Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив звільнити його від сплати аліментів та припинити стягнення аліментів на користь відповідача на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , які призначені наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 25.11.2021 з 20.10.2021. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 04.06.2005. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з ним за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його утриманні. 25.11.2021 Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей, починаючи з 20.10.2021. До січня 2023 року сторони займалися утриманням дітей разом, з січня 2023 року діти повністю перебувають на утриманні позивача. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.04.2023 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] у 2023 році досяг повноліття. З січня 2023 року відповідач участі у утриманні дітей не приймає. У зв`язку з чим позивач просить звільнити його від сплати аліментів та припинити стягнення аліментів з 20.10.2021 за судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області від 25.11.2021. Представник відповідача надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.04.2023. 20.10.2021 звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів, оскільки позивач тривалий час не проживав з родиною, матеріально не допомагав дітям. Весь час до розірвання шлюбу відповідач проживала з дітьми, а після розірвання шлюбу позивач створив нестерпні умови для подальшого проживання відповідача. Наразі діти дійсно проживають з позивачем, тому проти задоволення позову відповідач не заперечує. Позивач надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві просила розглянути справу без участі відповідача та її представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. 13.06.2024 до суду надійшла заява адвоката Неженець Т.І. в якій проти задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів не заперечували, просили провести розгляд справи без них. Згідно з ч.\~ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати\~позов на\~будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.04.2023 (а.с.12) розірвано, укладений 04.06.2005, між сторонами шлюб. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.16-17). Згідно копії судового наказу, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 25.11.2021 (а.с.18-19) з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх\~видів заробітку\~(доходу)\~боржника,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку\~та не\~більше десяти\~прожиткових мінімумів\~на дитину\~відповідного віку\~щомісячно,\~починаючи з\~20.10.2021\~і до\~досягнення обома\~дітьми повноліття. На підставі вказаного судового наказу 04.03.2024 відкрито виконавче провадження №74315579, що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.33). Згідно копії розрахунку заборгованості (а.с.37) по вказаному виконавчому провадженню станом на 29.02.2024 заборгованість позивача складає 106443.19 грн. Згідно копії довідки №07 від 30.01.2024 з Чугуївської міської ради (а.с.10) позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживають [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. Згідно заяв [PERSON] (а.с.21), [PERSON] (а.с.22) від 04.02.2024, діти проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . До січня 2023 року батьки разом займалися їх вихованням та матеріальним забезпеченням. З січня 2023 року мати разом з ними не проживає, не приймає участі у вихованні і матеріальному забезпеченні. Донька повідомила, що в подальшому проживатиме разом з батьком, який не перешкоджає матері спілкуватись з ними. Згідно копії довідки від 06.06.2024 №125 з Чугуївської міської ради (а.с.54) позивач зареєстрований та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач була зареєстрована за вказаною адресою, проте з 01.02.2023 по теперішній час не проживає. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2004 (а.с.13) [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно копії довідки №2 від 08.01.2024 з Державного біотехнологічного університету (а.с.8) [PERSON] є студентом денної форми навчання Факультету переробних і харчових виробництв Державного біотехнологічного університету. Згідно довідки про доходи від 08.02.2024 (а.с.9) позивач працевлаштований у КВ «Донець» ВП КП «Харківводоканал» та отримує заробітну плату. Вказане також підтверджується копією довідки № 27-01-08/68 від 31.01.2024 з КВ «Донець» ВП КП «Харківводоканал» (а.с.11). Позивач зареєстрований як фізична особа підприємець, що підтверджується копією виписки з ЄДРЮОФОПтГФ №465999811277 від 17.01.2023 (а.с.14) та копією витягу №1129 з реєстру платників єдиного податку від 08.09.2022 (а.с.15). Надано також виписку з АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку від 07.06.2024 (а.с.55-68), згідно якої відбувались перекази коштів, однак ані власники вказаних карт, ані призначення платежу у вказаній виписці не зазначені. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до ст.141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої\~статті 181 СК України\~визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п.17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2\~ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема - з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає з батьком, [PERSON] досяг повноліття. Відповідно ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено дитина [PERSON] проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. [PERSON] досяг повноліття, тому стягнення на нього аліментів припинилося з досягненням повноліття. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі судового наказу №636/4740/21 від 25.11.2021, виданого Чугуївським міським судом Харківської області. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу\~статей 267 - 271 СК України\~вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. Водночас обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. З наведеного вбачається, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від сплати аліментів. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дітей. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то стягнення аліментів має бути припинено з дати подання позову до суду, тобто з 20 лютого 2024 року. Відповідно до положень частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ЦПК України\~не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору. Таким чином, суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у цілому, доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів та звільнення від сплати аліментів в подальшому, є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню. Частинами 1-4\~статті 12 ЦПК України\~установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст.\~81, ч. 1 ст.\~83 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Outcome: partial