Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із даним позовом у порядку цивільного судочинства, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12\~000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вимоги стягнення аліментів у твердій грошовій сумі обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини. На підставі протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В. Суддя ухвалою від 22 березня 2024 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили. З дотриманням вимог ст.272 ЦПК України відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання, отриманим у порядку ст.187 ЦПК України з Єдиного державного демографічного реєстру. У силу\~приписів ст.3\~Закону України\~«Про надання\~публічних (електронних\~публічних)\~послуг щодо\~декларування та\~реєстрації місця\~проживання в\~Україні» декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою, зокрема, ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідач у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається таким, якому вручено судове рішення. За умовами ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У порядку ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при застосуванні норм права суд ураховує висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, від 01 грудня 2023 року у справі № 591/4832/22, про те, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою»\~вважається\~належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 з покликанням на практику Європейського суду з прав людини у справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) висловлено правову позицію про те, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідача та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. Відзив на позов відповідачем не подано та жодних клопотань не заявлено. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вирішуючи цивільно-правовий спір між сторонами, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст.ст.12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. Засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20). \~ \~ \~ \~Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. За витягами з реєстру Львівської територіальної громади зареєстроване місце проживання дитини разом з матір`ю, що не оспорюється. \~ \~ \~ \~Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тож між сторонами виникли сімейні правовідносини, врегульовані\~Конституцією України,\~Сімейний кодексом України\~та\~Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~та\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень ст.ст.141,\~181,\~182 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. До того ж, за ч.2\~ст.150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Указане кореспондується із вимогами ч.1\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Наведені положення закону дають підстави для висновку, що аліменти\~- це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів та їх розмір, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитини, її потреб, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини. Як виснував Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів на дитину віком 11 років, позивачем, яка користується професійною правничою допомогою, не обґрунтовано та не надано жодних доказів, що є її процесуальним обов`язковим згідно із ст.ст.12,\~81 ЦПК України, у підтвердження визначених\~ст.182 СК України\~обставин: стану здоров`я дитини та відповідача, їх матеріального стану, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, перебування у його власності майна чи здійснення відповідачем певних витрат, а також майновий стан самого позивача. Водночас суд безумовно бере до уваги при прийнятті рішення надані позивачем відомості з Єдиного державного реєстру юридичний осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань про те, що відповідач є засновником (учасником): громадської організації «Дитячо-юнацького футбольного клубу «Дрогобич», обслуговуючого кооперативу «Львівський автолюбитель» (керівник), громадської організації «Футбольний клуб «Рясне» (керівник), які мають істотне та вагоме значення. Ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини, яка займається художньою гімнастикою (вартість навчання 1200 грн) та проходить курси по вивченню іноземної (англійської) мови (вартість навчання 950 грн), рівність батьків у матеріальному утриманні та виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності сімейного законодавства (ч.9\~ст.7 СК України), відсутності доказів реального розміру доходу відповідача та фінансової спроможності надавати дитині допомогу у визначеному розмірі, зважаючи на визначений Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 грн, з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання їх дитини у розмірі 5000,00 грн щомісячно. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Голослівним є понесення витрат на дитину у розмірі 24 000 грн щомісячно (по 12 000 грн на кожного з батьків), адже обов`язок по утриманні дітей лежить на обох батьках порівну. Такий розмір значно перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та призводитиме до фактичного збагачення позивача, за таких фактичних обставин на відповідача буде покладено практично повне утримання дитини, що не узгоджується із вимогами та засадами сімейного законодавства. \~ З клопотанням про витребування доказів у передбачених законом випадках позивач до суду не зверталася.\~При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4\~ст.12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6\~ст.81 ЦПК України). За відсутності відзиву відповідача суд вирішив справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи та правове регулювання, позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Відомості та докази, які б спростовували даний висновок суду та беззастережно доводили протилежне, відсутні. Суд роз`яснює, що за приписами ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.191\~СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 18 березня 2024 року та в порядку ч.1 ст.430\~ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч.2\~ст.184 СК України). Суд вирішує питання розподілу судових витрат з дотриманням положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору\~відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір.

Outcome: dismissed