Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Хейніс Олександр Григорович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 51045 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» в розмірі 46\~106, 76 гривень по договору № 007-01070-240212 від 24.02.2012. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. було відкрито виконавче провадження № 63697572. Даний виконавчий напис, на думку позивача, має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з огляду на порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про визнання виконавчого напису, вчиненого 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 51045, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 26.04.2024 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також даною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 26.04.2024 та копію позовної заяви із доданими до неї матеріалами було одержано відповідачем 14.05.2024, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 31) На підтвердження виконання вимог ухвали суду від 26.04.2024 в частині направлення третій особі копії позовної заяви із доданими до неї документами, адвокатом позивача було надано суду фіскальний чек від 09.05.2024 про направлення приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Турському О.В. поштового відправлення із описом вкладення. (а.с. 29-30) З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 26.04.2024 третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Турському О.В. було надіслано на його електронну адресу та доставлено до електронної скриньки 26.04.2024, що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа, а поштове відправлення\~з копією\~позовної заяви\~із доданими\~до неї\~матеріалами одержано\~ним 13.05.2024, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти (трекінг відправлення 0503860735174). (а.с. 27, 29-30) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 26.04.2024, відповідачем відзив на позов не надано; третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача письмові пояснення на позов надані не були. Водночас, 21.05.2024 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова Компанія\~«Паріс», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 007-01070-240212 від 24.02.2012 за період з 23.04.2020 по 23.04.2020 в сумі 45\~556, 76 гривень та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 550, 00 гривень, що в загальному розмірі становить 46\~106, 76 гривень, зареєстрований в реєстрі за № 51045. (а.с. 11) Судом прийнято до уваги, що підставою звернення до суду стало порушення, на думку позивача, порядку вчинення приватним нотаріусом вищевказаного виконавчого напису. Тому, ухвалення судового рішення у даній справі могло б вплинути на права та обов`язки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича. Відповідно, вирішуючи питання щодо можливості прийняття визнання відповідачем позовних вимог, суд має встановити чи не порушує таке визнання права та інтереси приватного нотаріуса. Однак, як встановлено ухвалою суду від 26.04.2024, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане Міністерством юстиції України 26.12.2011 за № 8679 на ім`я [PERSON] , було анульовано наказом Міністерства юстиції України 24.02.2021 № 727/5 відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 18.02.2021 № 1 на підставі підпунктів «е» та «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам, при вчиненні нотаріальних дій, за умови що такі порушення встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальних дій. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 30, статті 301 Закону України «Про нотаріат» та на підставі вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України наказом Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 25.02.2021 № 58/09 діяльність приватного нотаріуса Горая О.С. припинена з 25.02.2021. Дана інформація є публічно доступною. За вищевказаних встановлених обставин суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позовних вимог не порушує права та інтереси приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича. Також суд вважає, що визнання відповідачем позовних вимог не порушує права та інтереси приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, адже приватний виконавець лише здійснює примусове виконання, в даному випадку, оскаржуваного виконавчого напису. Судом встановлено, що дії представника відповідача щодо визнання позову не суперечать інтересам особи, яку він представляє. Отже, судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе визнати виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 51045, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» заборгованості за кредитним договором № 007-01070-240212 від 24.02.2012 за період з 23.04.2020 по 23.04.2020 в сумі 45\~556, 76 гривень та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 550, 00 гривень, що в загальному розмірі становить 46\~106, 76 гривень, таким, що не підлягає виконанню, тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Адвокатом позивача за дорученням останнього при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1\~211, 20 гривень за подання позову, що підтверджується квитанцією від 24.04.2024. (а.с. 9) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже,\~враховуючи визнання\~позову відповідачем\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~а також\~положення ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~судовий збір\~підлягає поверненню\~позивачу з\~державного бюджету\~в розмірі\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову\~ 605,\~60\~гривень. Решта судового збору в розмірі 605, 60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження\~судових витрат\~позивача на\~професійну правничу\~допомогу суду\~надано:\~договір про\~надання правової\~допомоги б/н\~від 19.04.2024; додаткову угоду № 1 від 19.04.2024 до договору про надання правової допомоги б/н від 29.04.2024; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 19/04/2024 від 19.04.2024. (а.с. 17-21) Судом встановлено, що 19.04.2024 між [PERSON] та адвокатом Хейнісом О.Г., було укладено договір про надання правової допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (а.с. 10, 17-19) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, [PERSON] є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1406, виданого 25.05.2018. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги б/н від 19.04.2024, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надані йому послуги у фіксованому розмірі, який, як і порядок його сплати, обумовлюється сторонами та визначається додатковою угодою (додатковими угодами ) до цього договору (п. 1.1., 2.3.1, 5.1. Договору). З додаткової угоди № 1 від 19.04.2024 до договору про надання правової допомоги б/н від 19.04.2024 вбачається, що сторони правочину узгодили, що за представництво інтересів клієнта у цивільній справі за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Паріс» та підготовку позовної заяви, [PERSON] зобов`язується сплатити адвокату Хейнісу О.Г. гонорар у фіксованому розмірі - 25\~000, 00 гривень. (а.с. 20) За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На виконання умов вищевказаного договору позивачем було сплачено адвокату Хейнісу О.Г. 25 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 19/04/2024 від 19.04.2024. (а.с. 21) Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним. Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved