Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

15.02.2022 позивач [PERSON] звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із вказаним позовом, зазначивши, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.09.2019 близько 18 год. 12 хв. на відрізку автошляху між населеними пунктами с. Приборівка Липовецького району Вінницької області та с. Стадниця Вінницького району Вінницької області, відбулось зіткнення автомобілів, серед яких був і належний позивачу на праві приватної власності автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , яким він особисто керував. ДТП сталась внаслідок порушення Правил дорожнього руху України громадянином [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] , що встановлено судовим рішенням, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «Країна» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4273809 від 12.10.2018. Внаслідок вказаної події [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП, однак йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4 п.37.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пропуском ним строку для звернення до страхової компанії з метою страхового відшкодування. Позивач вказує на те, що причини пропуску такого строку є поважними, оскільки він зміг звернутися до страховика лише після встановлення вини [PERSON] у вчиненні ДТП вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 21.09.2020 у справі №136/400/20, яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 18.02.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.03.2022 позовну заяву повернуто позивачу з підстав не усунення недоліків позову. Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.04.2022 вказану ухвалу суду скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 17.05.2022 справу передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2022 головуючим суддею у справі було визначено [PERSON] . Ухвалою суду від 24.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Представник відповідача у встановлений судом строк подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням того, що позивач звернувся до відповідача із пропуском однорічного строку для подання заяви на виплату страхового відшкодування, а тому рішення АТ «СК «Країна» про відмову у виплаті страхового відшкодування ґрунтується на вимогах закону. 05.09.2022 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав, що позивач повідомив 19.09.2019 відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 17.09.2019 за участю [PERSON] . При прийнятті повідомлення представник страхової компанії роз`яснив позивачу, що за отриманням виплати необхідно звертатися після набрання вироком законної сили, чим проявив недобросовісну поведінку по відношенню до потерпілого. Після набрання законної сили вироком суду відносно [PERSON] (22.10.2020), позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування від 07.12.2020, а 08.12.2020 представник АТ «СК «Країна» здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] . Із вказаного слідує, що відсутні обставини, які вказують на неможливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Позивач надав транспортний засіб для огляду, тобто поведінка потерпілої особи є добросовісною. Тривалість розгляду кримінального провадження з березня 2020 року по 22.10.2020 (дата набрання вироком законної сили) стали причиною пропуску строку зверненням позивача за отриманням страхового відшкодування. З урахуванням наведеного вище представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 14.09.2022 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідач діяв добросовісно та відповідно до вимог законодавства, а отже, підстави для задоволення позову відсутні. 18.01.2024 розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Києва призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, оскільки згідно з наказом №3/02-02 від 11.01.2024 суддю [PERSON] відраховано зі штату Подільського районного суду міста Києва. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 01.02.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 27.05.2024 до суду надійшли письмові додаткові пояснення представника відповідача. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі, в якій просив у задоволенні позову відмовити. З огляду на наведене, із урахуванням наявних в матеріалах справи заяв сторін по суті справи, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною першою статті другої ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 17.09.2019 близько 18 год. 12 хв. на відрізку автошляху між населеними пунктами с. Приборівка Липовецького району Вінницької області та с. Стадниця Вінницького району Вінницької області відбулось зіткнення автомобілів, серед яких був і належний позивачу на праві приватної власності автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , яким він особисто керував. ДТП сталось внаслідок порушення Правил дорожнього руху України громадянином [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] згідно полісу №АМ/4273809 від 12.10.2018 була застрахована в АТ «СК «Країна», ліміт відповідальності за шкоду завдану майну -100 000,00 грн. Пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до пункту 34.2статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). 19.09.2019 [PERSON] повідомив АТ «СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду. При прийнятті повідомлення представник страхової компанії роз`яснив позивачу, що за отриманням страхової виплати йому необхідно звертатися після набрання вироком законної сили. Ухвалою слідчого судді Липовецього районного суду Вінницької області від 08.10.2019 на автомобіль «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] було накладено арешт, у зв`язку з чим транспортний засіб знаходився на території стаціонарного майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області. Згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України «227 від 23.12.2019 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] станом на 17.09.2019 становить 256 483,95 грн. Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 21.09.2020 у справі №136/400/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4 250,00 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Знято арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Липовецього районного суду Вінницької області від 08.10.2019, а транспортний засіб «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] повернуто власнику. Вирок суду від 21.09.2020 у справі №136/400/20 набрав законної сили 22.10.2020. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Після набрання законної сили вироком суду відносно [PERSON] позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування від 07.12.2020, а 08.12.2020 представник АТ «СК «Країна» здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] . З вказаного слідує, що відсутні обставини, які вказують на неможливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Позивач надав транспортний засіб для огляду, тобто поведінка потерпілої особи є добросовісною. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі №577/5482/19 (провадження № 61-13591св20) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 36.2 статті 36Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1статті 37 Закону № 1961 IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено наступні висновки. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілої особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності відповідно до статей 263-264, статті 267 ЦК України. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві, відповідно до положень статті 12 ЦК України, як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин та принципу повного відшкодування шкоди, суд з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді дійшой висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. З урахуванням викладеного, суд вважає, що навіть у разі пропуску потерпілою особою строку, встановленого у статті 37 Закону № 1961 IV, остання вправі звернутися із позовом про відшкодування майнової шкоди, завданої у ДТП, в судовому порядку безпосередньо до страховика, у разі, якщо розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, за наявності поважних причин несвоєчасного звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.01.2022 у справі №640/15546/17. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відмова страховика у здійсненні виплати з підстав недотримання строку звернення є такою, що порушує захищене статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на ефективний засіб юридичного захисту. Наявність засобу юридичного захисту в розумінні ст. 13 поряд із закріпленням обґрунтованості вимог повинно забезпечувати можливість відшкодування шкоди. Розгляду підлягають усі процедури: як судові, так і позасудові. Формальні засоби юридичного захисту, що перешкоджають розгляду скарги за суттю, у тому числі судові перегляди, можуть не задовольняти вимоги ст. 13. Характер засобу юридичного захисту, необхідного для дотримання ст. 13, залежить від природи можливого порушення. В більшості випадків буває достатньо відшкодування. Із урахуванням наведеного, суд вважає, що тривалість судового розгляду справи про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, а саме з березня 2020 року по 22.10.2020, та встановлення його вини не може бути підставою для позбавлення [PERSON] права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди у наслідок ДТП, яка мала місце 17.09.2019. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з АТ «СК «Країна» на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 100 000 грн., в межах ліміту відповідальності страховика. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved