Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-забачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що у\~період з\~14.04.2005 по\~27.12.2022\~року він знаходився у трудових відносинах з Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Підприємством була нарахована, але не виплачена заробітна плата за серпень-грудень 2022 року у розмірі\~54\~956,40\~грн. 27.12.2022 року він був звільнений та по теперішній час боржник з ним не розрахувався, що змушує звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2024 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. 13.03.2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позову та вказано, що тривалість затримки виплат зумовлена фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, просив зменшити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, представник відповідача зазначив про визнання позову повністю. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що у період з 14.04.2005 року по 27.12.2022 року [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з Державне підприємство «Східний гірничо -збагачувальний комбінат». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці [NUMBER] . Відповідачем Державним підприємством «Східний гірничо -збагачувальний комбінат» [PERSON] була нарахована,\~але не\~виплачена заробітна\~плата у\~розмірі 54\~956,40\~грн., за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень місяці 2022 року, що підтверджується довідкою про доходи № 73 від 16.06.2023 року. 27.12.2022 року [PERSON] був звільнений. Частиною 3\~статті 6 Конституції України\~встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до\~ст. 94 КЗпП України\~та\~ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці"\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (ч. 1 ч. 2\~Закону України "Про оплату праці"). Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до положень ст. 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, яка ратифікована 31 січня 1961 року, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Конвенції ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу (ст. 12 Конвенції про захист заробітної плати). Статтею 141 КЗпП України\~встановлено, що обов`язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Положенням ч. 1\~ст. 21 Закону України "Про оплату праці"\~передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною 2\~статті 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Посилання представника відповідача на відсутність фінансової можливості своєчасно виплачувати заробітну плату позивачеві суд не приймає до уваги. Згідно довідки № 73 від 16.06.2023 року, підприємство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі 54\~956,40 грн. Тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 54\~956,40 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки відповідача № 72 від 16.06.2023 року середньомісячна заробітна плата позивача становить 12\~848,40 грн., а середньоденна 597,60 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 77\~090,40 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Враховуючи вищевикладене та повне визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 54\~956,40 грн. та 77\~090,40 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір"\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають повному задоволенню, то за правилами\~ст. 141 ЦПК України\~із відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1\~211,20грн. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру в сумі 1\~211,20 грн., сплаченого позивачем при пред`явленні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Згідно із\~ст. 430 УПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved