Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У позовній заяві представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] кредитну заборгованість за договором № 2646959 від 01 грудня 2021 року в сумі 39859,68 гривень. Вимоги обґрунтовано тим, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №2646959, за умовами якого товариство надало відповідачу шляхом перерахування на його платіжну картку кредитні кошти. У договорі визначено порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін. 05 травня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" уклали договір факторингу №05052023, на підставі якого позивач набув права вимоги до відповідача, як боржника за вищевказаним кредитним договором, в загальній сумі 39859,68 грн, з яких: 7800,00 грн основна сума боргу, 32059,68 грн проценти за користування кредитними коштами. Після відступлення права вимоги відповідач не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості ні первісному кредитору, ні новому. З моменту отримання права вимоги нарахування жодних штрафних санкцій позивач не здійснював, сума заборгованості залишилась незмінною, тому як новий кредитор просить її стягнути з відповідача у судовому порядку. Заочним рішенням від 01 квітня 2024 року позов задоволено повністю. З [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість за договором № 2646959 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01 грудня 2021 року в загальній сумі 39859,68 гривень, яку становлять: 7800,00 гривень заборгованості за кредитом; 32059,68 гривень заборгованості за процентами. Ухвалою суду від 28 травня 2024 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, хоча про час і місце судового розгляду були належним чином повідомлені, заяв про відкладення розгляду справи чи неможливості розгляду за їх відсутності не подали. За таких обставин суд розглянув справу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив такі фактичні обставини. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2646959. Відповідно до умов цього договору ТОВ «Лінеура Україна» надає відповідачу грошові кошти у розмірі 7800,00 грн (п.1.2 договору). Строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п. 4.2. договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п.1.3 договору). Згідно із п.1.4 договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір припиняється в день повного повернення клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання (п/п.9.3 п.9 договору). Указаний договір, додаток № 1 до цього договору, який являє собою таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С785. 05 травня 2023 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (клієнт) укладений договір факторингу № 05052023, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату набуло належних ТОВ «Лінеура Україна» прав вимоги до зазначених у реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.1 договору). Відповідно до п.1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношеннб до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Актом прийому передачі від 05 травня 2023 року за цим договором факторингу стверджено, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 6727, після чого з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. У витязі з Реєстру боржників до договору факторингу №05052023 від 05.05.2023 щодо відповідача зазначено суму заборгованості в загальній сумі 39859,68 гривень, з яких: 7800,00 грн - основна сума боргу, 32059,68 грн заборгованість за процентами. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті\~3\~Закону України «Про електронну комерцію» (тут і надалі Закон в редакції на дату укладення кредитного договору у цій справі 01.12.2021) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами ст.ст.1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Стороною позивача до позовної заяви додано належним чином завірені копії договору № 2646959 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.12.2021 з додатком та договорів факторингу №05052023. Договір № 2646959 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , а також додаток №1 та паспорт споживчого кредиту підписані обома сторонами шляхом накладення електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Факт укладення договору № 2646959 належним чином підтверджений, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та відповідачем не заперечується. Досліджені у справі докази дають достатні підстави для висновку, що свої договірні зобов`язання кредитодавець ТОВ «Лінеура Україна» виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі 7800,00 гривень. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав. Дослідженими доказами також підтверджено укладення між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та «Лінеура Україна» договору факторингу №05052023 від 05 травня 2023 року, який за своїми формою та змістом, суб`єктним складом відповідає вимогам законодавства. Відповідно до Реєстру боржників до зазначеного договору факторингу за відповідачем [PERSON] значиться заборгованість за договором № 2646959 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в загальній сумі 39859,68 гривень, яка складається з основного боргу в сумі 7800,00 гривень та відсотків в сумі 32059,68 гривень. У заяві про перегляд заочного рішення суми заборгованості по тілу кредиту відповідач не заперечив і не спростував. Отже, кредитна заборгованість за договорам № 2646959 за основним боргом в сумі 7800,00 гривень, на яку позивач набув права вимоги на підставі укладеного договору факторингу №05052023, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. В частині заявлених до стягнення відсотків в сумі 32059,68 гривень відповідач висловився за відсутність підстав для їх нарахування та стягнення з огляду на свій статус військовослужбовця, у зв`язку із чим на нього поширюється дія п.15\~ст.14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей». У пункті 15 статті 14 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції чинної станом на 01 грудня 2021 року (дату укладення кредитного договору) було визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Нині зазначена норма викладена у такій редакції: «Військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій, учасники бойових дій та прирівняні до них особи, а також батьки військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження військової служби, користуються правом безоплатного проїзду всіма видами міського пасажирського транспорту загального користування (крім таксі) в межах адміністративного району за місцем проживання, залізничного та водного транспорту приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Вони мають право на 50-відсоткову знижку при користуванні міжміським залізничним, повітряним, водним та автомобільним транспортом відповідно до закону». Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565ск22), від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Крім цього, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який продовжує діяти по теперішній час. За інформацією [INFO] від 15.03.2024 № 1247 [PERSON] був призваний на строкову військову службу Любомльським ОРВК у складі команди К-65/9062, м.Київ, НУОУ (в/ч [NUMBER] ) 31.10.2017.\~ Із військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 01 листопада 2017 року проходив військову службу у в/ч [NUMBER] , з 12 квітня 2019 року прийнятий на військову службу за контрактом осіб рядового складу строком на три роки по 12 квітня 2022 року. Тобто, на початок введення військового стану в Україні відповідач проходив військову службу за контрактом. Довідкою військової частини [NUMBER] від 15 квітня 2024 року за № 70 стверджено, що старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі по теперішній час. Отже, на момент укладення кредитного договору 01 грудня 2021 року та упродовж усього строку кредитування і по цей час відповідач [PERSON] був і є військовослужбовцем. В Україні на момент укладення договору діяв особливий період і нині триває воєнний стан. Наведені обставини свідчать про те, що на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому відсотки за користування кредитом з нього стягненню не підлягають. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме наявність обґрунтованих та достатніх підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) в сумі 7800,00 гривень. Ураховуючи часткове задоволення позову та положення ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених вимог (19,57%).

Outcome: partial