Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

13 лютого 2023 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в якому після уточнень просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок із надвірними спорудами і господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] після смерті її чоловіка - [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що з 28 квітня 1967 року між позивачкою та [PERSON] , зареєстровано шлюб, після чого вони переїхали у смт Високопілля та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] у будинку матері померлого [PERSON] , яка померла [INFO] , а [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] після чого позивач залишилася проживати одна у вказаному будинку, за даними технічного паспорта на будинок остання є замовником на його виготовлення, на її ім`я оформлено договір на електропостачання, вона сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт тобто утримує будинок на правах власника, разом з тим позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивачка не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відзив на позов не поданий. Позивачка на судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідач, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, просив суд ухвалити рішення на користь позивача. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Відповідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний акт № 581. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , про що складено відповідний акт № 635. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що складено відповідний акт № 34. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний акт № 73. Те, що померла [PERSON] була власником, будинку за адресою: [ADDRESS] вказано в (мовою оригінала) «Сводному оценочному акту по домоволодению № 26» Відповідно витягу з реєстру територіальних громад від 10.04.2023 року [PERSON] , з 28.11.1968 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 13.11.2023 року розпорядженням начальника селищної військової адміністрації № 963 впорядковано нумерацію та присвоєно адресу житловому будинку по [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ). На підставі цього розпорядження внесено зміни в Реєстр будівельної діяльності про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 12.11.2020 року, [PERSON] замовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Письмовими заявами сусіди позивача, а саме: [PERSON] та [PERSON] підтверджують факт проживання [PERSON] за вказаною адресою з 1968 року по теперішній час. 05 квітня 2011 року між [PERSON] та AT «Херсонобленерго» укладено Договір № 028/04 про користування електричною енергією за яким, позивач, як споживач зобов`язана дотримуватися умов договору та своєчасно сплачувати кошти щомісячно за електричну енергію. Дані умови договору позивачем виконувалися, заборгованості за сплату житлово- комунальних послуг не має. Аналогічно укладено між позивачем та AT «Херсонгаз» договір на оплату за розподіл газу та з ГК Нафтогаз України ТОВ Херсонська ЄК. На підтвердження сплати за вказані комунальні послуги позивачем надано відповідні роздруківки скріншотів. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. В листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне: За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає статя 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання на нею такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачці, але таке її право не визнається відповідачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачкою в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідача, який не визнаючи права позивача на вказане майно діяв відповідно до чинного законодавства. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved