Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

позивач [PERSON] 06.02.2024 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, оформленого розпискою від 04.06.2019, у розмірі 30000 (тридцять тисяч) доларів США. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач передав відповідачу кошти в розмірі 30000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою від 04.06.2019. Станом на 16.01.2024 відповідач повивачу суми позики не повернув, в силу чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 30000 доларів США. Згідно розписки кошти [PERSON] зобов`язався повернути позивачу до трьох місяців. У зв`язку з наведеним, просить позов задоволити. Ухвалою від 19.02.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Визнано явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] в судове засідання обов`язковою. Витребувано у [PERSON] оригінал розписки [PERSON] від 04.06.2019. 17.04.2024 на виконання вимог ухвали суду від 19.02.2024 позивачем долучено до матеріалів справи оригінал розписки [PERSON] від 04.06.2019. Ухвалою суду від 20.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Винниченко М.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Додатково зазначили, що враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, просять не стягувати з відповідача судовий збір, та залишити такий за позивачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі. Разом з тим зазначив, що можливості віддати позивачу борг за договором позики у нього немає, оскільки на даний момент має скрутне фінансове становище. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів від 04.06.2019, на підтвердження якого складена розписка, згідно з якою [PERSON] позичив в [PERSON] 30000 доларів США для ведення господарської діяльності та зобов`язався повернути такі через 3 (три) місяці /а.с.8-10/. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи та не оспорюється учасниками справи, відповідач [PERSON] не повернув заборгованість позивачу [PERSON] у строк, визначений зазначеною вище розпискою від 04.06.2019. За приписами статті 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. В силу приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, суд вважає, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за розпискою від 04.06.2019 в розмірі 30000 доларів США, які він не повернув позивачу. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц висловлено правовий висновок про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі. Із врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] доказів належного виконання умов договору позики не надав та позовні вимоги визнав, відтак заборгованість у розмірі 30000 доларів США підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] з відповідача [PERSON] , як позичальника. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд, враховуючи клопотання позивача про залишення за ним сплачених судових витрат та принцип диспозитивності цивільного процесу, приходить до висновку, що таке підлягає до задоволення.

Outcome: approved