Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач Обласне\~комунальне підприємство\~«Донецьктеплокомуненерго» в\~особі Відокремленого\~підрозділу «Виробнича\~одиниця обласного\~комунального підприємства\~«Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа»\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за надану\~теплову енергію.\~Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що на\~підприємстві позивача\~відкрито особовий\~рахунок №\~ [NUMBER] \~на ім`я\~відповідального власника\~ [PERSON] ,\~який відповідає\~квартирі за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Квартира\~відповідача\~знаходиться у\~житловому\~будинку\~та є\~невід`ємною\~частиною\~багатоквартирного\~житлового будинку,\~який\~приєднано\~до системи\~централізованого\~теплопостачання,\~тому\~відповідач\~є користувачем\~теплової\~енергії,\~яку\~надає\~позивач.\~У\~зв`язку\~із\~неналежним виконанням\~обов`язку\~по\~сплаті\~одержаних та\~спожитих\~послуг з\~теплопостачання у\~період\~з 01\~жовтня\~2020\~року\~до\~01\~грудня\~2023\~року\~утворилась\~заборгованість у\~сумі\~7778,24\~грн\~та\~заборгованість за\~плату\~за\~абонентське обслуговування\~в\~сумі\~961,19\~грн\~за\~період з\~01\~жовтня\~2020\~року\~до\~01\~листопада\~2023\~року.\~З\~урахуванням\~положень статті\~625\~ЦК\~України,\~позивач\~просив\~суд стягнути\~з\~відповідача\~заборгованість за\~надану\~теплову\~енергію,\~витраченої на\~загально будинкові\~потреби опалення\~у\~сумі 7778,24\~грн\~за\~період з\~01\~жовтня\~2020\~року\~до\~01\~грудня\~2023\~року,\~суму\~інфляційних\~витрат у\~сумі\~57,40\~грн,\~3%\~річних\~у\~сумі 57,40\~грн\~за\~період 01.12.2020\~року\~до\~01.02.2022\~року,\~плату\~за\~абонентське обслуговування\~у\~сумі\~961,19\~грн\~за\~період з\~01\~жовтня\~2020\~року\~до\~01\~листопада\~2023\~року,\~а\~також\~понесені позивачем\~судові\~витрати. Представник позивача до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представником позивача надано на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Відповідач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Суду надана заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Від відповідача\~суду поданий\~відзив на\~позовну заяву,\~у якому\~вона зазначила,\~що по-перше, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що не звертались з приводу незаконного нарахування за надумані послуги, що підтверджується листами відповідями, які надаються у додатку. По-друге, засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначає Закон України від 22.06.2017 №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон №2119-VIII). Відповідно до Закону №2119-VIII та Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII) на виконання яких розроблена та затверджена Методика №315, комунальними послугами є, зокрема, послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення. Закон №2189-VIII введений в дію з 01.05.2019, та з цієї дати визнано такими, що втратив чинність Закон України від 24.06.2004 №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №1875-1V). До 01.05.2019 підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону №1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Таким чином, до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону №2189-VIII та до вказаних договорів законодавство не передбачає можливості застосування виконавцями послуг Методики №315. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач здійснював розподіл між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Методики №315, що не заперечується самим позивачем. Ключовим є питання чи передбачено умовами договорів про надання комунальних послуг, укладеним до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (01 травня 2019 року), можливість застосування правил та особливостей, визначених нормативними актами, прийнятими після підписання договорів про надання комунальних послуг споживачем та виконавцем комунальної послуги. Однак нових договорів про надання комунальних послуг товариством із споживачем, відповідачем, укладено не було. Відтак висновки відповідача про неможливість застосування позивачем норм Методики №315 до укладення з нового договору є правомірними. З Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вбачається відсутність обмеження та застереження можливості застосування правил та особливостей, визначених нормативними актами, прийнятими після підписання договорів про надання комунальних послуг споживачем та виконавцем комунальної послуги. Проте останній не містить посилань на Методику №315 та не передбачає оплату за функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Тобто, застосування Методики №315 до Типових договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання не є можливою, оскільки дана Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відсутність такого застереження в Типовому договорі не створює передумов для застосування Методики №315, оскільки правовідносини між споживачем та надавачем послуг мають відбуватися в межах передбачених договором. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами належить до предмета доказування у справі. Такий висновок зробив ВС в постанові №750/12850/16-ц. Докази того, що відповідач дійсно користувалась послугами позивача та отримувала ці послуги відсутні в матеріалах справи. Хоча у ч.1 ст.19 закону №1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.3 ст.20 закону №1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Від моменту введення в дію Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (01.05.2019) до моменту укладення типових договорів про надання комунальних послуг пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк на тих самих умовах. До переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що укладатимуться за правилами, визначеними Законом України від 09.11.2017 N°2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», та відповідно до типових договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України окремо для різних моделей організації договірних відносин, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України від 24.06.2004 Nq1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами) та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, на тих самих умовах. Тарифи на комунальні послуги є однією із істотних умов договорів про надання комунальних послуг. Таким чином, з 01.05.2019 Законом України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» змінено не лише назви комунальних послуг, а й змінено підходи до їх надання, обліку, адміністрування, порядку формування та становлення тарифів. Застосування тарифів на комунальні послуги, передбачених статтею 5 Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами), встановлені уповноваженими органами (органами місцевого самоврядування та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) після 01.05.2019, може здійснюватися виключно в умовах переходу на нові договори про надання комунальних послуг. З моменту коли співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, то між виконавцем та споживачем укладається відповідний договір про надання комунальної послуги. На виконання положень Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово- комунальні послуги» постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджено Правила надання послуги в постачання гарячої води та типові договори про надання послуги з постачання гарячої води. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Споживач має право вносити свої пропозиції (доповнення, уточнення) до договору, виготовленого виконавцем послуг на основі Типового договору. Отже, до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». І до вказаних договорів не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315. Натомість, договори про надання комунальних послуг, що були укладені раніше враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Чинні договори зі споживачами, вищезгадані Правила та Типовий договір, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики №315. Наразі підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надають комунальні послуги та нараховують плату за них відповідно до вимог Закону України «Про житлово- комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Тому застосування Методики №315 спричиняє пряме порушенням вищенаведених нормативно-правових актів та умов діючих договорів зі споживачами, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Інші заяви по суті справи від учасників до суду не надходили. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 02.02.2024 року ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні 27.02.2024 року о 10.00 год., відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву. 27.02.2024 року через неявку відповідача, судове засідання відкладено до 14.03.2024 року. Для надання сторонам часу на подачу відзиву, відповіді на відзив, за клопотаннями учасників провадження у справі призначалися судові засідання 11.04.2024, 29.04.2024, 14.05.2024 та 30.05.2024. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідач [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Квартира підключена до об`єднаної системи централізованого опалення. На відповідача [PERSON] позивачем оформлено особовий рахунок № [NUMBER] для здійснення їй нарахувань, що свідчить про фактичне укладання між сторонами договору про надання та отримання послуг з теплопостачання. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів, плату за послуги теплопостачання, а саме витраченої на загальнобудинкові потреби опалення відповідач у спірний період з 1 жовтня 2020 року до 1 грудня 2023 року не здійснювала, заборгованість за вказаний період становить 7778,24 грн. Також відповідач не здійснювала плату за абонентське обслуговування у сумі 961,19 грн за період з 1 жовтня 2020 року до 1 листопада 2023 року. V. Оцінка суду. Дослідивши представлені позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Частиною першоюст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч.2ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.6ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Отже, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води (діяли на момент відключення квартири від центрального опалення) передбачено, що споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно п.14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315\~(далі\~Методика розподілу). 25 січня 2019 року почала діяти Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів. Відповідно до ч.2\~ст.382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до\~ст.543 ЦК України, в разі солідарного обов`язку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або у повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею першоюЗакону України «Про житлово-комунальніпослуги» від 09.11.2017\~року, визначено, що плата за абонентське обслуговуванняце платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів-розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхні приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги, оскільки відповідно до ст.\~10\~Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію, витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також функціонування внутрішньо будинкової системи опалення. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами». Аналіз досліджених судом доказів, представлених суду позивачем, які є належними та допустимими, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог на предмет існування заборгованості відповідачів перед позивачем за послуги з теплопостачання. Отже суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за теплову енергію, витраченої на загально будинкові потреби опалення в сумі 7778,24 грн за період з 1 жовтня 2020 року до 1 грудня 2023 року, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 961,19 грн за період 1 жовтня 2020 року до 1 листопада 2023 року. Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, сума інфляційних витрат складає 57,40 грн, а 3% річних за період 01.12.2020 року до 01.02.2022 року 57,40 грн, вказані суми відповідно до приведеної вище норми закону також підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати в сумі 2684 гривень судового збору (а.с. 1). На підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved