Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

26.04.2024 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача [PERSON] , надійшла вказана позовна заява, у якій просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу у справі №363/1891/24 від 18.04.2024, виданого Вишгородським районним судом Київської області, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , і стягувати їх у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2024 до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 302,80 гривні та на користь позивача у розмірі 1211,20 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 24.11.2007 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб та [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] донька [PERSON] . З народження син почав постійно хворіти, перебував у медичних закладах на лікуванні і так як позивач не могла ефективно працювати, у зв`язку з хворобою сина, подружжя домовилось, що позивач буде виховувати дітей і займатись домашнім господарством, а відповідач дбатиме про матеріальне забезпечення сім?ї. У подальшому, спільне подружнє життя у позивача з відповідачем не склалось і в кінці 2023 року позивач запропонувала відповідачу розлучитися, на що відповідач повністю погодився, а до моменту розлучення і поділу майна подружжя, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] , позивач запропонувала відповідачу пожити у своїх батьків чи іншому зручному для нього місці, тому що позивач повинна бути разом з дітьми і займатись їх вихованням. Не дійшовши згоди, позивач, відповідач та діти продовжили проживати разом, але позивач, не в змозі терпіти психологічне та фізичне насилля з боку відповідача, знову порушила питання щодо неможливості спільного проживання. Проте, в кінці лютого 2024 року відповідач своїми діями та поведінкою змусив позивача покинути місце спільного з ним проживання, та, як зазначено позивачем, без коштів та без речей. Позивач змушена було позичити гроші у знайомих, орендувати квартиру та влаштувалася на роботу. Оренда квартири складає 8500 грн, а її заробітна плата 8654,25 грн., якої не вистачає їй для забезпечення належних умов життя доньки, яка залишилася з нею, а син з відповідачем. 12.03.2024 позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, оскільки він відмовився її утримувати. Не бажаючи сплачувати аліменти на утримання доньки, відповідачем додано до відзиву довідку про його доходи у розмірі 9000,42 грн, проте позивач зазначає, що вказаний дохід відповідача не відповідає дійсності, оскільки він додатково отримує дохід як ФОП та приховує його, а також залишив у себе усі спільні заощадження та має у власності і користується автомобілем, вартість якого 1800000,00 грн. 16.04.2024 рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/1286/24 стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі частки з усіх видій його заробітку (доходу). Крім цього позивач, 11.04.2024 звернулася до відповідача із письмовим клопотанням і проханням тимчасово, до моменту поділу майна подружжя, пожити їй з дітьми у будинку та щоб він сплачував аліменти на дітей з урахуванням дійсних його доходів. У позові також зазначено, що позивач 18.04.2024 звернулася до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та до Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської РДА із клопотанням та проханням провести бесіду з [PERSON] , вказати йому на протиправність його дій і донести до нього той факт, що буде краще і для позивача і для дітей, йому тимчасово, до моменту поділу спільної сумісної власності подружжя, пожити у своїх батьків чи іншому зручному для нього місці і надати інформацію та документи про спільне майно подружжя. Посилаючись на обставини, викладені у позові, позивач вважає, що розмір аліментів, які будуть достатні відповідачу для утримання дитини [PERSON] , [INFO] , є у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.04.2024 до досягнення дитиною повноліття тим більше, що син у відповідача мешкає тимчасово до періоду розподілу майна подружжя і це вимушена міра, тому що сину потрібно закінчити ліцей, у якому він вчився з дитинства. Судовий збір на користь держави у розмірі 302 гривні 80 копійок позивач вважає необхідним стягнути з [PERSON] , так як в нього перебувають всі спільні грошові кошти подружжя. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 02.05.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження у судове засідання на 15:00 10.06.2024, про що повідомлено учасників провадження у встановленому законом порядку. У судове засідання призначене на 10.06.2024 з`явилися: представник позивача [PERSON] , відповідач та його представник адвокат Опришко Е.В. У судовому засіданні, за клопотанням сторони відповідача, долучено до матеріалів справи: характеристику, надану відповідачу за місцем роботи, та побутову характеристику за місцем проживання, довідку з місця роботи, Договір купівлі-продажу транспортного засобу позивачем та видаткову накладну щодо сплати вартості транспортного засобу. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, зазначивши, що позивач фізично не в змозі сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання сина у встановленому судовим наказом розмірі від її доходів, оскільки її дохід це лише заробітна плата, орендує квартиру та має борги перед родичами. Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що займається вихованням та утриманням обох дітей, нині має лише заробітну плату за фактичним місцем роботи, не заперечуючи, що до вересня 2023 року мав кращі заробітки, які втрачено. Також зазначив, що не чинить першкод позивачу у доступі до будинку і позивач, за власним бажання, залишаючи місце проживання з ним, син допомагав їй переносити речі до автомобіля, яким вона користується, а тому вважає, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, вказала, що сторони у справі є внутрішньо переміщеними особами із тимчасово окупованої території АРК, мають двох дітей. Відповідач отримує дохід у розмірі 9000 гривень, а позивач 8000 гривень, діти потребують однакового забезпечення, при цьому позивач за власним бажанням з донькою виїхала з будинку. Сторони не розлучені і ніхто їй не чинить перешкод проживати у будинку. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктами 17 частини першої статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Заслухавши учасників провадження, дослідивши у судовому засіданні письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27.11.2007 перебувають у зареєстрованому шлюбі та у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] донька [PERSON] , батьками яких вони зазначені у свідоцтвах про народження дійте (а.с. 13,14,15). Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого №835 за період з 26.03.2015 по 15.04.2015, дитині [PERSON] встановлено діагноз: бронхіальна астма, змішана форма, персистуючий легкий перебіг, ДН 0-Іст. Харчова алергія. Медикаментозна алергія (нурофен-сироп, йод). Алергічний персистуючий рініт, середньо-важкий перебіг. Викривлення носової перетинки вліво. Плоскостопості немає. Логоневроз. Проведено обстеження та призначено лікування (а.с. 35-36). Долучений позивачем «Щоденник» від 31.10.2023, не містить ідентифікуючих даних, а тому судом не береться до уваги як доказ у справі (а.с. 37). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16.04.2024 у справі №363/1286/24 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] судові витрати у розмірі 605,60 грн на користь держави (а.с. 21-22). Як встановлено судом під час розгляду справи №363/1286/24 та про це зазначено у судовому рішенні, діти сторін офіційно зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Позивач орендує квартиру за адресою [ADDRESS] та фактично проживає за вказаною адресою. Позивач офіційно працює у ТОВ «Софіївсько-Борщагівський заклад дошкільної освіти «Софія» вихователем та отримує заробітну плату в розмірі 8654,25 грн. Відповідач офіційно працює в Катюжанському опорному ліцеї Димерської селищної ради вчителем інформатики з навантаженням повної тарифної ставки в розмірі 9000,42 грн з 23.10.2023, позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання. Також, судом встановлено, що сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] народився, доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з мамою та знаходиться на її утриманні, син проживає з батьком та знаходиться на утриманні батька. Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16.04.2024 у справі №363/1286/24 набрало законної сили 17.05.2024. Крім цього, 18.04.2024 Вишгородським районним судом Київської області у справі №363/1891/24, за заявою [PERSON] видано судовий наказ, яким стягнуто щомісячно з [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Джанкойським МВ ГУ МВС України в Криму 15 березня 2008 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області 16 листопада 2000 року, РНОКПП - [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ) на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 квітня 2024 року до його повноліття, тобто до [INFO] . Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Джанкойським МВ ГУ МВС України в Криму 15 березня 2008 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь держави судовий збір у розмірі 302 (триста дві) грн. 80 (вісімдесят) коп. (а.с. 23). Позивач [PERSON] не погоджується із розміром аліментів, які з неї стягнуто вказаним судовим наказом та вважає, що заява [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів, спрямована на умисне порушення матеріального права позивача і її дітей, зловживанням процесуальними правами, введенням суду в оману, на підставі перекручених обставин справи і має на меті досягти іншу ціль, а саме позбавити позивача її частки в спільному майні подружжя. Так, як убачається із копії Договору оренди житлового приміщення від 01.03.2024, позивач орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за вказаною адресою (а.с. 16-18). Як зазначено у договорі, орендна плата за житло складає 8500,00 грн за місяць. Так, як убачається із матеріалів справи, місце проживання позивача та відповідача з 12.04.2013 зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , та право власності на будинок за вказаною адресою, зареєстроване за [PERSON] з 25.12.2012 (а.с. 11, 12, 39). Згідно довідок від 09.04.2024 №03-25/01 та від 11.04.2024 №03-25/02, виданих ТОВ «Софіївсько-Борщагівський заклад дошкільної освіти «Софія», позивач офіційно працює на посаді вихователя з 01.04.2024 та її заробітна плата складає 8654,25 грн. (а.с. 19,20). З долучених до позову матеріалів, убачається, що позивач 11.04.2024 та 17.04.2024 зверталася письмово до відповідача із пропозиціями щодо місця її проживання, поділу майна подружжя, сплати аліментів, а також про надання їй документів та інформації щодо спільного майна подружжя (а.с. 24, 25-26). Крім цього, 18.04.2024 позивач зверталася із ідентичними за змістом клопотаннями про отримання інформації до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області та до Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської районної державної адміністрації, у яких, описавши обставини спору з відповідачем, просила вжити певні дії щодо відповідача з метою визначення місця її проживання, надання їй відповідачем документів та інформації щодо спільного майна подружжя (а.с. 27-30). Як встановлено у судовому засіданні, сторона позивача не отримала відповіді на її звернення. Із поданих стороною відповідача документів, а саме із довідки №64 від 21.03.2024 та характеристики, наданої Катюжанським опорним ліцеєм Димерської селищної ради, убачається, що відповідач з 23.10.2023 офіційно працює в Катюжанському опорному ліцеї Димерської селищної ради на посаді вчителя інформатики з навантаженням повної тарифної ставки в розмірі 9000,42 грн. Відповідач позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, згідно побутової характеристики від 25.03.2024 №196/22-23, наданої Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області (а.с.57-59). Крім цього, стороною відповідача, не заперечуючи факт перебування у користуванні відповідача транспортного засобу, також, на підтвердження наявності у позивача автомобіля, надано суду копію Договору від 05.08.2022 купівлі-продажу транспортного засобу позивачем та копію квитанції про сплату його вартості позивачем (а.с. 60-63). Перебування у користування позивача придбаного нею транспортного засобу, не заперечувалося представником позивача у судовому засіданні. Вирішуючи спір за заявленими позивачем вимогами про зменшення розміру аліментів, які стягуються з неї на корись відповідача на утримання дитини, суд враховує таке. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічне положення норм законодавства передбачено частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою статті 182 СК України передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Виходячи з наведених вище положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я. При розгляді справ про зміну розміру аліментів слід приймати до уваги, що вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, але такими доказами можуть бути, наприклад, довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 та ОК-7, а також інформація (витяг, довідка) про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, які містять, зокрема, дані щодо суми всіх доходів фізичної особи за відповідний період. Відповідно висновку дійшов верховний Суд в постанові від 14 червня 2023 року (справа № 758/8284/21). Як убачається із змісту позову, позивач пред`явила позов про зменшення розміру аліментів, посилаючись на її скрутне матеріальне становище, порівняно з відповідачем, який, як стверджує сторона позивача, крім заробітної плати, має додатковий прибуток оскільки згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.04.2024, він є ФОП, при цьому суду не надано доказів про отримання відповідачем прибутку від такої діяльності. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. В постанові Верховного Суду від 11.06.2020 (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. У даному випадку стороною позивача не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, в тому числі, щодо суттєвого погіршення її матеріального стану, що відповідач примусово виселив позивача з донькою та чинить їй перешкоди у користуванні будинком, що змусило її винаймати житло. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дійсного матеріального стану позивача та відповідача, крім довідок про розмір їх заробітної плати за місцем роботи, який є майже однаковим, і це не свідчить про те, що заробітна плата є єдиним джерелом їх доходів. Водночас, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №759/10277/18). У даному випадку, надані до суду докази не доводять наявності підстав для зменшення розміру аліментів, який не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а вимоги позивача про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 302,80 грн за видачу судового наказу, є необґрунтованими, а тому суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed