-технічної експертизи, сплачено 31.07.2022 р. 13\~591,44 грн. (а.с. 204) та 28.09.2023 р. було сплачено 6213,48 грн. (а.с. 205), тобто усього 19 804,92 грн. Представником позивача на підтвердження повноважень подано до суду: -договір № 24/03-21 про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 32), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1520 від 20.03.2006 р., витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с. 38 - 39); -детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, всього 15\~290,00 грн. (а.с. 40 41); -квитанцію про сплату 15290,00 грн.: оплата гонорару за надання правової допомоги, квитанція від 24.03.2021 р. (а.с. 42). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатурута адвокатськудіяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України«Про адвокатурута адвокатськудіяльність» зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Як встановлено\~судом,\~міжАБ «Бур`янський і партнери» в особі керуючого бюро адвоката Бур`янського А.В. та [PERSON] укладено договір № 24/03-21 про надання правової (правничої) допомоги. Згідно п.1.1 даного договору, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання в обсязі та на умовах, передбачених даним договором про надання правової (правничої) допомоги, надавати правову допомогу клієнту у справі щодо захисту прав та законних інтересів клієнта, як власника земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:01:068:0118, що розташована за адресою: [ADDRESS] , щодо незаконного (самочинного) будівництва паркану на території земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:01:068:0118 з боку власників суміжної земельної ділянки. Згідно п. 4.2 договору, гонорар адвоката по цьому договору з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, часу, витраченого на ознайомлення з матеріалами справи, на підготовку позовної заяви, на виконання відповідних робіт (надання послуг) і т.ін., складає 15 290,00 грн. (а.с. 34). [PERSON] є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 38). Надання обумовлених у договорі від 24.03.2021 р. послуг підтверджується детальним описом робіт (а.с. 40-41). Витрати в розмірі 15 290,00 грн. на професійну правничу допомогу були понесені позивачем 25.03.2021 р., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с. 42). Враховуючи наведене, при вирішенні питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу на стадії розгляду в суді першої інстанції, суд бере до уваги, що відповідачі не подавали суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, тому для суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 15 290,00 грн. Відповдіно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати (судовий збір) в розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви та 454,00 грн. за подання заяви про призначення судової експертизи, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 19 804,92 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 290,00 грн. підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

Outcome: approved