Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У листопаді\~2023\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою,\~в якій\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ФОП « [PERSON] »\~3\~%\~річних у\~розмірі 3\~014,46\~грн.\~та інфляційні\~втрати у\~розмірі 15\~450,73\~грн.;\~витрати по\~сплаченому судовому\~зборі в\~розмірі 1\~073,60\~грн.;\~витрати на\~правову (правничу)\~допомогу в\~розмірі 11917,50\~грн.\~ В\~обґрунтування своїх\~позовних вимог\~вказав на\~те,\~що 24\~листопада 2020\~року Волноваським\~районним судом\~Донецької області\~було винесено\~рішення по\~справі №\~221/1792/20\~про стягнення\~з [PERSON] \~завдані збитки\~в порядку\~регресу в\~розмірі 23940\~(двадцять\~три тисячі\~дев`ятсот сорок)\~гривень 53\~коп.\~та судовий\~збір в\~сумі 840\~(вісімсот\~сорок)\~грн.\~80\~коп.,\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~сумі 10757\~(десять\~тисяч сімсот\~п`ятдесят сім)\~грн.\~60\~коп.,\~а разом\~35\~538\~(тридцять\~п`ять тисяч\~п`ятсот тридцять\~вісім)\~гривень 93\~копійок.\~На виконання\~вищевказаного рішення\~судом видано\~виконавчі листи\~№ 221/1792/20\~від 30.12.2020\~року про\~стягнення з\~ [PERSON] завдані\~збитки в\~порядку регресу\~в розмірі\~23940\~(двадцять\~три тисячі\~дев`ятсот сорок)\~гривень 53\~коп.\~та судовий\~збір в\~сумі 840\~(вісімсот\~сорок)\~грн.\~80\~коп.,\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~сумі 10757\~(десять\~тисяч сімсот\~п`ятдесят сім)\~грн.\~60\~коп.,\~а разом\~35\~538\~(тридцять\~п`ять тисяч\~п`ятсот тридцять\~вісім)\~гривень 93\~копійок. 10.02.2021\~року приватним\~виконавцем виконавчого\~округу Донецької\~області Григорчуком\~Павлом Васильовичем\~було винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження №\~64439806\~за виконавчим\~листом №\~221/1792/20\~від 30.12.2020\~року про\~стягнення з\~ [PERSON] завдані\~збитки в\~порядку регресу\~в розмірі\~23940\~(двадцять\~три тисячі\~дев`ятсот сорок)\~гривень 53\~коп.\~та судовий\~збір в\~сумі 840\~(вісімсот\~сорок)\~гри.\~80\~коп.,\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу у\~сумі 10757\~(десять\~тисяч сімсот\~п`ятдесят сім)\~грн.\~60\~коп.,\~а разом\~35\~538\~(тридцять\~п`ять тисяч\~п`ятсот тридцять\~вісім)\~гривень 93\~копійок.\~Позивач хоче\~наголосити на\~тому,\~що з\~дати винесення\~Волноваським районним\~судом Донецької\~області рішення\~по справі\~№ 221/1792/20,\~відповідач не\~виконав судове\~рішення в\~добровільному порядку,\~не сплатив\~заборгованості,\~тобто на\~борг відповідачем\~не оплачений.\~Тобто Позивачу\~завдані збитки\~не були\~компенсовані.\~Так,\~відповідно до\~частини першої\~статті 509\~ЦК України\~зобов`язанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші,\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника його\~обов`язку.\~Згідно із\~частиною другою\~статті 625\~ЦК України\~боржник,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~за весь\~час прострочення,\~а також\~3%\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом. З урахуванням\~вищезазначеного,\~Позивач має\~право на\~стягнення з\~Відповідача суми\~інфляційних втрат\~та 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~боргу за\~весь час\~прострочення. Відтак, з огляду на той факт, що рішення Волноваського районного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року по справі № 221/1792/20 три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані за період з 30.12.2020 до 27.10.2023 рік. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, а позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомили. Відзиву на позов не подали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому\~засіданні встановлено,\~що рішенням\~Волноваського районного\~суду Донецької\~області від\~24\~листопада 2020\~року у\~справі № 221/1792/20 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] відшкодування збитків в порядку регресу - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу в розмірі 23 940 (двадцять три тисячі дев`ятсот сорок) грн. 53 коп., судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., витрати на правову допомоги в розмірі 10 757 (десять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 60 коп., а всього 35 538 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн.93 коп. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження позовних вимог, позивачем, крім іншого, було надано розрахунки заборгованості, відповідно до яких: 15450,73 грн. - інфляційні втрати за кредитом за період з 30.12.2020 року по 27.10.2023 року; 3014,46 грн. - заборгованість 3% річних за період з 30.12.2020 року по 27.10.2023 року. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, відповідачами дані розрахунки не спростовано жодним належним та допустимим доказом. Отже, відповідачі на власний розсуд розпорядилися своїми правами, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем було надано розрахунки заборгованості, які відповідачами не спростовано іншими належними та допустимими доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 3014,46 грн. та 3 % річних у розмірі 15450,73 грн. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, надання консультацій тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги від 20.07.2023 року; додаткову угоду № 4 від 25 вересня 2023 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 2909/23 на суму 11970 грн. 50 коп. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 11970 грн. 50 коп. в якості відшкодування судових витрат. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved