Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

02.01.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Болоховцев Є. О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І. А. про зміну черговості спадкування та усунення від права на спадкування. У обґрунтування позовних вимог вказав, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , який від шлюбу з [PERSON] має дочку [PERSON] . 19.05.1995 їх батьки [PERSON] , [PERSON] разом з її братом [PERSON] за процедурою приватизації отримали свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний № [NUMBER] , згідно якому вказаним особам на праві спільної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . У 2020 році у [PERSON] було виявлено онкологічне захворювання передміхурової залози четвертого ступеня, у зв`язку з чим з 27.12.2022 йому було встановлено першу групу інвалідності та визначено, що він потребує постійного стороннього догляду, внаслідок чого [PERSON] прийняла на себе фактичне, моральне та фінансове забезпечення чисельних медичних обстежень, курсів загального лікування та хіміотерапії [PERSON] . Крім того, [PERSON] , яка є інвалідом другої групи з 07.12.2007 та є непрацездатною, а також за умов хвороби та передчасної смерті 10.02.2023 її сина інваліда третьої групи з 01.01.2022 [PERSON] , взяла на себе зобов`язання щодо сплати комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після чого його дочка [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І. А. із заявою про прийняття спадщини. Позивачка [PERSON] також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги в порядку ст. 1262 ЦК України. Вважала, що оскільки вона фактично та постійно проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] з травня 2005 року, в той час як відповідачка з батьком спілкувалася, але в квартирі з ним разом не проживала, [PERSON] має законні підстави для одержання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги. Крім того, відповідачка, будучі обізнаною про стан здоров`я свого батька [PERSON] , стану його непрацездатності та необхідності значних фінансових витрат для його лікування та підтримки життєздатності, ухилялася від надання допомоги своєму батькові, не надавала фінансової допомоги, все більше скорочуючи спілкування з ним під час прогресування його хвороби, тому [PERSON] вважає, що відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування після [PERSON] , у зв`язку з чим просила змінити черговість одержання [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом надання [PERSON] права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, а також усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті її батька - [PERSON] на підставі ст. 1224 ЦК України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.01.2024 року відкрито провадження в загальному позовному провадженні. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08.05.2024 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. 13.03.2022 відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі, посилаючись на те, що з 17.05.1982 її батько [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований як єдиний власник за адресою: [ADDRESS] , страждав на захворювання передміхурової залози (онкологія), у зв`язку з чим йому була встановлена перша група інвалідності з 27.12.2022 безстроково за загальним захворюванням. Протягом всієї хвороби [PERSON] вона фінансово підтримувала його, купувала продукти харчування, ліки, відвідувала з ним медичні заклади в ході проходження ним лікування, сплачувала медичні послуги. [INFO] її батько [PERSON] помер, оригінал свідоцтва про смерть був отриманий [PERSON] та на теперішній час знаходиться в неї; саме вона проводила організацію його поховання та сплату проведених ритуальних послуг, що підтверджується відповідними документами із зазначенням її прізвища\~« [PERSON] »\~як замовника.\~Між нею\~та батьком\~не було\~жодних конфліктів,\~вона ніколи\~не ухилялась\~від допомоги\~та догляду\~за ним.\~Після смерті\~батька вона\~своєчасно звернулася\~до приватного\~нотаріусу Харківського\~міського нотаріального\~округу Харківської\~областіХарченко І. А. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого до Спадкового реєстру було внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи № 70994941 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . [PERSON] з 1977 року не була зареєстрована та не проживала за адресою: [ADDRESS] , право власності на квартиру за нею не зареєстровано, з 23.11.1977 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 19.03.2009 знята з зазначеного місця реєстрації та 16.04.2009 її місце проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачка [PERSON] , 1953 року народження, є інвалідом другої групи та старше за [PERSON] , 1961 року народження, її інвалідність була встановлена за 15 років до виявлення хвороби у [PERSON] та встановлення йому інвалідності, тому це спростовує її ствердження щодо можливості надання догляду за інвалідом [PERSON] ; [PERSON] була призначена державна допомога хворій особі з метою самообслуговування та виплата грошової компенсації за догляд соціальним працівником; КНП ХОР «Обласний центр онкології» [PERSON] з 10.05.2023 по 11.05.2023 було надано курс стаціонарного лікування у відділенні онкоурології з приводу основного захворювання, безкоштовно видано лікарські засоби; з наданих позивачкою квитанцій про сплату придбаних медикаментів неможливо встановити необхідність призначення та отримання саме [PERSON] цих ліків, оскільки позивачка [PERSON] є інвалідом другої групи, що є підставою для об`єктивних сумнівів щодо можливості особистого використання [PERSON] придбаних препаратів. Також зазначила, що документація щодо замовлення виготовлення пам`ятнику з натурального каменю на [PERSON] , на сина [PERSON] - [PERSON] та на особисто позивачку - [PERSON] не було узгоджено з нею та зроблено за особистим побажанням позивачки та на її власний розсуд, та є неналежним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, як і надані позивачкою карта комплектації, додаток до договору від 25.02.2011, комерційна пропозиція від 08.08.2008 щодо заміни вікон за адресою: [ADDRESS] . Крім того, ствердження [PERSON] щодо сплати нею комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] , де проживав [PERSON] , спростовується фактом наявності за квартирою боргу комунальних служб: КП «Харківські теплові мережі» станом на січень 2024 рік заборгованість за вищезазначеною квартирою становить 110539,05 грн.; КП «Харківводоканал» станом на 08.03.2024 рік заборгованість по водопостачанню становить 12204,85 грн.; ПАТ «Харківенергозбуд» станом на 29.02.2024 рік заборгованість становить 5051,70 грн., у зв`язку з чим просила у задоволенні позову відмовити. 09.04.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Болоховцевим Є. О. надані пояснення, згідно яким вся медична документація з 2022 рокуформувалась та накопичувалась у позивачки, оскільки саме вона контролювала процес лікування [PERSON] та спілкувалась з усіма лікарями свого брата; за наявності вільних від коштовного лікування хвороби [PERSON] грошей, разом із [PERSON] намагалася виконувати зобов`язання щодо сплати комунальних послуг по квартирі за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] не надала жодного доказу щодо допомоги своєму батькові та іншим родичам щодо погашення будь-якої частки заборгованості; відповідачка замовчує факт втрати позивачкою протягом чотирьох місяців сина та брата; всі візити до лікарів з приводу лікування [PERSON] здійснювалось у присутності [PERSON] , перевезення якого здійснювалось за кошти позивачки; відповідачка є фінансово спроможньою для надання фінансової допомоги онкохворому; оплата послуг на поховання здійснювалась [PERSON] за кошти, надані позивачкою, у зв`язку з чим позов підтримав у повному обсязі. Позивачка та її представник у судове засідання з`явилися, надали пояснення, аналогічні доводам позовної заяви, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно належним чином, надала відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І. А. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно належним чином, причини неявки суду не повідомила. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 27.04.1953 Ленінським рай РАГС м. Харкова, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого Ленінським рай РАГС м. Харкова 13.09.1961, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Ленінським відділом РАГС м. Харкова від 02.11.1983, [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . 16.09.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого 16.09.1992 Ленінським відділом РАГС м. Харкова, актовий запис № 438. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 19.05.1995 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 29.12.2001 Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, [PERSON] , [INFO] , з 23.11.1977 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , 19.03.2009 знята з зазначеного місця реєстрації та 16.04.2009 її місце проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК ХАР-06 № 043975 від 10.01.2008 року [PERSON] , 1953 року народження, встановлена друга група інвалідності з 01.12.2007 безстроково за загальним захворюванням, рекомендовано використання професійних навичок без додаткового навантаження, видано пенсійне посвідчення № [NUMBER] за інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням. З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 29 від 25.11.2014 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченості житловою площею вбачається, що [PERSON] є уповноваженим власником квартири [ADDRESS] , зареєстрований у квартирі один. За життя\~ [PERSON] ,\~1961\~року народження,\~страждав на\~захворювання передміхурової\~залози (онкологія),\~що підтверджується\~довідкою КНП\~«Харківська поліклініка\~№ 24»\~ХМР від\~27.01.2023; довідками Обласного\~центру онкології\~від 04.11.2022,\~07.12.2022,\~04.05.2023;\~висновком КНП\~«Харківська поліклініка\~№ 24»\~ХМР від\~01.12.2022;\~ витягом\~з амбулаторної\~картки №\~77534\~для МСЕК\~від 07.12.2022; медичним висновком КНП «Харківська поліклініка № 24» ХМР № 598 від 15.05.2023; випискою з медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне утворення Обласного центру онкології від 11.05.2023; індивідуальною програмою реабілітації від 06.01.2023. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК 12 ААВ № 334582 від 06.01.2023 року [PERSON] встановлена перша група інвалідності з 27.12.2022 безстроково за загальним захворюванням, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Згідно з довідкою ДУ «Інститут медичної радіології та онкології ім. С. П. Григор`єва НАМН України» від 06.03.2023 [PERSON] , [INFO] , хворів на рак простати (клініко-рентгенологічно)Т4NхМ1(oss) ІV ст., стан на фоні андрогендеприваційної терапії від 08.11.2022, ІІ клінічна група; усі візити пацієнта до клініки відбувалися за присутності [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області щодо надання допомоги на поховання [PERSON] відмовлено за відсутності відповідної заяви та належних документів. Згідно з відповіддю Департаменту охорони здоров`я від 19.05.2023 щодо надання матеріальної допомоги [PERSON] повідомлено, що КНП ХОР «Обласний центр онкології» [PERSON] з 10.05.2023 по 11.05.2023 було надано курс стаціонарного лікування у відділенні онкоурології з приводу основного захворювання, безкоштовно видано лікарські засоби. у наданні матеріальної допомоги відмовлено. Як вбачається з відповіді Адміністрації Холодногірського району ХМР від 19.05.2023 щодо забезпечення засобами реабілітації [PERSON] [PERSON] у наданні допомоги відмовлено у зв`язку з відсутністю належної документації та особистого звернення особи з інвалідністю чи його законного представника. 02.06.2023 року [PERSON] була видана довіреність, посвідчена державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К. В., якою [PERSON] уповноважив [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . представляти його інтереси з усіх без винятку питань в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах банку, органах Пенсійного фонду, АТ «Укрпошта» з метою отримання будь-яких виплат, переказів; органах Управління праці та соціального захисту населення щодо отримання виплат; у будь-яких медичних установах з метою отримання довідок, висновків про стан здоров`я [PERSON] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 12.07.2023 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції. Судом встановлено, що організацію поховання [PERSON] та сплату проведених ритуальних послуг проводила [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням від 09.07.2023, актом № 000170 та актом № 000400 КП «Ритуал» ХМР. Як вбачається\~з витягу\~про реєстрацію\~в Спадковому\~реєстрі від\~ 26.07.2023\~приватним нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Харківської\~областіХарченко І. А. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 70994941 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що за квартирою [ADDRESS] нараховано борг: КП «Харківські теплові мережі» станом на січень 2024 рік заборгованість за вищезазначеною квартирою становить 110539,05 грн.; КП «Харківводоканал» станом на 08.03.2024 рік заборгованість по водопостачанню, водовідведенню, абонентському обслуговуванню та ремонту ВБС становить 18900,50 грн.; ПАТ «Харківенергозбуд» станом на 29.02.2024 рік заборгованість становить 5051,70 грн. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що доньку померлого [PERSON] [PERSON] не бачила, зі слів позивачки їй відомо, що донька декілька разів возила батька до лікарні, але за рахунок позивачки, особисто передачу грошових коштів не бачила. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частинами першою, другою, п`ятою\~статті 263 ЦПК України\~визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В силу ст. 1261 України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). За приписами\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини. Згідно з частинами п`ятою, шостою\~статті 1224 ЦК України\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Виходячи зі змісту частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до\~СК України\~не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах\~від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18),\~від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 766/16750/16-ц (провадження № 61-16352св19), від 14 червня 2023 у справі № 753/4968/21 (провадження № 61-10251св22). Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі\~№ 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі\~№ 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. У пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої\~статті 1224 ЦК України\~стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами\~СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. У справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України\~має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Таким чином, при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця необхідно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)). Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 520/1637/15-ц (провадження № 61-33748св18), від 24 вересня 2020 року у справі № 320/2176/17-ц (провадження № 61-40450св18), від 30 серпня 2021 року у справі № 619/1534/17 (провадження № 61-3598св21), від 14 червня 2023 у справі № 753/4968/21 викладав висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо усунення права на спадкування особи на підставі частини другої\~статті 1224 ЦК України. Так, у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 320/2176/17-ц та від 30 серпня 2021 року у справі № 619/1534/17, погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про усунення особи від права на спадкування на підставі частини другої\~статті 1224 ЦК України\~у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, виснувано, що осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій\~статті 1259 ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі № 206/68/15-ц (провадження № 61-2254св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2018 року в справі № 441/509/16 (провадження № 61-27049св18)). Відповідно до ч. 1\~ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України\~учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У якості доказів суду надано договір-замовлення від 26.07.2023 року, акт здачі-приймання виконаних робіт від 02.11.2023 року про замовлення [PERSON] виготовлення пам`ятнику з натурального каменю граніт з гравіровками на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; договір № 6 від 25.02.2011, додаток до договору № 6 від 25.02.2011 про надання послуг з виготовлення відливу вікна на замовлення [PERSON] , а також комерційну пропозицію та карту комплектації замовлення [PERSON] вікон за адресою: [ADDRESS] , які суд визнає неналежними доказами, оскільки вони не відносяться до предмету позову щодо надання догляду за інвалідом [PERSON] , а тому в силу вимог ст. 77 ЦПК України до розгляду не приймає. Також як позивачем, так і відповідачем суду надано копії квитанцій про купівлю ліків в аптеках м. Харкова, які суд також визнає неналежними доказами та до розгляду не приймає, оскільки з квитанцій неможливо зробити висновок щодо особи платника коштів, особи отримувача ліків, необхідності здійснення подібних витрат за відсутні будь-які лікарських призначень медикаментозних засобів та відношення цих доказів до предмету позову щодо надання догляду [PERSON] , а тому зазначені докази викликають об`єктивних сумнівів, не підтверджують та не спростовують доводів сторін. Доводи позивача [PERSON] про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем та надавала йому допомогу не можуть бути достатньою обставиною для усунення відповідача від права на спадкування за законом в розумінні частини п`ятої\~статті 1224 ЦК України, оскільки сам факт того, що позивач здійснювала за ним догляд не є підставою для зміни черговості спадкування та усунення відповідача від спадкування. Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що відповідач мав можливість надати допомогу спадкодавцю, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання і при цьому ухилення полягало в умисних діях чи бездіяльності відповідача, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто винної поведінки спадкоємця, який усвідомлював свій обов`язок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій та чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Суд уважає, що позиція позивача є недоведеною належними та допустимими доказами на підтвердження обставин, встановлення яких необхідно для зміни судом черговості спадкування та усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування у розумінні ст. 1224 ЦК України, оскільки доказів на підтвердження надання [PERSON] допомоги, здійснення нею витрат за власний рахунок на утримання та лікування [PERSON] , факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання хворого батька відповідачкою, наявності можливостей для цього та свідомого невиконання [PERSON] своїх обов`язків не надано, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог вважає за необхідне відмовити у повному обсязі. ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. За вимогами ч.ч. 1, 6\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати, передбачені пп. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір",\~підлягають віднесенню на рахунок держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed