Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23.05.2021 року між ТзОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою [PERSON] було укладено Договір позики № 2372041, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з врахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 ЦКУ). За умовами договору, відповідач отримала позику в розмірі 5500 грн, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 13.10.2021 року між ТзОВ «МАНІФОЮ» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13/10-2021, у відповідності до умов якого, до останнього, перейшло право майнової вимоги за договором позики № 2372041від 23.05.2021 року. У свою чергу, 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за договором позики № 2372041 від 23.05.2021 року, що укладений між ТзОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою [PERSON] . Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на 15.03.2024 року утворилася заборгованість у загальній сумі 92 779,82 грн, яка складається з: 5500 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 87229,82 грн - заборгованість по відсотках. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 30 872,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5500,00 грн; заборгованість за відсотками 25 322,00 грн. Зважаючи на вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за договором позики № 2372041 від 23.05.2021 року року в сумі 30 782,00 грн та понесені судові витрати по справі. У письмових поясненнях на позовну заяву відповідачка зазначає, що нарахування відповідних сум відсотків є безпідставним, адже здійснено всупереч положенням укладених кредитних договорів та законодавства, що регулює правовідносини у сфері кредитування і відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Відсотки розраховано під час та вже поза межами дії кредитного договору, а тому нарахування таких є безпідставними та необґрунтованими. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не прибула. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23.05.2021 року між ТзОВ «МАНІФОЮ» та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики № 2372041, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з врахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 ЦКУ). Пунктом 2.1. Договору визначено, що позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. За умовами договору, відповідач отримала позику у розмірі 5550 грн, строком на 30 днів, тобто до 22.06.2021 року, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. Базова процентна ставка за позикою фіксована 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, договір підписаний одноразовим ідентифікатором j76630 (а.с. 5-8). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Як слідує з матеріалів справи, що ТзОВ «Маніфою» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору. 13.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 13/10-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 2372041 від 23.05.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] (а.с. 17-21). Встановлено, що\~ ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за Договором позики № 2372041 від 23.05.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] (а.с. 23-29). Позивач зазначає, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та у зв`язку із цим у неї утворилася заборгованість перед ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у розмірі 30 872,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 5550,00 грн; заборгованість за відсотками 25 322,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 2.3.4 розділу 2 встановлено, зокрема, строк позики - до 22.06.2021 року (30 днів). Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 22.06.2021 року. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припинилося після спливу визначеного договором строку позики, тобто після 22.06.2021 року, а тому з 23.06.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором позики у розмірі 3313,35грн за період з 23.05.2021 року по 22.06.2021 року (5550 грн. х 1,99 % (базова процентна ставка) х 30 днів = 3 313,35 грн). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 2372041 від 23.05.2021 в розмірі 8 863,35 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5550,00 грн, заборгованості за відсотками 3313,35 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. Заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 9000 грн підтверджується договором про надання правничої допомоги № 2-01/2023 від 02.01.2023 року (а.с. 41 зворот 42), платіжною інструкцією № 413000007 від 09.02.2024 року (а.с. 44), заявкою на надання юридичної допомоги № 1611 від 07.02.2024 року (а.с. 45), актом № 1 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 року (а.с. 46). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 878 грн 12 коп. пропорційно частині задоволених вимог. Відтак,\~ суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: partial