Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У листопаді 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь 11 583,60 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2019 року об 11-00 год. по вул. Новокостянтинівська, 13/10 у м. Києві сталася ДТП, за участю автомобіля марки Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , та автомобіля DAF, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] . На момент вчинення ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № 257485Га/05АВ від 30 серпня 2018 року, який був укладений позивачем щодо автомобіля марки Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] . Згідно з відповіддю НПУ № 3019235317139147 про ДТП та постановою Подільського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року (справа № 758/11454/19) ДТП сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. У зв`язку з викладеним, страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про подію та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, яку було розглянуто та виплачено страховою компанією, відповідно до взятих зобов`язань, страхове відшкодування в сумі 63 539,66 грн. Цивільну відповідальність відповідача, на момент скоєння ДТП, було застраховано у ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до полісу № ЕР/129646740, тому позивач звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Компанією було здійснено відшкодування в розмірі 51 956,06 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, залишається несплаченою різниця між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу в розмірі 11 583,60 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем 29 жовтня 2019 року було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № СУ/007609/4-1, проте останнім не було вчинено жодних дій для відшкодування завданих збитків. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом за захистом прав та законних інтересів. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 січня 2021 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. 29 квітня 2024 року ухвалою суду змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 30 серпня 2018 року між позивачем та ТОВ «С-Меблі» в особі Генерального директора Левицького Б. В. було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 257485Га\\05АВ, предметом якого є страхування автомобіля Volkswagen Caravellа, д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору 13 вересня 2018 року - 12 вересня 2019 року. Автомобіль марки Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності ТОВ «С-Меблі». 20 серпня 2019 року по вул. Новокостянтинівській, 13/10 в м. Києві сталася ДТП з вини громадянина [PERSON] , який керував транспортним засобом DAF, д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві власності, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Подільського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. 21 серпня 2019 року водій пошкодженого автомобіля «Volkswagen Caravella, д.н.з. [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу. 11 вересня 2019 року позивачем на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2494883 від 10 вересня 2019 року, рахунку технічного обслуговування № 123040771 від 22 серпня 2019 року та калькуляції № 1.003.19.0 до нього, було виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 63 539,66 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 11 вересня 2019 року № 594648 та № 594716. Після цього, страховиком відповідача, яким відповідно до страхового полісу № ЕР/12964670, на момент вчинення ДТП, було ПрАТ «СК «ВУСО», було відшкодовано частину вартості відновлювального ремонту в сумі 51 956,06 грн відповідно до процедури прямого врегулювання збитків згідно з умовами страхового полісу, страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № ARX2494884 від 10 вересня 2019 року та розрахунку суми страхового відшкодування в межах ПУ, що підтверджується актом про зарахування зустрічних однорідних вимог від 04 листопада 2019 року та реєстром виплат за вересень 2019 року. Враховуючи, що страховою компанією відповідача було здійснено часткове відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «АРКС», позивач 29 жовтня 2019 року звернувся до [PERSON] з претензією щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 11 583,60 грн, однак будь-якої відповіді від відповідача не надійшло. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена постановою Подільського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2019 року та доказуванню не підлягає. Відповідно статті 979 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що за вимогами статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Аналогічна позиція зазначена в постановах Верховного Суду № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року та № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування було здійснено страховиком потерпілої особи, тобто позивачем, до якого згідно з викладеними вище нормами перейшло право вимоги до відповідача, оскільки виплаченої страховиком відповідача страхової виплати, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, виявилося недостатньою для відшкодування завданої ним шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved