Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У липні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з останніх на свою користь заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 24 240,38 грн; - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 21 225,27 грн; - за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 29 371,15 грн; - за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 31 431,87 грн - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн; - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Від наданих послуг у встановленому чинним законодавством порядку відповідачі не відмовлялися, своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на 01 травня 2021 року становить 60 803,02 грн. Крім того, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилась до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 45 465,65 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктом нерухомості за адресою: [ADDRESS] . 03 липня 2023 року до суду надійшли витребувані відомості. 26 жовтня 2023 року позивачем було подано клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання позивача про заміну неналежного відповідача задоволено, замінено неналежного відповідача [PERSON] на належних відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 20 лютого 2024 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій вона зазначила, що відповідач [PERSON] померла у 2003 році, відповідач [PERSON] помер у 2018 році. Їй та [PERSON] на праві власності належить по 3/21 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по 5/21 частки квартири, а також 5/21 частки належить [PERSON] . Вказала, що їй не було повідомлено про зміну кредитора. Новий кредитор не отримав від старого кредитора інформацію, яка потрібна для здійснення зобов`язання (відсутні дані про тарифи, об`єми спожитої води та теплової енергії, розрахунки боргу). Вважає, що позивачем завищені показники споживання гарячої води. Зокрема, 10 листопада 2023 року всі квартирні лічильники за адресою: [ADDRESS] пройшли повірку, відповідають умовам ДСТУ і вдруге опломбовані 07 грудня 2023 року. Уперше взяті на облік згідно з типовим договором № 2/657 від 13 лютого 2004 року. З огляду на викладене, надала контррозрахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої води, здійснений з урахуванням споживання однією людиною за весь час експлуатації лічильника, відповідно до якого борг до 01 травня 2018 року становить 8 557 грн, а не 21 225 грн; борг з 01 травня 2018 року становить 10 212 грн, а не 31 432 грн. 13 березня 2024 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій вона просить відізвати позов з вимогами до неї, посилаючись на те, що позовна заява неохайно оформлена, а також на необґрунтованість вимог щодо стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, оскільки позивачем не надано інформацію: про помісячне споживання гарячої води на комерційному лічильнику у тепловому пункті; про помісячні показання лічильників гарячої води індивідуальних споживачів у квартирі 99-130 будинку; про помісячну кількість споживачів у квартирах без лічильників гарячого водопостачання або з лічильниками, по яким не передаються їхні показники, у квартирах [ADDRESS] ; про помісячний небаланс споживання гарячої води на комерційному лічильнику і суми споживання гарячої води на лічильниках індивідуальних споживачів у квартирах [ADDRESS] ; про помісячне розподілення небалансу між індивідуальними споживачами у квартирах [ADDRESS] будинку з посиланням на нормативні акти взагалі і місці у цих актах зокрема, а також дат їх дії; відсутня структура боргу - тіло, пеня, штрафи та інше. Крім того, зазначила, що позивач не отримав всієї інформації від ПАТ «Київенерго» для реалізації прав цесії. 26 березня 2024 року відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначивши, що позовна давність за вимогами, що були відступлені ПАТ «Київенерго» спливла у травні 2021 року, а позивачем не надано доказів поважності причин пропуску строку, тому просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. 08 травня 2024 року відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила заборгованість за надані послуги з централізованого опалення стягувати у відповідності до її частки в праві власності на спірну квартиру. Крім того, зазначила обставини, аналогічні тим, що вже були нею викладені у попередніх заявах. 10 червня 2024 року позивачем подано до суду заперечення на клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, в яких зазначає, що розрахунковим періодом для оплати наданих відповідачам послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим, тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Крім того, у зв`язку із запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, строки позовної давності було продовжено, а отже позовна давність обраховується з березня 2017 року. Таким чином, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року. 10 червня 2024 року ухвалою суду закрито провадження в частині вимог до відповідачів [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та запереченнях на клопотання про застосування строків позовної давності, а також зазначила, що 11 жовтня 2018 року позивач за договором № 602-18 набув право вимоги заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням оплат, що отримані первісним кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення договору. Попередній кредитор ПАТ «Київенерго» жодних звернень або претензій від відповідачів про неотримання/ненадання/не користування послугами за вищевказаною адресою не передавав. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води детально відображає нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал та діючий тариф, а тому є належними та допустимим доказом споживання відповідачами послуг у вказаному обсязі. У свою чергу, відповідачі не зверталися на адресу позивача з претензією щодо неотримання ними чи не користування відповідними послугами. Твердження відповідача щодо встановленого в квартирі лічильника по гарячому водопостачанню є безпідставними, оскільки до 2024 року не було у позивача будь-якої належної інформації відносно встановленого квартирного лічильника, а також не передавались показання, у зв`язку з чим, нарахування за надані послуги у спірний період здійснювалися за показаннями будинкового лічильника. Враховуючи наведене, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, однак повторно подала до суду клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідачів. Вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 3 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до інформації, наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] та [PERSON] належить по 5/21 частки вищевказаної квартири, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/7 (3/21) частки квартири. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить 5/21 частки квартири, проте вона не залучена позивачем в якості відповідача в цій справі. Крім того, судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або до Додатку № 2 до договору цесії позивач прийняв право вимоги про стягнення заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 25 540,38 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 21 225,27 грн. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог вищевказаного Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Крім того, надання послуг до 01 травня 2018 року здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі статтею 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 03 квітня 2019 року). ідповідно до пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом установлено, що відповідачі, яким на праві власності належить вищевказана квартира, будучи споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, від отримання яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися, не виконували покладений на них договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого станом на 01 травня 2021 року виникла заборгованість, а саме: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 24 240,38 грн та в сумі 21 225,27 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води; за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 29 317,15 грн та в сумі 31 431,87 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води. Разом з тим, посилання відповідача [PERSON] на те, що позивач повинен був розраховувати вартість послуг з урахуванням показань квартирного лічильника на гарячу воду, а також, що останнім не надано всієї необхідної інформації для підтвердження заборгованості за гаряче водопостачання, наданий нею контррозрахунок заборгованості оцінюються судом критично, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що вона передавала показники лічильника позивачу, а також зверталася до останнього з претензіями про неправильність нарахування оплати за надані послуги. Крім того, в матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, в якому детально відображено нарахування, оплати споживача, спожиті Гкал та діючий тариф, що належним чином підтверджує наявність заборгованості. До того ж, суд звертає увагу, що в судовому засіданні позивач зазначила, що не заперечує наявності заборгованості перед позивачем. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, встановлено, що у відповідачів наявна заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги. Разом з тим, відповідачем [PERSON] було подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно абзацу 1 частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. За правилами статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року. Так, постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відтак, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах позовної давності та стягнення з відповідачів, відповідно до розміру частки кожного у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на користь позивача заборгованості в сумі 7 507,16 грн за послуги з централізованого опалення та в сумі 13 633,68 грн за послуги з централізованого гарячого водопостачання за період з березня 2017 року по 01 травня 2018 року, а також стягнення з відповідачів, відповідно до розміру частки кожного у праві власності на вищевказану квартиру, заборгованості в сумі 29 371,15 грн за послуги з централізованого опалення та в сумі 31 431,87 грн за послуги з централізованого гарячого водопостачання за період з 01 травня 2018 року по 01 травня 2021 року. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача 33 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В додатках до позовної заяви міститься квитанція від 17 травня 2021 року, з якої вбачається сплата 30 грн за отримання відомостей з державного реєстру речових прав. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 1 747,90 грн.

Outcome: partial