Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Служба у справах дітей Кам`янської сільської ради в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернулася до суду з зазначеним вище позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Як доводиться свідоцтвами про народження, батьками дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] перебувають на обліку служби у справах дітей Кам`янської сільської ради як діти, які опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю [PERSON] , [INFO] своїх батьківських обов`язків. Батько [PERSON] участі у вихованні дітей не бере. Відповідно до довідки про склад сім`ї, наданої Михальчанським старостинським округом № 1212 від 21 листопада 2023 року гр. [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , за цією адресою зареєстровані також її діти. Згідно характеристики виданої Михальчанським старостинським округом, [PERSON] , на даний час за вказаною адресою не проживає, фактичне місце проживання не відоме. Стан здоров`я дітей, при постановці на облік в службі у справах дітей Кам`янської сільської ради, був не відомий, матері було рекомендовано пройти медичний огляд дітей та надати висновки про стан здоров`я дітей, однак остання не бажала виконувати рекомендації працівників служби у справах дітей. 29.03.2023 року, староста Михальчанського старостинського округу повідомила, що діти проживають у бабусі, місце знаходження матері невідоме. Батько проживає в м.Чернівці. Цього ж дня начальник служби у справах дітей Кам`янської сільської ради разом з старостою Михальчанського старостинського округу та поліцейськими офіцерами громади виїхали на повідомлення, вході обстеження умов проживання дітей, з"ясувалося, що діти дійсно вже 10 днів проживають з бабусею [PERSON] , мати їх залишила, сказавши, що іде в магазин і більше до дітей не приходила і не цікавилася їхнім життям. Місцезнаходження матері дітей - [PERSON] , їм не відоме. Зі слів бабусі батько до дітей ніколи не приходив і участі у вихованні дітей не брав. За заявою бабусі [PERSON] , діти тимчасово влаштовані на проживання у неї. Начальник служби у справах дітей Кам`янської сільської ради, провела розмову з [PERSON] та повідомила, що діти залишилися без догляду і що він, як батько, має обов"язок та право забрати їх на виховання до себе. Однак батько [PERSON] відмовився забрати дітей, так як постійної роботи він не має, а також не має власного житла. 19 липня 2023 року, начальник Служби у справах дітей Кам`янської сільської ради, разом з старостою Михальчанського старостинського округу, та поліцейським офіцером громади було здійснено виїзд з метою обстеження умов проживання дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на момент обстеження діти перебували по місцю тимчасового влаштування у бабусі, [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] , ні матір, ні батько дітей, життям дітей не цікавилися. На засідання комісії по захисту прав дитини, яке відбулося [INFO] [PERSON] , батько дітей не прийшов. 07.08.2023 року відбулося повторне засідання комісії на яке батько дітей також не з`явився. Враховуючи те що [PERSON] , [INFO] до дітей не приходить, життям дітей не цікавиться, підготовкою дітей до самостійного життя не займається, дітей на даний час виховує бабуся , позивач вважає , що є всі підстави для вирішення питання щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , р.н. Доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , підтверджується рішенням виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області № 82 від 08 серпня 2023 року. У зв`язку із вищезазначеним просять позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 06.07.2018 у розмірі 1400 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку, враховуючи інфляційні показники, до досягнення дітей повноліття. Ухвалою суду від 18.04.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.04.2024 року було залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог [PERSON] , закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала. Третя особа [PERSON] пояснила суду, що вона є бабусею дітей по лінії матері. Всі троє неповнолітніх дітей наразі проживають у неї. Її дочка - матір дітей вже позбавлена батьківських прав. На її думку, батька дітей також належить позбавити батьківських прав, оскільки він ніяких обовязків по вихованню дітей не здійснює і матеріально їх не утримує, не цікавиться їхнім життям, не навідує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.04.2013 року, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.07.2018 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.09.2014 року (а.с.6-8). Із характеристики наданої Михальчанським старостинським округом від 29 березня 2024 року № 51 судом встановлено, що малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та їх мати зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Фактичне виховання дітей здійснює їх бабуся [PERSON] . (а.с.10) У відповідності до наказу № 01 від 30.01.2023 року виданого Сторожинецьким районним центром соціальної служби для сім`ї, дітей та молоді неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] 19.03.2020 року поставлено на облік як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, з підстав ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.11) Із вбачається із розпорядження № 34/ос від 29 березня 2023 року, Кам`янецька сільська рада Чернівецького району, Чернівецької області тимчасово влаштувала дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , які залишились без батьківського піклування та виховання, у їхньої бабусі [PERSON] за адресою с. Заволока, Чернівецької області, Чернівецького району. (а.с.12) Згідно акту обстеження сім`ї №16 від 19.07.2023 року та акту № 10 від 06.03.2024 року затвердженого начальником служби у справах дітей Кам`янецької сільської ради та Михальчанського старостинського округу судом встановлено, що на момент обстеження неповнолітні діти перебувають у безпеці, всім необхідним забезпечені, навчаються у школі, зі слів [PERSON] ні мати дітей ні батько жодного разу дітей не відвідували та жодного разу до дітей не телефонували. (а.с.14-15) З рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області № 82 від 09 серпня 2023 року судом встановлено, що виконкомом сільської ради вирішено вважати підтвердженим факт ухилення [PERSON] [INFO] , від виконання своїх батьківських обов`язків відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Рішенням № 82 виконавчого комітету Кам"янської сільської ради визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношеню до [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей (а.с.16) Згідно писмової заяви від 25.05.2023 року [PERSON] , [INFO] повідомляє, що не має можливості забрати малолітніх дітей до себе на виховання по причині відсутності у нього власного житла та належних умов для проживання (а.с. 17) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідачу, як батьку дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), що зазначив і позивач у позовній заяві. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши їх без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дітьми та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Також, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то слід вказати про наступне. Згідно ч.2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] на утримання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь визначити їх у розмірі 1400 гривень на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку, враховуючи інфляційні показники, до досягнення дітей повноліття. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивач був звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про позбавлення батьківських прав та за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позовні вимоги задоволено, суд вважає, що згідно вимог ст. 141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідачів на користь Державного бюджету України. На підставі викладеного та

Outcome: approved