Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

До суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 597 091,00 грн., що є еквівалентом 15 965,00 доларів США та пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 5 926 527,30 грн., еквівалентна станом на 01.08.2023 року 158 463,30 доларів США. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 27.04.2021 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до п. 1 зазначеного договору позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в розмірі 440 634, грн., що є еквівалентом 15 965,00 доларів США, а відповідач прийняла вказану суму грошей та зобов`язалася повернути до 27.05.2021 року. Так як відповідач власні зобов`язання не виконала та грошові кошти не повернула в обумовлені строки, тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того, на підставі положень 6.1 Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов`язання нараховану за період з 31.05.2021 року до 24.02.2022 року в сумі 5 926 527,30 грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні оскільки вона лише стала підписантом договору, а грошові кошти отримувала її мати. У відзиві, який 05.12.2023 року надійшов до суду відповідач просила відмовити в задоволенні позову, зокрема з тих підстав, що позивач помилився в розрахунках, оскільки порахував гривневий еквівалент по курсу АТ КБ «ПриватБанк», що не є правомірним, оскільки згідно із ст.533 ЦК України розрахунок відбувається за офіційним курсом, який встановлює Національний банк України. Також відповідач зазначає, що у зв`язку із запровадженням та території України карантину та воєнного стану, не може бути нарахована пеня. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27.04.2021 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 440 634,00 грн., що є еквівалентом 15 965,00 доларів США та зобов`язувалася їх повернути не пізніше 27.05.2021 року. Сторони домовились та вказали в п.3.1 Договору, що загальна сума, яка підлягає поверненню буде відповідати гривневому еквіваленту 15 965,00 доларів США за курсом продажу доларів США ПАТ КБ "ПриватБанк" на дату здійснення платежу. Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами. Відповідач не оскаржувала зазначений договір. Як зазначили в судовому засіданні позивач та його представник, відповідач не виконала власні зобов`язання щодо повернення грошових коштів в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дійсно грошові кошти отримані за договором не повернуті позивачу. В той же час відповідач пояснила, що грошові кошти отримувала не вона, а її мати. Однак суд критично ставиться до пояснень відповідача, оскільки підписавши договір відповідач підтвердила факт отримання коштів та факт передачі грошових коштів відповідачу підтвердив позивач та свідок [PERSON] . Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Судом встановлено, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Таким чином, оскільки позивач надав відповідачу грошові кошти, як передбачено договором позики, однак відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання перед позивачем за договором від 27.04.2021 року, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 597 091 (п`ятсот дев`яносто сім тисяч дев`яносто одну) гривну 00 копійок, що є еквівалентом 15 965,00 доларів США станом на 01.08.2023 року. Щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення коштів суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), який в подальшому неодноразово продовжувався. Згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався. Таким чином, оскільки станом на 27.05.2021 року на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 та з 24.02.2022 року до даного часу в Україні діє воєнний стан, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів. Крім того, на підставі положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial