Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

У вересні 2023 р. Балашов В.В. , який здійснює представництво інтересів позивача, звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва із вищевказаною позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 268651,61 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на укладення 06.04.2021 р. між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] кредитного договору №5/3084779, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 220899,44 грн. строком з 06.04.2021 р. по 05.04.2026 р. включно зі сплатою процентної винагороди щомісячно в розмірі 5,00 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором, та сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% від суми кредиту. Зазначає, що 23 січня 2023 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "Глобал Спліт" був укладений договір про відступлення права вимоги N 3-2023, за яким відбулася передача права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 р. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 04 липня 2023 року становить 268651,61 гривень, яка складається із: 149768,09 гривень - строкова заборгованість, 41161,5 гривень - прострочена заборгованість, 529,38 гривень - нараховані відсотки, 9566,99 гривень - прострочені відсотки, 5202,00 гривень - комісія, 62424,00 гривень - прострочена комісія. Внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов`язань позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 14.09.2023 р. цивільну справу направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва. 29.11.2023 р. протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Єросовій І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б). Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.04.2021 р. між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №5/3084779, відповідно до п.1.1 умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 220899,44 грн. Строк користування кредитом - з 06.04.2021 р. по 05.04.2026 р. включно. Позичальник повертає кредит банку щомісячно, в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток №1 до договору, який є невід`ємною частиною) як день повернення кредиту. Згідно п. 1.2 договору, кредит надається позичальнику для погашення заборгованості за: комплексним договором №4/3084779, укладеним між банком та позичальником 25.09.2018 р. відповідно якого позичальнику було видано кредит в сумі 306000,00 грн. Згідно п.1.3 договору, за користування кредитом позичальник сплачує: п.1.3.1 щомісячно процентну винагороду за користування кредитом у розмірі 5,00 % річних (фіксована процентна ставка). Проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту. п.1.3.2 щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% від суми кредиту, зазначеної в п.1.2. договору. Окрім кредитного договору відповідачем підписано власноруч таблицю обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №5/3084779, орієнтований графік погашення заборгованості за кредитом, а також паспорт споживчого кредиту у якому сторони погодили істотні умови договору. 23 січня 2023 року між АТ "Креді Агріколь Банк" та ТОВ "Глобал Спліт" був укладений договір про відступлення права вимоги N 3-2023, згідно з умовами якого АТ "Креді Агріколь Банк" передає (відступає), а ТОВ "Глобал Спліт" - набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, у тому числі й до боржника [PERSON] за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 р. Відповідно до умов п. 3.1. Договору про відступлення права вимоги N 3-2023 від 23 січня 2023 року, право вимоги переходить від АТ "Креді Агріколь Банк" до ТОВ "Глобал Спліт" з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимоги за зразком, наведеним в додатку N 1 до договору, що становить його невід`ємну частину. Згідно з додатком N 1 до договору про відступлення права вимоги N 3-2023 від 23 січня 2023 року - Реєстр прав вимог N 1, АТ "Креді Агріколь Банк" на умовах договору відступає ТОВ "Глобал Спліт" право вимоги, у тому числі, до [PERSON] за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 р. Відповідно до платіжного доручення N 50 (#1173668856111) від 27 січня 2023 року ТОВ "Глобал Спліт" сплатило АТ "Креді Агріколь Банк" грошові кошти в сумі 1 777 621,41 гривень в рахунок оплати відступлення права вимоги за договором N 3-2023 від 23 січня 2023 року. 26 січня 2023 року АТ "Креді Агріколь Банк" направило на адресу [PERSON] повідомлення про відступлення ТОВ "Глобал Спліт" права вимоги за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 р. Згідно з наданим АТ "Креді Агріколь банк" розрахунком по кредитному договору №5/3084779 від 06.04.2021 р., укладеного з [PERSON] , станом на 26.01.2023 розмір заборгованості становить 268651,61 гривень, з яких: 149768,09 гривень - строкова заборгованість, 41161,5 гривень - прострочена заборгованість, 529,38 гривень - нараховані відсотки, 9566,99 гривень - прострочені відсотки, 5202,00 гривень - комісія, 62424,00 гривень - прострочена комісія. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Правилами ст. 652 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією, що гарантовано положеннями ст. 129 Конституції України. Відповідно до вимог12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимогами ч. 2ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач не надав доказів на спростування встановлених обставин або розміру заборгованості. Відповідно до ст. 525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За умовами ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правилами ч. 2ст. 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено ст. 629 ЦК України. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 р., яка складається з: 149768,09 гривень - строкова заборгованість, 41161,5 гривень - прострочена заборгованість, 529,38 гривень - нараховані відсотки, 9566,99 гривень - прострочені відсотки, а відтак, відповідачем дійсно були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Згідно з вимогами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1ст. 1077ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1ст. 1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Виходячи з наведеного вище, до ТОВ "Глобал Спліт" від АТ "Креді Агріколь Банк" перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №5/3084779 від 06.04.2021 року. Правилами ст. 514 ЦК України унормовано, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України). Відповідач у справі не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора АТ "Креді Агріколь Банк", які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України. Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ "Глобал Спліт" ані на рахунки попереднього кредитора - АТ "Креді Агріколь Банк". Таким чином, беручи до уваги наведені вище обставини та вимоги чинного законодавства України, суд доходить висновку, що відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір з АТ "Креді Агріколь банк", за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Виходячи з того, що відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що ним належним чином виконувалися умови вказаного вище кредитного договору, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, які свідчать про наявність порушення відповідачем прав позивача за вказаним вище кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь ТОВ "Глобал Спліт" заборгованості у розмірі 201025,61 гривень, яка складається з: 149768,09 гривень - строкова заборгованість, 41161,5 гривень - прострочена заборгованість, 529,38 гривень - нараховані відсотки, 9566,99 гривень - прострочені відсотки. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії, з яких: 5202,00 гривень - комісія, 62424,00 гривень - прострочена комісія, суд зважає на наступне. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування") кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування" від 15 листопада 2016 року N 1734-VIII. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі N 496/3134/19 (провадження N 14-44цс21). Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1.3.2 кредитного договору №5/3084779 від 06.04.2021 р. умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,70 % від суми кредиту, є нікчемними. Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону. Як унормовано положеннями ч. 3ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, суд доходить висновку про те, що послуга з надання споживчого кредиту є діяльністю банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідає змісту кредитних правовідносин. Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами. З огляду на вказане вище, положення кредитного договору №5/3084779 від 06.04.2021 р. про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 1,70% від суми виданого кредиту (пункт 1.4.2. Договору) суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 69626,00 грн., а відтак, позовні вимоги ТОВ "Глобал Спліт" про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією у розмірі 69626,00 грн., є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача на 74,8%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3014,30 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial