Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

18.03.2024 року позивач ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Свій позов мотивує тим, що 03.08.2022 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100281, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. 28.06.2023 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 28/06/2023-1, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за договором про споживчий кредит № 100281 від 03.08.2022 року. У свою чергу, відповідач, всупереч умовам вказаного правочину, свої кредитні зобов`язання не виконував належним чином, а тому у нього виникла заборгованість, загальний розмір якої станом на 13.03.2024 року, з урахуванням повернутих кредитних коштів, становить 27239,48 грн. Позасудові вимоги про погашення заборгованості [PERSON] були проігноровані. Просить суд стягнути з відповідачки на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» суму заборгованості суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 100281 від 03.08.2022 року в загальному розмірі 27239,48 грн., а також понесені судові витрати по справі з яких: 7000 грн. - правнича допомога, 2422,40 грн. - судовий збір. До початку судового засідання від представника відповідача надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 55). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.08.2022 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100281, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти, які зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними. Загальна вартість кредиту становила 38872,80 грн. (а.с. 8-17). Уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 28.06.2023 року між ТзОВ «ФК «Кредіплюс» та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу № 28/06/2023-1, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги, у тому числі, за договором про споживчий кредит № 100281 від 03.08.2022 року (а.с. 18-26, 61-65). Всупереч умовам договору про споживчий кредит № 100281 від 03.08.2022 року відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Як вбачається із розрахунку заборгованості по особовому рахунку [PERSON] , розмір заборгованості останньої за вищевказаним правочином станом на 13.03.2024 року становить 27239,48 грн. та такий складається з наступного: 32233,18 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 16,30 грн. - заборгованість за відсотками; 1800 грн. - заборгованість за комісією; 12.09.2023 року відповідачкою здійснено два платежі на погашення заборгованості в загальній сумі 6810 грн. (а.с. 28-29). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов 'язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення договору про споживчий кредит № 100281 від 03.08.2022 року. У свою чергу, правочином передбачено розмір та порядок сплати відсотків за користування кредитом, такий відповідачем не оспорювався та в судовому порядку не скасовувався повністю чи окремі його положення. Крім того, у суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості; стороною відповідача в ході розгляду справи такий розрахунок в жодній мірі не спростований; клопотання про проведення судової економічної експертизи на їх (розрахунків) спростування [PERSON] в ході розгляду справи заявлено не було. Також варто наголосити на тій обставині, що відповідачку було повідомлено про зміну кредитора, останній направлялися досудові вимоги про погашення спірної заборгованості, проте остання продовжує ухилятися від взятих на себе зобов`язань (а.с. 30-33). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами про споживчий кредит є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано Договір про надання правової допомоги № 20240311-1 від 11.03.2024 року, укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» (а.с. 37-38). Згідно вищевказаного договору розмір гонорару є фіксованим. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами. Суд враховує, що дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial