Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

02.11.2023 заявник адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., яка представляє інтереси [PERSON] , що діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: - встановити факт, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - встановити факт, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , набула громадянство України на підставі ст. 7 Закону України «Про громадянство України». В обґрунтування заяви представник заявника вказує, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Москві рф, де у той час знаходилися її батьки, які є громадянами України, [PERSON] та [PERSON] . Актовий запис про народження [PERSON] був складений у м. Москві рф, де і видано останній свідоцтво про народження. Через сімейні обставина родина заявника продовжувала жити в рф, тому донька [PERSON] отримала документи за законодавством рф. Станом на 24.02.2022 [PERSON] знаходився за межами рф, куди і вивіз надалі свою родину. Донька заявника виявила бажання встановити факт її належності до громадянства України та отримати паспорт громадянина України, оскільки бажає розірвати будь-які зв`язки з рф. Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , втрачено при виїзді з рф, можливості отримати поновлене свідоцтво про народження можливості не має. На адвокатський запит представника заявника до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було повідомлено, що через вихід з 27.12.2022 України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь з 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. В свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребовувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції російської федерації та республіки білорусь. Тобто, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження своєї доньки у позасудовому порядку для подальшого надання його до органів Державної міграційної служби. У зв`язку зі втратою свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , та неможливості отримати повторне свідоцтво, виникла необхідність встановити факт родинних відносин [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] . Через підсистему «Електронний суд» 03.06.2024 заінтересованою особою -представником Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області подано відзив на заяву, в якому представник просила відмовити у встановленні факту набуття [PERSON] , [INFO] , громадянства України за народженням. Представник зазначила, що у разі [PERSON] є рідною дочкою відносин [PERSON] та [PERSON] , то донька в силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» є громадянкою України та не потребує проходження процедури набуття громадянства України. У разі задоволення заяви, рішення суду не може заміняти собою свідоцтво про народження. Представник зазначила, що задля отримання повторного свідоцтва про народження заявник мав право звернутися до дипломатичної установи країни, в якій видавалося свідоцтво про народження. Мета заяви, на думку представника заінтересованої особи, є некоректною, оскільки [PERSON] в силу приписів законодавства України має права та обов`язки громадянки України. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 у даній справі відкрито провадження за правилами окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву в повному обсязі, просила її задовольнити, з підстав, викладених у ній. Представник заінтересованої особи [PERSON] судовому засіданні заперечувала проти заяви у частині вимог, що стосуються факту набуття громадянства донькою заявника з народження, просила відмовити у її задоволенні в частині цих вимог, з підстав, викладених у відзиві. Зазначила, що заявник мав право також звернутися до дипломатичних установ рф в третій країні, щоб отримати повторне свідоцтво про народження своєї доньки. Свідок [PERSON] , будучи приведеною судом до присяги, пояснила, що є дружиною рідного брата заявника, та може підтвердити факт родинних відносин неповнолітньої [PERSON] з її батьками [PERSON] та [PERSON] . Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідка у справі, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , народився у м. Харків 30.03.1973, про що складений 13.05.1973 актовий запис №426 та видане свідоцтво про народження серїі [NUMBER] . Заявник має громадянство України, про що свідчить копія паспорту громадянина України № [NUMBER] від 20.05.2019, строк дії паспорта до 20.05.2029 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] від 03.06.2021, строк дії паспорта 03.06.2031. [PERSON] народилася у м. Харків 11.07.1976, про що складений актовий запис №10508 23.09.1976 та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [PERSON] має громадянство України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданий 18.12.1997, та паспорту громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] від 08.05.2019, строк дії паспорта 08.05.2029. [PERSON] народилася у м. Москва 17.09.2006, про що свідчить паспорт, виданий рф для виїзду за кордон (№ [NUMBER] від 25.03.2021). Також до матеріалів справи в обґрунтування вимог заяви додано «благодарность родителям» від адміністрації школи «ГБОУ Школа №2005» на ім`я батьків [PERSON] и [PERSON] » без зазначення прізвища батьків та прізвища учениці, відповідь «начальника северно-западного окружного управления образования Департаменту образования города Москвы» на ім`я [PERSON] про надання місця у дошкільному навчального закладу [PERSON] від 16.03.2009 та копію медичної карти амбулаторного хворого на ім`я [PERSON] , [INFO] , відповідно до якої батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з інформацією, наданою на адвокатський запит представника заявника до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що через вихід з 27.12.2022 України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь з 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. В свою чергу, відділи державної реєстрації актів цивільного стану позбавлені можливості витребовувати документи про державну реєстрацію актів цивільного стану з установ юстиції російської федерації та республіки білорусь. Тобто, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про народження своєї доньки у позасудовому порядку для подальшого надання його до органів Державної міграційної служби. У зв`язку зі втратою свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , та неможливості отримати повторне свідоцтво, виникла необхідність встановити факт родинних відносин [PERSON] , [PERSON] з [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Щодо встановлення факту родинних відносин суд зазначає наступне. Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Цей перелік не є вичерпним. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №947/22756/19 сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Зважаючи на викладене, необґрунтованими є доводи заявника про можливість підтвердження факту родинних відносин виключно письмовими доказами, оскільки такі обставини відповідно до норм процесуального права можуть бути встановлені і на підставі інших доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності доводять обставини, на які посилається сторона. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. Разом з тим, суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження. Статтею 318 ЦПК України визначено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування ( Постанова ВС від 06.03.2023 р., справа № 357/6441/21-ц). Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, вимога щодо встановлення факту родинних відносин, а саме, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є необгрунтованою, так як представником заявника не зазначено, з якою метою вона просить встановити вказаний факт, оскільки він ніким не оспорюється. Враховуючи вищевикладене, заява в частині встановлення факту родинних відносин задоволенню не підлягає. Щодо встановлення факту набуття громадянства України суд зазначає наступне. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Згідно з вимогами ст.ст.6, 7 вказаного Закону громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень №215 (далі - Порядок №215) від 27.06.2011 врегульоване питання стосовно переліку документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України , прийняття громадянства України, оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними. Разом з тим, питання стосовно розгляду заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції саме органів міграційної служби, що перебачено розділ 1 п. 2 Порядку №215 - Заяви з питань громадянства оформлюються: про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім`я Президента України; про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи; про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи. Отже, питання, які стосуються заяв про належність до громадянства віднесено до компетенції органів міграційної служби України. Так, відповідно до п. 17 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, батьки (один із них) якої на момент її народження були громадянами України, один з її батьків подає такі документи: а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням; б) копію свідоцтва про народження особи; в) копію паспорта громадянина України або іншого передбаченого статтею 5 Закону України «Про громадянство України» документа, що підтверджує факт перебування одного з батьків особи у громадянстві України на момент її народження. Проте, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували інформацію щодо предмета доказування, щодо факту, який представник заявника хоче встановити. Оскільки представником заявника не надано доказів того, що заявник або його донька зверталася до відповідного територіального органу Державної міграційної служби України із заявою та іншими документами для набуття громадянства України, або доказів того, що йому або його дочці було відмовлено, заява представника заявника про встановлення юридичного факту є передчасною. Крім цього, у разі відмови територіального органу Державної міграційної служби України у задоволенні клопотання про набуття громадянства України, особа вправі оскаржити таке рішення суб`єкта владних повноважень у суді адміністративної юрисдикції. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суд, здійснюючи розгляд справи та встановлюючи факт порушення прав/інтересів скаржника, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єктів владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судового контролю полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено закріплений Конституцією України принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію суду й виходить за межі завдання цивільного судочинства. Отже, враховуючи приписи вищевикладених нормативно-правових актів, встановлені обставини у судовому засіданні та самі матеріали справи, заявник не використав усі передбачені законодавством можливості для набуття громадянства України його донькою, зазначеному у Порядку №215, що полягає у зверненні до територіальних підрозділів Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою встановленого зразка про набуття громадянства України за народженням, а в такому разі суд позбавлений можливості перебирати на себе дискреційні повноваження органів міграційної служби та їх підмінювати. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому суд покладає понесені заявником судові витрати на нього.

Outcome: dismissed