Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] звернулись до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 грудня 1988 року був між ними розірваний. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначили, що 01 вересня 1989 року [PERSON] на сім`ю з трьох осіб була виділена двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 32,0 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеса за №469 від 01 вересня 1989 року [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення №502 серії МР на склад сім`ї із трьох осіб: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (донька). Вказували, що на підставі ордеру на жиле приміщення від 01 вересня 1989 року №502 серії МР [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вселились та зареєструвались в квартирі [ADDRESS] . 26 травня 1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного виконавчого комітету м. Одеси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №485 (а.с.53 звор.). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . 10 вересня 1995 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] . 13 липня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 12 вересня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] , помер. Позивачі зазначили, що після смерті [PERSON] стало питання щодо переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим вони звернулись з заявою до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради. Зі змісту листа Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №П-1211 від 03 серпня 2023 року їм стало відомо, що крім них в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , рідний син померлого від другого шлюбу, тому для переоформлення особового рахунку на вказану квартиру необхідна його згода. Вказували, що крім них, в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] хоча і зареєстрований, але ніколи не проживав і не проживає по теперішній час, особистих його речей в квартирі немає і ніколи не було, місце його проживання їм не відомо. Вважають, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , його батьком, [PERSON] , без їх згоди. Так як, відповідач в спірній квартирі не проживає та не проживав, то він втратив право на її користування. Вказували, що оскільки, відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , то вони змушені сплачувати за нього житлово-комунальні послуги, що погіршує їх матеріальний стан. Крім того, реєстрація відповідача в спірній квартирі позбавляє їх можливості повноправно здійснювати свої права щодо користування квартирою. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачі просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 38). Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року було задоволено клопотання позивача про виклик свідків (а.с. 47). Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду (а.с. 60). Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків (а.с. 123). Позивачка[PERSON] та її представник, діюча на підставі ордеру від 30 серпня 2023 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 31). Представник позивачів [PERSON] \~та [PERSON] , діюча на підставі ордерів від 30 серпня 2023 року та від 22 вересня 2023 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 31, 69,70). Представник відповідача, діюча за довіреністю від 19 лютого 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с. 81). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 07 грудня 1988 року був між ними розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15). 01 вересня 1989 року [PERSON] на сім`ю з трьох осіб була виділена двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 32,0 кв.м. Встановлено, що 01 вересня 1989 року на підставі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеса за №469 сім`є [PERSON] було видано ордер на жиле приміщення №502 серії МР на склад сім`ї із трьох осіб: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (донька) про вселення у двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 32,0 кв.м., загальною площею 95,6 кв. (а.с. 23, 90 ,91). На підставі ордеру на жиле приміщення №502 серії МР від 01 вересня 1989 року на ім`я [PERSON] було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.17). На підставі ордеру на жиле приміщення від 01 вересня 1989 року №502 серії МР [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вселились в квартиру [ADDRESS] , та були в ній зареєстровані, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №250015 від 29 вересня 2023 року та довідкою про реєстрацію місця проживання або місця перебування особи № МІ -196874-ю/л від 02 жовтня 2023 року (а.с. 35, 41). Згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Д1-162832 ю/л від 17 серпня 2023 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 110, 110 звор.). Встановлено, що 26 травня 1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного виконавчого комітету м. Одеси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 53-54). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 53-54). Встановлено, що 10 вересня 1995 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Одеси був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). 13 липня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 14). 12 вересня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 11). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12, 13). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 16). Оскільки після смерті [PERSON] стало питання переоформлення особового рахунку на квартиру [ADDRESS] , то позивачі з цього приводу звернулись з заявою до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради. Зі змісту листа Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №П-1211 від 03 серпня 2023 року їм стало відомо, що крім них, в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , відповідач у справі. Факт реєстрації [PERSON] , [INFO] , з 22 жовтня 2008 року в квартирі [ADDRESS] , підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №250011 від 29 вересня 2023 року (а.с. 34, 107). Зі змісту листа Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради №П-1211 від 03 серпня 2023 року вбачається, що для переоформлення особового рахунку на вказану квартиру необхідна згода [PERSON] , який також зареєстрований в спірній квартирі (а.с. 8). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] є рідним сином померлого [PERSON] від другого шлюбу, який в квартирі [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживав і не проживає по теперішній час. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] особистих речей відповідача немає і ніколи не було, місце його проживання позивачам не відомо. Згоду на реєстрацію [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , позивачі не надавали. Реєстрація відповідача в спірній квартирі позбавляє позивачів можливості повноправно здійснювати свої права щодо користування квартирою та змушує сплачувати за нього житлово- комунальні послуги, що погіршує їх матеріальний стан. Встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2014 року двокімнатна квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 92). Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію №2534 від 13 листопада 2017 року в квартирі [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований, у тому числі і [PERSON] (а.с. 34). Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , проживає тривалий час без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Йосипівської сільською радою від 16 січня 2019 року №58 (а.с. 126). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] закінчив в 2006 році Йосипівську загальну освітню школу 1-111 ступенів Овідіопольського району Одеської області , що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 27 червня 2006 року (а.с. 127). Факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтвердила в судовому засіданні його рідна мати, представник у справі. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 02 квітня 2008 року по 07 жовтня 2008 року перебував на обліку призовників в Овідіопольському РВК Одеської області, а з 17 жовтня 2008 року на обліку в Малиновському РВК м. Одеси, що підтверджується посвідченням про приписку до призивної дільниці (а.с. 128). Зі змісту позовної заяви вбачається, що в квартирі особистих речей відповідача немає, місце його проживання позивачам не відомо. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , не приватизована, у власності осіб, які зареєстровані в квартирі не знаходиться. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно зі\~ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах\~про визнання\~наймача або\~члена його\~сім`ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Частина перша\~статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~ 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Сторони мають\~право обґрунтовувати\~належність конкретного\~доказу для\~підтвердження їхніх\~вимог або\~заперечень.\~Суд не\~бере до\~розгляду докази,\~які не\~стосуються предмета\~доказування (ст. 77 ЦПК України). У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду: від 12 січня 2021 року у справі № 344/7064/16-ц, від 02 грудні 2020 року у справі № 760/11141/19, від 11 листопада 2020 року у справі № 619/40/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 645/7374/18. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Указана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц . У справах\~про визнання\~наймача або\~члена його\~сім`ї\~таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~(ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 182/6536/13-ц. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в спірній квартирі ніколи не проживав і не проживає. Зі слів\~представника відповідача\~-\~ [PERSON] ,\~яка є\~матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , вона разом з сином проживає у будинку своїх батьків по [ADDRESS] . Син проживає без реєстрації. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивачів, проживає у будинку з 1978 року, знає Парфенову з цього часу. Відповідач народився у цьому будинку та проживав усього три роки, Потім вони виїхали і більше вона його не бачила. Відповідач ніяких дій по квартирі не робив (а.с. 139, 140). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що [PERSON] знала з 1978 року, вони проживали разом в квартирі [ADDRESS] . Прожили з [PERSON] три роки і я від нього пішла, оскільки не мала можливості там жити, так як там проживала його перша дружина. Після його смерті знаходилась у квартирі 40 днів, потім поїхала. Відповідач в квартирі не проживав, речей його не було. Може він і зустрічався з батьком але не в квартирі. Ми з [PERSON] платили за [PERSON] комунальні платежі (а.с. 137, 138). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є рідною сестрою померлого [PERSON] . Відносини з позивачами неприязні, з відповідачем відносини нормальні. Відповідач приїжджав до батька, але де він навчався вона не знає. Він періодично приїжджав до батька але постійно у нього не проживав (а.с. 135, 136). Оскільки відповідач не проживав та не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що він втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживав і не проживає у ній з 2008 року, а своєю реєстрацією у зазначеній квартирі, обмежує права позивачів щодо користування та розпорядження даною квартирою. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 1073,60 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі (а.с. 1).

Outcome: partial