Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] визначити з позивачем [PERSON] . Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що від\~шлюбу сторони\~мають спільного\~сина [PERSON] .\~Рішенням Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області від\~01.04.2024\~року по\~справі №\~537/1119/24\~шлюб між\~сторонами розірваний,\~місце проживання\~сина не\~визначено.Тому вирішила звернутися до суду з позовом про встановлення місця проживання сина з позивачем. 04.04.2024 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 17.04.2024 від представника виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Данилейко Н.А. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи для підготовки письмового висновку органу опіки та піклування визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та затвердження його виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Відповідачем [PERSON] 18.04.2024 року подано до суду відзив, в якому зазначив, що неповнолітній син [PERSON] з жовтня 2023 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Позивачка має схильність до неконтрольованої агресії, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Позивач від своїх обов`язків, як матір самоусунулась, хоча ніяких перешкод для спілкування з сином відповідач не чинив. Заставити сина спілкуватися чи зустрічатися з матір`ю відповідач не може, хоча неодноразово просив зателефонувати матері. У задоволенні позову просив відмовити. 23.04.2024 відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення коштів (аліментів) на утримання дитини, в якій просить місце проживання дитини [PERSON] визначити з батьком [PERSON] . Оскільки [PERSON] в середині грудня 2023 року випхала дитину на сходовий майданчик і сказала що він також може йти з батьком. З цього часу [PERSON] разом з сином проживають за адресою [ADDRESS] . Кожного дня [PERSON] відводить сина до гімназії та забирає, дитина відвідує гурток з англійської мови, секцію з плавання, стоматологічний кабінет, оплату за все проводить батько. [PERSON] давно не цікавиться дитиною, про що свідчать лист адміністрації Кременчуцької гімназії № 1 від 27.03.2024. Також, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а саме 29.10.2033. 07.05.2024 через електронний суд від представника [PERSON] - адвоката Чупілко М.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому представник посилається на докази які були додані [PERSON] до первинного позову, а саме копії постанов Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представником третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Таценюк С.П. до суду подано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1207 від 28.05.2024 року. 28.05.2024 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Клопотання [PERSON] - \~задоволено. Вирішено заслухати в судовому засіданні думку малолітньої особи [PERSON] , для з`ясування його думки стосовно визначення його місця проживання без присутності батьків в присутності представника виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування та психолога. Позивач та її представник - адвокат Чупілко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Відповідач та його представник - адвокат Чирва В.П. просили відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі. Просили визначити місце проживання сина [PERSON] разом з батьком. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування в судовому засіданні просила при винесенні рішення врахувати рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28.05.2024 № 1207 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . В судовому засіданні було заслухано малолітнього [PERSON] , який повідомив, що зараз проживає з батьком на [PERSON] , наразі канікули. До цього проживали разом з мамою, папою на водоканалі. [PERSON] з мамою посварилися. Мама вигнала мене з дому. Схватила нігтями за шию, було боляче. Ми разом з батьком пішли на [PERSON] . З мамою не хочу спілкуватися. З батьком не сваримося, коли звонить мама, то не бере трубку. З батьком ходять на плавання та футбол. [PERSON] не дуже відноситься. Мама постійно сварилася. Мама мені нічого не приносить. З часу спілкування з органами опіки з мамою не спілкувався. Мама інколи забирала зі школи, він не хотів, але мама все одно забирала. Наладити відносини з мамою не бажає. Якщо батько їде у відрядження то залишається з дядьком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що в жовтні 2023 року приходив син [PERSON] та повідомив, що буде жити з нами. Рішив остаточно залишитися у нас. До цього часу проживав в квартирі по [ADDRESS] , яка належить невістці. З 2013 року син разом з невісткою проживали разом, чому розійшлися не знає. Знає, що невістка вигнала сина разом з дитиною. З жовтня 2023 року у нього проживає внук. Мати дитині не дзвонить, подарунки не передає. Дитина відноситься до батька добре. Син [PERSON] займається дитиною, ходять в басейн, водить до школи, витрати на дитину на синові. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює психологом, працювала з дитиною [PERSON] і може пояснити наступне. Дитина дає відповіді обґрунтовано на всі поставлені її питання, ніякого тиску на дитину не було. Категоричне відношення це результат виховання дитини , її ставлення, емоційний зв`язок між подіями. Вважає, що дитині з батьком буде краще. У разі залишення з матірю буде психологічна травма для дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач дуже гарна людина, батько погано відносився до дитини, дитина боїться батька. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що працює психологом у школі, [PERSON] є учнем 2 класу. За заявою матері з весни 2024 року спілкувалася з дитиною на перервах, за заявою матері вона надала консультативний висновок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що зараз проживають з дитиною у його батьків. Дійсно його колишня дружина вигнала їх сина з квартири. Не приділяла ніякої уваги сину. Останнім часом не бувала вдома, не готувала їжу. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що підтримує позовну заяву прохає суд її задовільнити. Зараз вона дійсно працює та отримує кошти. ЇЇ колишній чоловік постійно чинив тиск на неї, ображав. Всі конфлікти відбувалися на очах дитини. Матеріальну допомогу дитині дійсно не надавала. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З 07 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 04.11.2015. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.04.2024 по справі № 537/1119/24 шлюб між сторонами розірваний. Малолітній [PERSON] , з 04.03.2016 зареєстрований за адресою [ADDRESS] , про наявний в матеріалах справи Витяг з реєстру територіальної громади № 2024/000813916 від 24.01.2024. [PERSON] навчається у Кременчуцькій гімназії № 1 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в 2-Б класі, про що свідчить довідка з навчального закладу від 24.01.2024 № 01-22/41. Згідно характеристики навчального закладу, [PERSON] , до листопада 2023 року проживав за адресою [ADDRESS] , на сьогоднішній день мешкає за адресою [ADDRESS] разом з батьком. Дитина комунікабельна, товаришує з учнями класу, має досить розвинену уяву. Протягом І семестру 2023/2024 навчального року в гімназію приводили та забирали [PERSON] батьки почергово. У ІІ семестрі це робить виключно батько. Лише декілька разів після уроків забирала мати. Відповідно відповідей з комунального закладу позашкільної освіти Кременчуцький міський будинок дитячої та юнацької творчості Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 02-15/51 від 26.03.2024, ЦКСТАД Нафтохімік № 20/60 від 27.03.2024 відвідує заняття гуртка Easy English та секцію плавання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 1207 від 28.05.2024 року, визначено доцільним місце проживання малолітньої дитини з батьком. Висновок обґрунтований тим, що спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було обстежено умови проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживають батько [PERSON] (батько), [PERSON] (син), [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся), [PERSON] (дядько). Під час спілкування з малолітнім [PERSON] встановлено, що хлопчик комунікабельний, активний, допитливий. Він повідомив, що йому подобається проживати з батьком та іншими членами родини, пояснив, що у родині тата його люблять. Зазначив, що не бажає повертатися до помешкання матері, пояснивши це тим, що у неї ніколи не має на нього часу, вона весь час займається соцмережами, дратується, коли він щось прохає її, часто кричить на нього, штурхає, застосовує покарання, ставить у куток. Хлопчик зазначив, що йому не подобається проводити час з мамою у зв`язку з тим, що вона постійно його знімає на камеру телефону, записує їх розмови на диктофон., а йому це неприємно. Зазначив, що на відміну від матері батько піклується про нього, приділяє багато уваги. Відповідно до інформації Кременчуцького міського центру соціальних служб від 28.03.2024 № 03.1-07/712, 27.03.2024 фахівцями центру здійснено оцінку потреб гр.. [PERSON] за місцем проживання [ADDRESS] . На момент відвідування належні умови для дитини не створені, відсутнє дитяче спальне місце та місце для навчальних занять. Зі слів матері у помешканні іде ремонт, але ознаки його візуально не спостерігалися. Згідно\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі\~ст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За правилами ч. 1\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За змістом ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини\~(ч.ч. 1,2 ст. 15 Закону України Про охорону дитинства). Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,\~адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Пункт 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно з ч. ч. 2, 7-9\~ст.7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства"\~встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому стали соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 28.05.2024 № 1207 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , дійшов висновку про достатність вказаного висновку як доказу у справі. В судовому засіданні встановлено, що позивач працює фізичною особою-підприємцем. Відповідач [PERSON] працює ПрАТ Кременчуцький завод дорожніх машин, заступником директора з виробництва і маркетингу, що підтверджується виробничою характеристикою та довідкою про доходи від 19.03.2024 № 52/81. Малолітня дитина [PERSON] на даний час проживає з батьком. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] займається вихованням малолітньої дитини, [PERSON] , піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір , позивача за первісним позовом [PERSON] права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у його вихованні. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення зустрічної позовної заяви в частині вимог визначення місця проживання дитини. За змістом ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1,2,3 ст.182 СК України передбачено,що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу)платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З аналізу змісту вказаних правових норм вбачається, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. З аналізу вказаних норм СК України слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.\~ Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 523/2927/18 (провадження № 61-13820св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 487/5798/20 (провадження № 61-13023св21) зазначено, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів. Як встановлено судом під час судового розгляду, малолітній син [PERSON] , проживає разом зі своїм батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем за зустрічним позовом під час судового розгляду. Відповідачем за зустрічним позовом не надано суду доказів на підтвердження того, що на її утриманні є інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім`ї. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення її від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи також відсутні. [PERSON] є особою працездатного віку, що здатна забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини, доказів її матеріального становища, які б свідчили про те, що остання не має можливості сплачувати аліменти в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що аліменти з відповідачки за зустрічною позовною заявою мають бути стягнуті участці від її доходу, як просить [PERSON] у своєму зустрічному позові,\~у розмірі\~частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів слід почати з 23 квітня 2024 року. Відповідно до ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно\~ст. 430 ЦПК України\~рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно із частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених судових витрат позивачем за зустрічним позовом долучено квитанцію від 17 квітня 2024 року про сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. Частиною першою\~статті 15 ЦПК України\~встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та адвокатську діяльність, про що зазначено в частині четвертій\~статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 статті\~1, частин третьої та п`ятої статті\~27\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити\~Конституції України\~та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої\~статті 1\~Закону України\~"Про\~адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному\~та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав\~і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 гривень, які згідно з договором про надання правничої допомоги від 22.03.2024 № 24/03 є фіксованим гонораром. Вважає, що ці витрати є реальними та підтвердженими матеріалами справи. Крім цього, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, зазначив, що необґрунтоване зменшення судом витрат на професійну правничу допомогу є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом. Відповідно до\~ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.\~ Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.\~ При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У питанні розподілу витрат на професійну правничу допомогу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц висловила правову позицію про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Підсумовуючи вище наведене, можна зробити висновок, що\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За змістом\~ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~суд не може втручатися у фінансові правовідносини адвоката і клієнта, проте з огляду на положення\~ЦПК України\~суд зобов`язаний оцінити обсяг адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума фактично обґрунтованою. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved