Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

14.02.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області, [INFO] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, що її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 30.06.2007, який було розірвано 03.07.2017 рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області у справі № 709/1080/17. Після припинення її батьками подружніх відносин вона залишилася проживати із батьком, оскільки до розлучення батьків постійно мешкала у м. Шпола. В свою чергу відповідач переїхала на постійне місце проживання в с. Богодухівка, Золотоніського району Черкаської області до будинку свого співмешканця, з яким в подальшому уклала шлюб. В перші два роки її проживання з батьком вона відвідувала матір на літніх канікулах, однак оскільки під час тимчасового проживання у відповідачки вона не відчувала з її боку до себе душевного тепла та любові, а почувалася потрібною матері лише задля допомоги їй у піклуванні про її молодшу сестру по материнської лінії, тому в подальшому у неї не виникало бажання відвідувати свою матір. Аналогічно у відповідача також не пробуджувалося прагнення бачитися із нею, так як вона жодного разу, починаючи з 2017 року і до цього часу, не відвідувала її за місцем її проживання чи навчання, при цьому її батько ніколи їй не чинив перешкоди у спілкуванні з матір`ю. Її мати деякий час все ж таки підтримувала з нею зв`язок, однак тільки в телефонному режимі, але поступово такий зв`язок припинився. Так, вона перестала телефонувати матері, оскільки не відчувала себе потрібною їй, в цей же час відповідачка ще декілька раз зв`язувалася з нею, однак розмов між ними не виходило так як її привітання з нею починалися із нарікань та лайки, що приводило її в нервовий стан і вона починала плакати. Так, вже протягом останніх трьох років відповідачка взагалі не спілкується з нею, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням тощо. З моменту розірвання шлюбу з її батьком остання не надає будь-якої матеріальної допомоги на її утримання. В той же час, її батько - [PERSON] починаючи із 2017 року постійно одноособово бере активну участь у її вихованні і забезпеченні, піклується про її фізичний та розумовий розвиток. На відміну від матері, з батьком у неї завжди були дружні відносини, збудовані на взаємній повазі, підтримці, довірі та любові один до одного. Так, її батько є для неї єдиною рідною людиною, який все її життя підтримує та турбується про неї. Останнім часом вона відчуває сильні душевні хвилювання пов`язанні з ризиком залишитися без батьківського піклування у разі мобілізації до лав Збройних сил України її батька, тому вона вимушена звернутися до суду із позовом задля документального підтвердження факту її утримання та піклування лише з боку батька, що в свою чергу стане підставою для надання йому відстрочки від мобілізації до набуття нею повноліття. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] (а.с. 33-34). 20.03.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідно до відомостям якого остання зазначає, що не визнає позовні вимоги позивача та наводить свої міркування. Так, дійсно, більшість років подружнього життя (з 2009 року по 2017 рік) вони проживали в м. Шпола, де наймали житло. Проживали однією сім`єю, виховували доньку Діану, яка відвідувала дошкільний навчальний заклад, а потім місцеву школу. У 2017 році, коли донька ходила до третього класу, відносини із чоловіком стали складними і за взаємною згодою між ними, їх шлюб був розірваний рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.07.2017. В кінці червня 2017 року вона стала проживати з [PERSON] в с. Богодухівка Золотоніського району Черкаської області. Донька проживала з нею. За місцем свого проживання вона мала намір влаштувати дитину на навчання до місцевої школи. 30.06.2017, по ініціативі [PERSON] , за її згодою та [PERSON] , вона 2-3 дні перебувала в м. Шпола за місцем проживання батька. Повернулася до неї у липні 2017 року. У середині серпня 2017 року [PERSON] знову забрав дитину до себе, де за її згодою, вона була оформлена на навчання до 4 класу місцевого навчального закладу. Вона купила їй канцелярські приладдя до школи, а з батьком була домовленість, що донька буде приїжджати до неї на канікули, а також була домовленість про сплату неї коштів на утримання та виховання дитини за необхідності. В січні 2018 року донька приїжджала до неї на новорічні свята, отримала придбаний в Польщі її кумою планшет, і за домовленістю з чоловіком вона відвезла Діану до м. Черкаси, де чекав її батько. Відносини у неї з [PERSON] були дружні та теплі. Твердження [PERSON] про те, що у неї не виникало бажання відвідати матір по причині відсутності у неї, як матері, душевного тепла та любові до неї, а також, що вона нібито почувалась потрібною лише задля допомоги у піклуванні про меншу сестру, є хибними, так як під час її приїзду, дітей у неї ще не було. Не погоджується вона із твердженням доньки про те, що не підтримує з нею зв`язок та не надає будь-якої матеріальної допомоги на її утримання. Деякі чеки у неї збереглися, які підтверджують перерахування коштів на банківський рахунок батька та доньки: в 2019 році на загальну суму 3950 грн.; в 2020 році на загальну суму 3412 грн.; в 2021 році на суму 600 грн.; в 2023 році на загальну суму 420 грн. Вона цікавиться життям доньки, її навчанням та її здоров`ям. В розмові з нею по телефону просить показати табель її успішності в школі. Обговорювали з нею питання продовження навчання після закінчення 9 класу. Цікавилась її випускним в 9 класі. Зберігає її фото. Вітає з днем народження. Коли 29.12.2018 у дочки діагностували підозру апендициту, цього ж дня були перераховані кошти на її лікування в розмірі 3015 грн. на рахунок її батька. З часу повномасштабного вторгнення РФ на територію України, вона запропонувала дочці та [PERSON] відпустити Діану з нею в Польщу, дочка відразу погодилась, а батько був проти. Зазначає про те, що вона поважає права дочки та її гідність. Проте, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Тому, вона не може відмовитись від дитини задля можливого надання [PERSON] відстрочки від мобілізації. 20.03.2024 до суду надійшов висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] та рішення виконавчого комітету об`єднаної територіальної громади Шполянської міської ради від 13.03.2024 № 170 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с. 62-64). 11.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає наступне. Риторика відповідача у відзиві щодо її відношення до неї досить сильно відрізняється від їх з нею справжніх відносин, оскільки насправді, з моменту звернення до суду із позовом, окрім байдужості у матері з`явилося до неї почуття помсти, про яке вона дізналася під час телефонної розмови, що відбулася між ними після отримання нею позову, тому її поведінка до неї не змінилася, зокрема у кращій бік. Так у телефонній розмові мати попередила її, що буде змагатися в суді лише з метою помсти її батькові, який буцімто налаштував її проти неї. Просить суд звернути увагу на те, що відповідач починаючи з літа 2017 року жодного разу не приїздила до неї за місцем проживання, в тому числі не була на її випускному вечорі, не допомагала їй у підготовці до нього. Вона не заперечує, що раніше більше спілкувалася із матір`ю, однак поступово цей зв`язок ставав слабшим, інтерес матері до неї як до дитини - зник. Відповідач віддалилася від неї. У 2023 році вона дійсно звернулася до матері з проханням надати їй фінансову допомогу на що вона відгукнулася та перекидала їй на карту протягом трьох місяців (березень-червень) незначні суми коштів, при цьому повідомила її про те, що багато коштів вона перекидати не може, оскільки у неї є двоє малолітніх дітей. Мати не дарувала їй планшету, мова про якій йдеться у відзиву, та не запрошувала її поїхати з нею за кордон. Разом з тим, вона розуміє, що обставини, які виникли у житті, внесли свої корективи у їх з нею відносини. Так, враховуючи не досить дружні відносини між її матір`ю та батьком, а також не близька відстань між населеними пунктами де мешкає відповідач та вона, наявність маленьких дітей та можливі проблеми зі здоров`ям у відповідача, віддалили їх з матір`ю один від одного, оскільки їх спілкування поступово зменшувалося, а потім взагалі зійшло нанівець, так як кожна з них жила своїм життям. Однак, наразі вона звикла проживати без матері, та обходитися без її будь-якої підтримки, вони стали чужими людьми, а тому вона не зможе в майбутньому проживати в сім`ї матері. Разом із тим, її батько всі ці сім років самостійно виховував її, піклувався про неї та продовжує це робити і надалі. Оскільки, в даному випадку, відповідно до норм цивільного законодавства України, задля документального підтвердження факту самостійного виховання її з боку батька виникає необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, вона вимушена звернутися до суду із даними позовом. Таким чином, просить суд врахувати викладені обставини щодо самоусунення матері від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неї та втрати в зв`язку із цим любові і порозуміння між ними, а також факт одноособового виховання батьком її, як дитини та одночасно зважити на її право, як дитини, проживати в атмосфері морального забезпечення, яке вона однозначно втратить у разі мобілізації батька до ЗСУ (а.с. 78-81). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17.04.2024 визнано явку представника третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ у Черкаській області у судові засідання - обов`язковою (а.с. 94-95). 19.04.2024 представник відповідача - адвокат Охріменко Н.І. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, який мотивований наступним. Відповідач заперечує пояснення позивача в частині здійснення нею догляду влітку 2018 та 2019 р.р. за малолітньою [PERSON] , так як такі факти, нічим не підтверджені. Жодних дій чи пояснень, направлених задля помсти колишньому чоловіку, вона не здійснює та здійснювала, в тому числі і в телефонній розмові, що нічим не доведено. Відповідач ніколи не стверджувала, що дарувала планшет Діані, вона передала їй планшет придбаний її кумою в Польщі. Як у відзиві, так і в своїх запереченнях, та в телефонній розмові вона пояснювала доньці та її адвокату, що не може відмовитися від дитини задля можливого надання [PERSON] відстрочки від мобілізації (а.с. 100-102). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 06.05.2024 закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с.127-128). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, в заяві від 20.03.2024 просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 61). Думка неповнолітньої дитини щодо позбавлення батьківських прав її матері з`ясована судом зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив, а тому суд не вбачає необхідності визнавати явку позивача в судове засідання обов`язковою, враховуючи позицію останньої щодо розгляду справи без її участі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що до розлучення із колишнім чоловіком - [PERSON] вони з дитиною проживали в м. Шполі. Після розлучення в 2017 році вона разом із донькою переїхали проживати в Чорнобаївський район. В 2018 році уклала шлюб з [PERSON] та почала проживати разом із ним в с. Богодухівка, Золотоніського (колишнього Чорнобаївського) району Черкаської області. Діана проживала разом із нею до серпня 2017 року. В серпні 2017 року її колишній чоловік забрав доньку до себе в м. Шпола, де вона почала ходити в місцеву школу. Із [PERSON] вони дійшли обоюдної згоди, що донька буде проживати разом із ним, та приїжджати до неї в гості в с. Богодухівка. Деякий час донька приїжджала до неї, але потім припинила. Оскільки вона народила у 2018, 2019 р.р. двох доньок, тому немала змоги сама їздити до м. Шполи провідати старшу доньку. Однак, вона постійно підтримувала з нею зв`язок по телефону. Були випадки, що між ними були непорозуміння, які переважним чином стосувалися її навчання в школі. Крім того, вона не погоджується із твердженням позивача у позовній заяві про те, що не надавала їй матеріальну допомогу та не піклувалася про неї. Так, вона, за можливості, перераховувала на рахунок доньки та колишнього чоловіка грошові кошти, що підтверджується приєднаними до відзиву на позов квитанціями, які нажаль збереглися не всі, зокрема, надавала кошти на лікування та придбання куртки. Зазначає про те, що надавала посильну для неї матеріальну допомогу, як вони домовлялися із колишнім чоловіком, оскільки хворіє та має на утриманні ще двох малолітніх дітей. Дійсно, вона не навідувалася у школу, де навчається її донька та не спілкувалася із вчителями, але постійно запитувала Діану про її навчання та остання відправляла їй фотокопії свого атестата. Коли почалися воєнні дії вона пропонувала Діані поїхати разом з нею та її дітьми до Польщі, остання спочатку погодилася, але потім батько її відмовив їхати зазначаючи, що вона буде нянькою для своїх сестер. Повідомила про те, що заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки, оскільки любить її та бажає спілкуватися із нею, та не може відмовитися від неї задля можливого надання її колишньому чоловіку відстрочки від мобілізації. У разі необхідності, згідна платити аліменти на утримання доньки, але тільки на підставі рішення суду. Представник відповідача - адвокат Охріменко Н.І. заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача, оскільки, на її думку, відсутні законні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, а можливість отримання [PERSON] відстрочки не може бути законною метою для позбавлення відповідача батьківських прав. Звернула увагу суду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який може бути застосований відносно батьків, які злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, що не підтвердилося в судовому засіданні. Висновок органу опіки та піклування Шполянської міської ради, на її думку, є необґрунтованим та передчасним, оскільки останні не зібрали жодних доказів, які характеризують відповідача та не заслухали її на засіданні ради. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області - Кучерява В.М. підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Суду повідомила, що служба у справах дітей викликала на засідання органу відповідачку, однак остання відмовилася приїжджати. В телефонній розмові остання грубо себе поводила, а тому спілкування з нею було припинено. За її спостереженнями вважає, що відповідачка не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки [PERSON] . Матеріальна допомога не носить системний характер. Відповідачка не цікавиться навчанням доньки, не телефонує до вчителів для з`ясування успішності навчання її доньки. В школі її жодного разу не бачили. Під час спілкування із донькою вона постійно її звинувачує, в результаті чого дитина страждає. Діана проживає разом із батьком, а тому у разі якщо батька мобілізують може залишитися сама. Вказана родина не перебуває під наглядом служби у справах дітей. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, 06.05.2024 надіслав до суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі, погоджується із викладеними в позові обставинами (а.с. 117). В судове засідання представник третьої особи - [INFO] не з`явився, 10.04.2024 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 76). Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.12.2007 виконкомом Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 12, її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.07.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, справа № 709/1080/17 (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 16.02.2018 виконавчим комітетом Богодухівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16.02.2018. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 51). Згідно витягу № 1826 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 08.12.2023 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Відповідно до відомостям довідки № 07.12.2023 № 287 виданої дирекцією Шполянського ліцею № 5 Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області [PERSON] , мати його доньки [PERSON] , не бере щоденної участі у вихованні дитини: за час навчання доньки не відвідувала навчального закладу та батьківські збори, не спілкується з учителями, не цікавиться навчанням дитини, а саме: [PERSON] , учениці 10 класу (а.с. 16). Згідно відомостям характеристики з місця проживання дитини [PERSON] та її батька [PERSON] затвердженої головою вуличного комітету вулиці Р. Дульнєва 02.02.2024 [PERSON] неповнолітня дитина [PERSON] починаючи з серпня 2017 року постійно проживає разом зі своїм батьком - [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] . В будинку створені всі необхідні умови для комфортного проживання дитини. За весь час свого проживання в будинку [PERSON] зарекомендував себе як зразковий громадянин, та дбайливий батько, який підтримує чуйні стосунки, як зі своєю донькою, так і у спілкуванні із своєю бабою [PERSON] та сусідами. [PERSON] одноособово займається вихованням доньки [PERSON] та одночасно здійснює догляд за своєю бабою [PERSON] . Дитина завжди має доглянутий та охайний вигляд, спокійна та привітна у контакті зі своїм батьком, прабабою, сусідами та іншими жителями вулиці. Батько дівчини приділяє належну увагу дитині, зокрема супроводжує доньку до школи, а у вихідні дні влаштовує спільні з дитиною прогулянки до спортивних майданчиків. [PERSON] працює електрозварювальником на місцевому підприємстві, де отримує дохід достатній для забезпечення дитини у всім необхідним для проживання. В цей же час [PERSON] , за весь час свого проживання по [ADDRESS] , жодного разу не була помічена жителями вулиці у товаристві своєї матері - [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до відомостям характеристики на ученицю 10 класу Шполянського ліцею № 5 Шполянської міської ради - [PERSON] , остання навчається у Шполянському ліцеї № 5 з першого класу. Володіє учбовим матеріалом на середньому та достатньому рівнях. Навчається не в повну міру своїх можливостей, потребує постійного контролю. До уроків готується не систематично, не уважна. Діана весела, доброзичлива, ввічлива по відношенню до старших та однокласників. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Бере активну участь у громадському житті класу, у різних конкурсах, шкільних заходах. Доручення вчителів та класного керівника виконує вчасно і добросовісно. Батько, [PERSON] , бере участь у житті класу, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Мати з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася (а.с. 15). Відповідно до відомостям довідки № 248 від 08.12.2023 виданої Шполянським центром первинної медико-санітарної допомоги Шполянської міської ради, на прийом до сімейного лікаря [PERSON] з`являлася з 2017 року тільки з батьком (а.с. 20). Рішенням виконавчого комітету об`єднаної територіальної громади Шполянської міської ради № 170 від 13.03.2024 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який відповідає інтересам дитини та є доцільним (а.с. 62). Відповідно до відомостям висновку комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету об`єднаної територіальної громади Шполянської міської ради були досліджені характеристики з місця проживання дитини та її батька, з місця навчання неповнолітньої дитини, довідка з КП «Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади», які приєднані позивачем до матеріалів справи. Зазначено, що відповідно до відомостям акту обстеження умов проживання від 05.03.2024 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] проживають в будинку [PERSON] , яка є прабабусею дівчинки. У Діани є окрема кімната, в якій наявні всі необхідні меблі, ліжко, робочий куточок, шафа для одягу, полиці для підручників, особистих речей. При спілкуванні телефоном з мамою дитини, [PERSON] , з`ясовано, що за 6 років з часу розлучення вона жодного разу не відвідала доньку по місцю проживання, мотивуючи це відсутністю особистого транспорту та тим, що на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей від другого шлюбу. Останній раз мати з донькою бачилися орієнтовно 5 років тому (точної дати мати не пригадує). Разом з тим, кошти на утримання дитини надавалися нею не систематично, час від часу, що свідчить про фактичне одноосібне утримання дитини батьком. Телефонні розмови та переписка між мамою і Діаною носять несистемний характер, мама не впливає на поведінку дитини, її спосіб життя, тобто не бере участі у її вихованні. Під час бесіди [PERSON] жодного разу не згадала про те, що любить свою доньку і хоче налагодити з нею стосунки, натомість звинувачувала її та колишнього чоловіка у наданні комісії неправдивої інформації. Враховуючи вищезазначене, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] (а.с. 63-64). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч. 5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 6 ст. 19 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ст. ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Як встановлено судом, сторони дійшли до згоди між собою, що неповнолітня донька сторін буде проживати з батьком - позивачем по справі в м. Шпола, Звенигородського району Черкаської області. На час розгляду справи судом відповідач не оспорює визначене ними місце проживання дитини. Аналізуючи висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області щодо доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд наголошує на тому, що службою у справах дітей не були зібрані жодні характеризуючи дані на відповідача з місця її проживання та/або роботи тощо, жодним чином не мотивована саме доцільність позбавлення матері батьківських прав, не було з`ясовано можливість застосування до відповідача інших попереджувальних заходів впливу замість позбавлення батьківських прав. Найкращих інтересів дитини, яким відповідає позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, у висновку служби не наведено. Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області - Кучерява В.М. раніше родина [PERSON] на обліку у службі у справах дітей не перебувала. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача був підготовлений за заявою [PERSON] . Таким чином, користуючись своїм правом наданим положеннями ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки вважає його неповним та передчасним, а тому не може покласти його в основу судового рішення. В судовому засіданні були досліджені квитанції про здійснення переказів [PERSON] та [PERSON] (чоловік [PERSON] ) на рахунок [PERSON] та [PERSON] , які приєднані відповідачем до відзиву на позов (а.с. 55-58). Суд погоджується із твердженням представника третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області про те, що переказ грошових коштів не носив систематичний характер, однак, на думку суду, вказані перекази коштів, які хоч і не є значними, свідчать про те, що відповідачка не самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а надає посильну для неї матеріальну допомогу, враховуючи перебування на утриманні останньої ще двох малолітніх дітей. Відповідно до характеристики виданої 12.03.2024 старостою села Богодухівка, Золотоніського району Черкаської області гр. [PERSON] тимчасово ніде не працює, проживає без реєстрації в сім`ї разом із чоловіком [PERSON] та дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Компрометуючих матеріалів відносно гр. [PERSON] старостат не має (а.с.53 з оборотної сторони). Згідно відомостям консультативного висновку спеціаліста від 18.03.2024 [PERSON] має захворювання щитовидної залози та потребує лікування (а.с. 54). Стосовно твердження позивача у позовній заяві та відповіді на відзив про те, що її мати, на її думку, не в достатньому розмірі приймає участі в її утриманні, суд роз`яснює, що остання не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Також, суд погоджується із твердженням представника відповідача - адвоката Охріменко Н.І. про те, що не може бути достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав необхідність документального підтвердження факту перебування дитини на утриманні лише батька з метою надання йому відстрочки від мобілізації. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Отже, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та те, що спілкування дитини з матір`ю може мати негативний влив на останню. Саме проживання матері дитини в іншому населеному пункті не є перешкодою для спілкування з дитиною засобами електронного зв`язку. Крім того, суд звертає увагу на тому, що наявність непорозумінь між матір`ю та донькою пов`язаних з навчанням та іншими побутовими питаннями, також не є достатньою підставою для застосування до відповідачки таких крайніх заходів впливу на батьків як позбавлення батьківських прав. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , а тому вважає за необхідне у позові відмовити. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судовий збір залишається за позивачем. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed