Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Кузьмінський Ю.В. звернувся до суду з позовом до Глуховецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю. У вказаній позовній заяві позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . У державній нотаріальній конторі позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою та був відібраний при розкуркулюванні у [PERSON] , передано у власність його доньці та матері позивача [PERSON] . Однак за життя [PERSON] право власності на вказаний будинок не оформила. Державний реєстратор відмовив позивачу у проведенні реєстраційних дій, оскільки право власності на будинок за даною адресою зареєстровано за [PERSON] . Позивач з 2004 року вона і по теперішній час відкрито та безперервно володіє та користується домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним володінням чужим майном, у неї виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст. 344 Цивільного кодексу України. Ухвалою суду від 01 березня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року закрито підготовче провадження. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кузьмінський Ю.В. у судове засідання не з`явилися, представник надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, позов підтримує. Представник відповідача Глуховецької селищної ради в судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить розглядати справу без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами та долучені до матеріалів справи письмові докази, правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75750720 від 08 лютого 2024 року вбачається, що 03 червня 2005 року Козятинською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №392/2005 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно довідки №79/01-16 від 08 лютого 2024 року, виданої завідувачем Козятинської державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа 392/2005. Спадкоємцем за законом є [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2008 року [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,62 га, розташованої в [ADDRESS] . Рішенням засідання районної комісії по реабілітації жертв політичних репресій на Україні прирайдержадміністрації від 13 січня 1993 року признано факт розкуркулення [PERSON] в 1933 році, що проживав в с. Білопілля. Будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , відібраний при розкуркулюванні у [PERSON] , передано у власність його доньці [PERSON] . Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовлено на замовлення [PERSON] . Згідно довідки №4-62 від 29 березня 2023 року, виданої старостою с. Білопілля, на підставі запису по погосподарській книзі №2 Глуховецької селищної ради, номер об`єкта погосподарського обліку №010107-3, житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , числиться за [PERSON] . Відповідно до довідки №228 від 13 квітня 2023 року, виданої керівником Козятинського ВП КП "ВООБТІ", станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване в цілому за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 вересня 1992 року. Державний реєстратор відмовив позивачу [PERSON] у проведенні реєстраційних дій, оскільки право власності на будинок за даною адресою зареєстровано за [PERSON] , що підтверджено відповідним рішенням від 20 лютого 2024 року. Допитана в судовому засіданні 23 травня 2024 року свідок [PERSON] суду пояснила, що мати позивача постійно проживала в будинку по [ADDRESS] . Позивач вже більше 15 років володіє та користується вказаним домоволодінням. Філліпову вона знала, проте їй невідомо, яким чином вона стала власником даного будинку. До своєї смерті вона проживала в [ADDRESS] у неї не було. Батька позивача реабілітували і вони постійно проживали в даному будинку. Допитана в судовому засіданні 23 травня 2024 року свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була матір`ю позивача і постійно проживала в будинку по [ADDRESS] . Позивач вже більше 15 років володіє та користується вказаним домоволодінням. Філліпова ніколи не проживала у вищевказаному будинку, оскільки в неї було своє житло. Родичів у останньої немає. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначила, що з 2004 року користується житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним будинком, має право на нього в силу положень статті 344 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях уча сників справи, їхніх представників. Беручи до уваги, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та продовжує більше десяти років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на цей житловий будинок, жодних спадкоємців, які б претендували на зазначене майно судом не встановлено, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначений будинок за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved