Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначав, що уклав з відповідачкою шлюб, який зареєстрований 03.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, а/з №762. Від подружнього життя у них є неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що причиною розпаду сім`ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, внаслідок чого сторони перестали розуміти один одного та втратили почуття любові, поваги та довіри. Сторони вже тривалий час не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин. Вважає, що шлюб набув формального характеру та його збереження неможливе. Просить шлюб, укладений з відповідачкою розірвати та місце проживання дітей визначити з батьком [PERSON] . Ухвалою Сторожинецького районного суду від 20.05.2024 року, у справі було відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 03.06.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, а/з №762, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 03.06.2007 року. Відповідно до копій свідоцтв про народження: серії [NUMBER] та [NUMBER] сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно положень ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач не бажає перебувати в шлюбі з відповідачкою. Наведене свідчить, що шлюб між сторонами розпався і не відповідає своєму призначенню. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача з огляду на відсутність його згоди, яка є основою шлюбу. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд виходить з наступного. Позивач просить визначити місце проживання з батьком, зазначивши, що спору про місце проживання дітей немає, що також підтвердила відповідачка у своїй заяві про визнання позовних вимог. Позивачем не надано доказів наявності спору про місце проживання дітей. Не надано доказів також і того, що місце проживання сторін різне. З акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого сільським головою [PERSON] 25.04.2024 року вбачається, що і позивач і відповідачка зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , тобто за однією адресою, де проживають також і їх діти, які досягли десяти років. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 і ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , шодо визначення місця проживання дітей та враховуючи вказані норми Закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком не підлягають задоволенню, зважаючи на відсутність спору між батьками дітей щодо місця їх проживання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Outcome: partial