Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та немайнової шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2023 року о 17 год. 30 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER] рухаючись по другорядній дорозі по вулиці Набережна, в селі Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області не надав дорогу автомобілю «Mercedes» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження вищевказаних автомобілів, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2023 року, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 22.02.2023 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 028/23-Т/Ц2 від 22.02.2023 року, предметом якого визначено майнові інтереси, що не суперечать Закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення та додатковим обладнанням до нього, вказаними у розділах 5, 6 цього Договору. Інформація про ТЗ: «Mercedes» реєстраційний номер [NUMBER] , 2017 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] . Відповідно п. 28.2.12 Розділу 28.2 Договору страховик не відшкодовує втрату товарної вартості ТЗ. За результатами розгляду наданих страховою компанією документів, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатило на користь позивача страхове відшкодування за вирахуванням cуми втрати товарної вартості транспортного засобу. Так, позивач вказує, що хоча цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП і була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу № [NUMBER] в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі встановленим лімітом 160000,00 грн., франшиза 3200,00 грн., однак втрата товарного вигляду автомобіля в силу зазначених вимог Закону не відшкодовується страховиком, а покладається на винуватця ДТП. Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 226-1-2023 від 21.11.2023 року вартість матеріального збитку завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу склала 359087,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] склала 341009,97 грн.. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування, що дорівнювало вартості відновлювального ремонту в сумі 341009,97 грн., а отже залишилось не відшкодовано втрата товарної вартості автомобіля, що становить 18077 (вісімнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 73 коп. (Дослідження за п. 1.5 звіту та п. 28.2.12 Розділу 28.2 Договору КАСКО). Крім того, позивач зазначала, що вищевказана матеріальна шкода заподіяла їй душевні та психологічні страждання та переживання, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням та пошкодженням її майна; в порушенні цивільних прав, нормального ритму життя. Зазначала, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вказувала, що сума в розмірі 10 000,00 грн. є достатньою для відшкодування моральної шкоди. Отже,\~розрахунок ціни\~позову,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача складається\~з втрати товарної вартості, яка становить 18 077,73 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди, а також витрати на залучення оцінювача в сумі 2 500,00 грн. На підставі вище наведеного, позивач просила суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму величини втрати товарної вартості автомобіля в розмірі: 18 077 (вісімнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 73 коп., витрати на проведення звіту в розмірі: 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., що разом становлять 30577 (тридцять тисяч п`ятсот сімдесят сім) грн. 73 коп., а також понесені судові витрати. 20.03.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощено позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала клопотання в якому просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначений чинним законодавством порядку. Відзив до суду не надходив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 06.11.2023 року о 17 год. 30 хв. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER] рухаючись по другорядній дорозі по вулиці Набережна, в селі Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області не надав дорогу автомобілю «Mercedes» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що спричинило дорожньо-транспортну пригоду та пошкодження вищевказаних автомобілів, чим порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2023 року, [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 22.02.2023 року між позивачем та ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 028/23-Т/Ц2 від 22.02.2023 року, предметом якого визначено майнові інтереси, що не суперечать Закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення та додатковим обладнанням до нього, вказаними у розділах 5, 6 цього Договору. Інформація про ТЗ: «Mercedes» реєстраційний номер [NUMBER] , 2017 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] . Відповідно п. 28.2.12 Розділу 28.2 Договору страховик не відшкодовує втрату товарної вартості ТЗ. За результатами розгляду наданих страховою компанією документів, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатило на користь позивача страхове відшкодування за вирахуванням cуми втрати товарної вартості транспортного засобу. Хоча цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mitsubishi» реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП і була застрахована за полісом обов`язкового страхування власника наземного транспортного засобу № [NUMBER] в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» зі встановленим лімітом 160000,00 грн., франшиза 3200,00 грн., однак втрата товарного вигляду автомобіля в силу зазначених вимог Закону не відшкодовується страховиком, а покладається на винуватця ДТП. Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 226-1-2023 від 21.11.2023 року вартість матеріального збитку завданого позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу склала 359087,70 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] склала 341009,97 грн.. ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» здійснено виплату страхового відшкодування, що дорівнювало вартості відновлювального ремонту в сумі 341009,97 грн., а отже залишилось не відшкодовано втрата товарної вартості автомобіля, що становить 18077 (вісімнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 73 коп. (Дослідження за п. 1.5 звіту та п. 28.2.12 Розділу 28.2 Договору КАСКО). Відповідно до статті 32.7 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до Правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювана шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного суду № 212/2534/16-ц від 13.11.2019 року; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019 року; № 490/898/16-ц від 01.08.2019 року. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі-Методика) товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до пп. 8.6.1 п.8.6 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталей, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Оскільки позивач звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди. Стороною відповідача не надано доказів в розумінні положень ст. ст.\~76-81\~ЦПК України на спростування даних обставин. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити суму величини втрати товарної вартості автомобіля в розмірі: 18 077 (вісімнадцять тисяч сімдесят сім) грн. 73 коп.. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке. Відповідно до ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п. п. 3, 9 постанови від\~31.03.1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд вважає, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, на які він посилаються як на такі, що завдали душевних страждань та переживань, а також не підтверджено доказами самого факту наявності у нього душевних страждань та переживань, у зв`язку з наявністю таких обставин. Крім того, позивач не довів суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі, так як будь-які докази спричинення відповідачем моральної шкоди в заявленому розмірі у справі відсутні. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім цього, для визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок страхового випадку, позивачем замовлено звіт про оцінку КТЗ. За послуги з проведенням звіту позивач сплатив 2500 грн. 00 коп. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved