Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

03.12.2018 позивач [PERSON] звернулась до\~суду із\~вищевказаною позовною\~заявою,\~з урахуванням\~уточнених позовних\~вимог і\~внесення змін\~до предмету\~позову,\~ мотивуючи\~свої вимоги\~тим,\~що \~вона володіє\~на праві\~приватної власності\~будинком за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~котрий успадкувала\~від свого\~батька на\~підставі заповіту,\~в якому\~крім неї\~на теперішній\~час проживає\~їх син\~ [PERSON] .\~Вказує,\~що відповідач веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить у нетверезому стані, часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно, продає побутові речі з будинку, принижує її з дочкою перед сусідами та родичами. Через неправомірну поведінку [PERSON] , позивач вимушена була неодноразово звертатися до правоохоронних органів, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП та до кримінальної відповідальності за ч.1\~ст.125\~КК України. Також, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає позивачу значних матеріальних збитків. На підставі викладеного, позивач, звернувшись з даним позовом до суду, просила винести рішення, яким виселити відповідача з належного їй на праві приватної власності будинку. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєвої Н.А. від 05.12.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк з дня отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків. 20.12.2018 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків та заява про уточнених позовних вимог і внесення змін до предмету позову. Ухвалою судді від 21.12.2018 відкрито провадження у справі за правила загального позовного провадження. 03.01.2020 проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Через припинення судді Кондратьєвої Н.А. здійснення повноважень судді по відправленню правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду судді, відповідно до розпорядження керівника апарату №520 від 01.11.2021 справу повторно розподілено між суддями і відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу її передано на розгляд судді Колтуну Ю.М. 13.01.2022 суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та проведення судового розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 27.10.2022 закрито підготовче провадження у справі. Позивач [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] \~судове засідання\~28.05.2024\~не з`явилися,\~на адресу\~суду представник\~позивача подав\~заяву про\~слухання справи\~у відсутності\~сторони позивача,\~позовні вимоги\~підтримав.\~Однакв судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2024 позивач зазначила, що відповідач утримує будинок у незадовільному стані та засмічує прибудинкову територію. \~Через дії відповідача у будинку завжди безлад, все захаращено. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Відповідач [PERSON] в\~судове засідання\~28.05.2024\~не з`явився,\~про дату\~і час\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином,\~що підтверджується\~розпискою наявною\~в матеріалах\~справи,\~причини неявки\~суду не\~повідомив,\~правом на\~подання відзиву\~на позов\~не скористався.\~Однакв судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2024 відповідач вказав, що безпідставні звернення до поліції почали надходити після підбурювань матері його рідною сестрою [PERSON] , \~коли почалися розмови про спадщину. Посилався на те, що за домовленістю він сплачував половину комунальних платежів за будинок позивачу. Зазначив, що коли викликалась поліція, він жодного разу не був у стані алкогольного сп`яніння, все здійснювалось зі слів позивача, а він не розуміється на юридичних тонкощах, а після декількох притягнень до відповідальності, намагається не спілкуватись з позивачем. Звернув увагу суду на те, що до кримінальної відповідальності притягався ще у 2016 році, з того часу подібного не вчиняє. Вказував на те, що його матір разом з сестрою викликають поліцію з метою створення видимості штучних конфліктів з намаганням позбавити його права на житлове приміщення. Також наголосив, що саме мати тримає свійську худобу, зберігає сіно і таке інше, на подвір`ї знаходиться хлів, де стоїть неприємний запах, в хліві не прибрано, кругом сміття та гній. Повідомив, що в нього не має іншого місця проживання окрім вищевказаного будинку, а також він не має у володінні чи користуванні будь-якого житла крім цього будинку. Третя особа\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилася про дату\~і час\~розгляду справи\~повідомлялася належним\~чином,\~що підтверджується\~розпискою наявною\~в матеріалах\~справи.\~Всудовому засіданні, яке відбулося 15.02.2024, вказала, що посилання відповідача на те, що саме вона підбурює матір на конфлікт з відповідачем, не відповідає дійсності, оскільки вона намагається захистити матір від відповідача. Вказує, що у зв`язку з постійним зростанням платежів за комунальні послуги, вони для матері, як пенсіонера за віком, є не підйомними та вона не зможе їх самотужки сплачувати. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача адвоката Чорнія І.А. від 28.05.2024 про перенесення судового засідання через хворобу відповідача. Надаючи правову оцінку клопотанню представника, суд вважає таке необгрунтованим та не підтвердженим будь-якими доказами. З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 5\~ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані у справі докази у сукупності, встановив наступне. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~\~\~\~Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 27.12.2012 державним нотаріусом Новояворівської державної нотаріальної контори Львівської області Коцюмбасом С.Й., зареєстрованим в реєстрі за № 4444, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 32984487, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1789407, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 380359958. Із вищезгаданого свідоцтва про право на спадщину за заповітом убачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на підставі\~заповіту успадкувала\~від свого\~батька [PERSON] . Як убачається з наявної в матеріалах справи копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №335, виданої 26.02.2024 Виконавчим комітетом Яворіської міської ради, по [ADDRESS] , зареєстрована третя особа [PERSON] . Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Яворівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області з проханням вжити заходів реагування щодо її сина [PERSON] , який за її словами постійно провокує сварки, погрожує фізичною розправою, вчиняє дрібні крадіжки. Дані обставини\~підтверджені, з поміж іншого, висновком по заяві [PERSON] затвердженим в.о. начальника Яворівського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 18.04.2015, за яким [PERSON] винесено офіційне попередження про недопустимість учинення насильства в сім`ї у майбутньому. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Звертаючись до суду, позивач просила виселити з вищевказаного будинку відповідача з підстав неможливості сумісного проживання, у зв`язку з чим надала суду копію вироку Яворівського районного суду Львівської області від 28.11.2016 у справі №460/4044/16-к, що набрав законної сили 29.12.2016, яким\~ [PERSON] визнано винним в скоєнні\~ кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125\~ КК України, та призначено покарання\~ у виді громадських робіт\~ строком сто годин, зі змісту якої встановлено, [PERSON] 08.08.2016 о 23 год. 30 хв., перебуваючи в\~ помешканні за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі своєю матір`ю [PERSON] ,\~ умисно почергово наніс декілька ударів її головою та спиною об стінку будинку, після чого наніс кулаком правої руки один удар в ділянку обличчя,\~ спричинивши їй два садна на носі, синяк на правій половині голови і синяк на правому передпліччі. Крім\~ цього,\~ в\~ цей же\~ день\~ та\~ проміжок\~ часу\~\~ продовжуючи\~ свою\~ злочинну\~ діяльність,\~ умисно наніс своїй сестрі [PERSON] декілька ударів кулаком правої руки в ділянку голови та обличчя, спричинивши їй синяк на лівій половині обличчя. Також, зі змісту ухвали від 03.06.2020 справа № 460/1726/18, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, вбачається, що 21.04.2018 о 20:00 год. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території господарства за місцем свого проживання в [ADDRESS] , під час конфлікту, який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс своїй матері [PERSON] удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітки, в результаті чого остання тримаючись рукою за металеву сітку впала разом із нею на покладену цеглу, внаслідок чого отримала садно на носі і синець на правому стегні, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. В матеріалах справи наявний акт від липня 2017 року, складений комісією створеною на підставі розпорядження міського голови м.Яворова, яка обстежила житлові умови [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , за висновками якої необхідно винести на розгляд виконавчого комітету питання щодо порушень правил благоустрою м.Яворів [PERSON] та зобов`язати її усунути виявлені порушення в частині розміщення вигрібного колодязя на дорозі [ADDRESS] . Відповідно до актів від 20.03.2019, від 20.03.2020 та від 01.02.2022, складених комісією створеною на підставі розпорядження міського голови м.Яворова, про те, що ними була розглянута заява [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] . Так, при виході на місце комісія встановила, що у вказаному будинку кімната, у якій, за словами заявниці, проживає її син [PERSON] заставлена меблям, частина з яких розібрана, та іншими речами. Кладовка, яка закрита на ключ сином заявниці, завалена побутовим непотребом, що унеможливлює вільний доступ до неї. Три інші кімнати, котрі закриті заявницею на ключ, та веранда знаходяться в задовільному стані. Земельна ділянка за даною адресою неприватизована, знаходиться в занедбаному стані. На ній хаотично розміщенні самовільно встановлені господарські споруди, накриття. Сином заявниці невпорядковано складені різні будівельні матеріали (цегла, дошки) та будівельне сміття. Подвір`я захаращено великою кількістю металобрухту. Відповідно до акта обстеження від 24.01.2024, складеного на підставі розпорядження міського голови м.Яворова за завою [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , встановлено таке. Так, при виході на місце комісія встановила, що вихід будинковолодіння у [ADDRESS] , з двору на вулицю заблокований автомобілем, що знаходиться у власності [PERSON] , чим унеможливлює виведення корови на пасовище. Подвір`я з усіх сторін захаращене різними видами відходів та металобрухтом, що накритий шифером та нічим не прикріплений і тим самим створює небезпечну ситуацію. На дорозі, вздовж огорожі заявниці, син [PERSON] припаркував шість автомобілів, чим перешкоджає двосторонньому руху транспорту по вул. Я.Мудрого. Порушення з боку відповідача правил\~співжиття також\~убачаються з\~наданих доказів\~фото-фіксації,\~а саме\~дійсно позивач\~не має\~доступу до\~належної їй\~будинковолодіння,\~оскільки подвір`я\~та будинок\~захаращені побутовим\~сміттям та \~перебувають в антисанітарному стані. На підтвердження оплати комунальних послуг позивачем надано довідку про розмір виставленого нарахування та проведених оплат за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] та довідку про фінансовий стан від 03.12.2018 по оплаті за газопостачання та заяву про укладення графіку погашень заборгованості. Вказані докази суд не приймає до уваги, оскільки з таких не можливо встановити ким проводиться оплата зазначених у цих розрахунках нарахувань, тобто посилання позивача на те, що відповідач не приймав участі у сплаті комунальних послуг є безпідставними, оскільки не підкріплені жодними об`єктивними доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою частини 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Відповідно достатті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї безповажних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 157, частиною першою статті 116 ЖК України, виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Статтею 64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року надано роз`яснення, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до положень частини 1 статті 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19, зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому. Головним завданням для суду є визначення того, чи досягнуто цим рішенням справедливий баланс між протилежними інтересами, про які йдеться (пункт 83 рішення ЄСПЛ у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19). Разом з тим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 квітня 2022 року в справі №522/23819/15 (провадження №61-10480св21), зазначив, що: «визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції». Подібні за змістом висновки щодо необхідності дотримання балансу інтересів сторін спору (власника житлового приміщення та особи, право користування житловим приміщенням якої припинилося) містяться в постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі №345/796/21, від 20 червня 2022 року в справі № 127/17899/21, від 20 травня 2022 року в справі № 751/2231/19, від 15 грудня 2021 року в справі № 658/3709/18-ц, від 23 лютого 2022 року в справі № 761/41916/19-ц. Встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що відповідач систематично та на протязі тривалого часу вчиняє насильство по відношенню до позивача та порушує правила співжиття, що є достатньою підставою для усунення позивачу перешкод у користуванні належним їй будинком, шляхом виселення з нього відповідача без надання іншого житлового приміщення, при цьому суд враховує, що хоч виселення і є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції, однак таке втручання в особисті права може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб і у контексті статті 2 Конвенції права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність, тому за обставинами цієї справи припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про виселення відповідача з належного їй на праві приватної власності будинку є підставними та обгрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню повністю. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволенні повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути фактично сплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved