Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

представник заявника [PERSON] - адвокат Капець М.А. (в редакції заяви від 04.04.2024) звернулась до суду в інтересах [PERSON] з заявою, в якій просить встановити факт перебування на утриманні [PERSON] трьох дітей віком до вісімнадцяти років. В обгрунтування заяви покликається на те, що відповідно до витягу із протоколу засідання комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації [INFO] від 09.01.2024 №3 було відмовлено [PERSON] у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз.4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із тим, що у військовозобов`язаного немає підстав для відстрочки. Статтею 23 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, абзацом 4 частини першої наведеної статті вказано, що не підлягаютьпризову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки,на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Зазначив, що відповідно до ст. ст. 268, 269 СК України вітчим має обов`язок утримувати свою падчерку, що прямо передбаченозаконом, та цей обов`язок не залежить від обов`язку утримувати своїх дітей їхбіологічним батьком. 14.10.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. У даному шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, у [PERSON] ще є дочка - [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу. 23.05.2013 шлюб між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання, а саме: [ADDRESS] . Починаючи із 14.10.2013 (часу одруження) та до теперішнього часу дитина від попереднього шлюбу - [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , з якою визначено місце її проживання та своїм вітчимом [PERSON] за однією адресою та фактично перебуває на утриманні у [PERSON] , саме якого і вважає своїм батьком. Біологічний батько неповнолітньої [PERSON] ухиляється від обов`язку щодо будь-якого її утримання. Будь-яких доказів виконання свого обов`язку щодо утримання [PERSON] матеріали справи не містять. За таких обставин, оскільки рідний батько не надає своїй доньці належного утримання, відповідно до ст. ст. 268, 269 СК Українисаме на заявника покладається обов`язок утримання неповнолітньої падчерки, яка виховується у його сім`ї. [PERSON] разом із своєю дружиною [PERSON] та трьома дітьми - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими та проживають однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . 23 листопада 2023 року комісія з питань захисту прав дитини Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області своїм рішенням № 31 вирішила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] за місцем реєстрації та фактичного проживання її матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на повному матеріальному утриманні, вихованні [PERSON] . Діти проживають разом із [PERSON] , який створив усі умови для проживання дітей, здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про їх стан здоров`я. [PERSON] вважає саме [PERSON] своїм батьком. Також вказує, що заявник разом з дружиною має статус багатодітної родини та у відповідному посвідченні вписано троє дітей. Отже, вказані обставини підтверджують, що на утриманні у заявника перебуває троє дітей до 18 років, що є підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Заявник є чоловіком, якого можуть призвати на військову службу, в результаті чого троє неповнолітніх дітей можуть залишитися без належного матеріального утримання. Дружина заявника [PERSON] не працює, лише отримує допомогу на дитину, не має можливості влаштуватися на роботу та не має можливості матеріально утримувати своїх трьох дітей, оскільки вона доглядає за своїм молодшим сином [PERSON] , [INFO] . Натомість заявник є єдиним працевлаштованим членом своєї сім`ї, який отримує постійний дохід, а тому дружина та троє дітей перебувають на його повному утриманні, зокрема, ним одноосібно здійснюється оплата усіх послуг, придбання продуктів харчування, одягу, лікування, здобуття освіти дітей та їх дозвілля. Натомість, батько [PERSON] в повній мірі самоусунувся від виховання своєї доньки та жодної участі в її матеріальному забезпеченні не приймає. На даний час він з дружиною спільно виховують, утримують та забезпечують трьох неповнолітніх дітей. Відповідно до чинного законодавства, одним з найголовніших та найважливіших обов`язків батьків є виховання та матеріальне утримання дітей. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Він не робить ніякої різниці між дітьми, вони всі п`ятеро проживають однією сім`єю, він матеріально забезпечує сім`ю. Встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей йому необхідно для отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією у відповідності до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт перебування на утриманні у [PERSON] трьох дітей віком до 18 років: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 05 квітня 2024 року прийнято заяву, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами окремого провадження. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заявлені вимоги, вказавши, що встановлення даного факту йому необхідно щоб отримати відстрочку від призову по мобілізації. Додатково пояснив, що дійсно усі діти знаходяться на його утриманні. Представник заявника адвокат Капець М.А. в судовому засіданні підтримала подану заяву за обставин зазначених у ній, пояснила, що визначальним фактом є не батьківство, а утримання дітей. Усі надані докази свідчать про те, що [PERSON] перебуває на утриманні заявника. [PERSON] з 2013 року проживає з [PERSON] , який утримував падчерку [PERSON] з 2013 року, до народження інших дітей. Колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] в утриманні дитини не приймає участі. Старша донька [PERSON] вважає заявника своїм батьком. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У них є двоє спільних дітей та її дочка від попереднього шлюбу [PERSON] . Заявник вважає її своєю дочкою, а [PERSON] вважає його своїм батьком. Щодо біологічного батька [PERSON], зазначила, що він сплачує аліменти на утриманні [PERSON], заборгованості по аліментам у нього немає. Однак він не приймає участі у вихованні дитини, немає інтересу до неї. [PERSON] не позбавлений батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судовому засіданні 20 травня 2024 року не заперечувала щодо встановлення даного факту, зазначила, що ними були обстеженні умови проживання заявника та дітей. Діти забезпечені усіма необхідними засобами. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, 25.04.2024 до суду подав письмові пояснення, в якому зазначено, що Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів. В свою чергу, виключний перелік підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (звільнення від призову) встановлений статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Ці підстави є досить вагомими, підтверджуються відповідними документами та стосуються виконання певних обов`язків, стану здоров`я або сімейного стану, що унеможливлює виконання військового обов`язку. Відповідно до абз. 4 ч.1 ст 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сімейним Кодексом України передбачено обов`язок щодо утримання батьками своїх дітей. З іншої сторони, якщо вітчим самостійно (за власною ініціативою) надає матеріальну допомогу падчерці, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку вітчима не можна назвати «утриманням», бо «утримання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений обов`язок батьків по відношенню до неповнолітніх дітей. Також падчерка у спірному випадку не може вимагати у вітчима забезпечення його утриманням, оскільки за законом такий обов`язок на нього не покладений. Таким чином, саме на [PERSON] та [PERSON] , як батьків [PERSON] , [INFO] , згідно з чинним законодавством покладено обов`язок утримувати свою дитину. Відтак відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення факту перебування трьох дітей на утриманні [PERSON] . Крім того, як вбачається з документів доданих [PERSON] до заяви про встановлення юридичного факту, відсутні будь-які докази, які підтверджували б наявність у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів відносно [PERSON] , притягнення його до відповідальності або застосування до нього будь-яких обмежень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів. Це, в свою чергу, не дає підстав вважати, що [PERSON] ухиляється від обов`язку щодо утримання своєї дитини або немає можливості її утримувати. Тому просить врахувати ці пояснення під час винесення рішення по справі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, 11.05.2024 до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просить розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що до суду з заявою звернувся [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] . В якості доказів встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей заявником надано до суду наступне. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.10.2013 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 14 жовтня 2013 року в Ободівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області (а.с.16). У дружини заявника є дочка від попереднього шлюбу [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.11.2011 (а.с.17). В період шлюбу заявника [PERSON] та [PERSON] у них народились діти: дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.04.2014 (а.с.19), та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2022 (а.с.18). З довідки №67 від 17.01.2024, виданої Ободівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області вбачається, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані і фактично проживають: [PERSON] , [INFO], дружина [PERSON] , [INFO], донька [PERSON] , [INFO], донька [PERSON] , [INFO], син [PERSON] , [INFO] (а.с.20). З довідки №58 від 16.01.2024 виданої Ободівською сільською радою Гайсинського району Вінницької області вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO], знаходиться на утриманні [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Ободівської сілської ради Гайсинського району Вінницької області №31 від 23.11.2023, відповідно до того, що житлові права дитини не порушені комісія вирішила визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації та фактичного проживання її матері [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). З акту обстеження умов проживання вбачається, що умови проживання [PERSON] належні, також вона проживає однією сім`єю із [PERSON] та [PERSON] , а також зазначено, що дочка [PERSON] вважає своїм батьком [PERSON] (а.с.23, 24). Із характеристики комунального закладу «Новободівський ліцей» Ободівської сільської ради від 19.01.2024 № 11 на ученицю 7-Б класу [PERSON] слідує те, що мати та її чоловік [PERSON] приділяють належну увагу вихованню дівчинки, відвідують батьківські збори та підтримують зв`язок з класним керівником (а.с.25). З посвідчення [NUMBER] , що дає право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, виданого 12 січня 2023 року, вбачається, що у [PERSON] та його дружині [PERSON] є діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.26, 27). В якості доказів витрат на утримання дітей [PERSON] надано суду квитанцію на 1000,00 грн від 17.12.2023, сплачених у « [PERSON] » (а.с.31), квитанцію «Приватбанку» на суму 9437,00 грн від 28.07.2022 (а.с.32). Суд не приймає дані квитанції в якості доказів понесених витрат на утримання дітей, оскільки зі змісту даних квитанцій не зазначено, на які цілі витрачено вказані кошти та не підтверджено іншими доказами, що саме ці кошти пішли на утримання дітей. З записів у трудовій книжці виданій на ім`я [PERSON] вбачається, що останнім записом є звільнена за власним бажанням 03.06.2013 (а.с.34, 35). З довідки №08-39 від 30.01.2024 про отримання допомоги, вбачається, що [PERSON] з 01.01.2023 до 30.06.2028 призначено допомогу: державну соціальну допомогу багатодітним сім`ям, з 01.04.2022 по 30.06.2025 - допомогу при народженні дитини, яку нараховано у розмірі за період з 01.01.2023 до 01.01.2024 - 35520 грн (а.с.36). Відповідно до витягу із протоколу засідання комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 09.01.2024 №3 [PERSON] відмовлено у наданні відстрочки від призову на мобілізацію за абз.4 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки у військовозобов`язаного немає підстав для відстрочки (а.с.13). Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч.2 ст. 166 СК України). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. З матеріалів справи не вбачається, що мати дитини [PERSON] зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з батька [PERSON] , однак сама ж вона в судовому засіданні зазначила, що біологічний батько сплачує аліменти на утримання дочки та заборгованості по аліментам немає. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, у випадку прямо передбаченому законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник [PERSON] є вітчимом дитини [PERSON] , [INFO]. Вітчим- це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що падчерка заявника має рідного батька [PERSON] . Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько - [PERSON] не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини не надано. У своїй заяві [PERSON] зазначив, що з моменту реєстрації ним шлюбу із [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO], дочка проживає разом з ним, він її прийняв як свою дтину і надає їй належне утримання та турботу. Проте, в силу положень ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності можливості належного утримання батьком [PERSON] неповнолітньої [PERSON]. Натомість мати дитини [PERSON] отримує допомогу як багатодітна сім`я та по догляду за дитиною. За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітню [PERSON] в силу ст. 268 СК України. Крім того, не подано доказів щодо матеріального стану (доходу) заявника, що унеможливлює достовірне встановлення обставин утримання [PERSON] трьох дітей. Батько дитини [PERSON] не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дитини, навпаки зі слів заінтересованої особи [PERSON] , яка являється матір`ю [PERSON] вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованість відсутня. Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником трьох дітей. Законом не заборонено [PERSON] добровільно утримувати неповнолітніх дітей, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право заявника не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить [PERSON] . З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed