Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 165000 грн та всі понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 червня 2023 року позивач позичив відповідачу грошові кошти в сумі 165000 грн. На підтвердження одержання грошових коштів у борг відповідачем було власноруч складено розписку від 13 червня 2023 року, у якій відповідач зазначив, що зобов`язується повернути кошти позивачу до 17 червня 2023 року. Однак, відповідач кошти не повернув. У зв`язку з тим, що відповідач порушуючи права позивача, не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2023 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Фактичне отримання грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджене допустимим доказом, визначеним ч. 2 ст. 1047 ЦК України - розпискою боржника (а.с.5), за якою відповідач підтвердив той факт, що фактично отримав від позивача 165000 грн, які зобов`язався повернути до 17 червня 2023 року. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановленими договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк виконання грошового зобов`язання за договором позики на час розгляду справи минув. Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу, у якій просив повернути грошові кошти у тридцятиденний строк від дня пред`явлення вимоги (а.с.6-8). За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться у позивача. Наведені обставини, в сукупності з відсутністю відповідних заперечень з боку відповідача, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики до цього часу не повернув. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, останній, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, враховуючи, що відповідач до тепер не повернув позивачу позичені гроші у повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити пред`явлені позивачем позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за договором позики та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 165000 грн. Розподіляючи судові витрати судом враховується наступне. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем під час подання позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1650 грн (а.с.3). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач просив судові витрати покласти на відповідача та у позовній заяві зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн. Проте на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, крім ордера на надання правничої (правової) допомоги від 08 серпня 2023 року суду жодних доказів не надано. Будь-яких письмових заяв щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу від позивача до суду не надходило, а також не надходило в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України заяви про надання доказів протягом п`яти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду, тому у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Також у позовній заяві позивач зазначив, що судові витрати складаються в тому числі з витрат на оплату банківських послуг під час сплати судового збору в сумі 33 грн. Відповідно до\~частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. Оскільки банк було обрано позивачем самостійно та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати, то стягненню на користь позивача підлягають виключно судові витрати без врахування комісії. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 січня 2023 року у справі № 523/12032/18. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги були задоволені, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1650 грн.

Outcome: approved