Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт вчинений 28.08.2020 р. за реєстровим № 742, 743 від імені її батька [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що є донькою померлого [PERSON] та відповідачки у справі. З 20.07.2011 шлюб між батьками розірваний, після розірвання шлюбу батьки перебували у неприязних відносинах, проживали окремо, зокрема відповідач повторно вийшла заміж за громадянина Норвегії та частіше перебувала на території Норвегії, а батько був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя батька матір ним не цікавилась, догляд за ним не здійснювала, жодної допомоги не надавала, натомість доглядом за батьком, прибиранням, готуванням їжі для нього займалась вона як його донька, а також на допомогу собі додатково наймала за власні кошти помічниць по дому. У 2012 році батько уклав з нею договори довічного утримання, відповідно до яких нерухоме майно, що йому належало він передав їй. Відповідач лише інколи, в періоди, коли перебувала в Україні, провідувала батька, при цьому останній негативно відкликався про неї, часто після її відвідин був роздратований та погано почувався. 17.10.2020 батько помер та лише після його смерті вона дізналась про існування заповіту, складеного ніби то від імені батька на користь матері. Зазначає, що батько помер у віці 70 років, вказаний заповіт було складено 28.08.2020, тобто за півтора місяці до його смерті. При цьому, батько був у змозі самостійно як прочитати, так і підписати документ, однак заповіт від імені батька підписано іншою незнайомою та сторонньою для нього особою, без зазначення відомостей, що саме перешкоджало заповідачу особисто вчинити такий заповіт, у зв`язку із якою хворобою виникла необхідність підписання заповіту за ніби то дорученням батька іншою особою, яка, як надалі з`ясувалось, є адвокатом та партнером адвокатської компанії, послугами правничої допомоги якої користується відповідач. Крім того, звертає увагу на те, що і двоє свідків, які були запрошені бути присутніми при підписанні заповіту є діючими адвокатами тої ж адвокатської компанії, не могли бути свідками при посвідченні заповіту, оскільки не запрошувались батьком, не були йому знайомі, до того ж є зацікавленими особами зі сторони відповідача. Примірник заповіту батькові не було вручено, про укладення такого ніколи не розповідав, зважаючи на довірливі відносини між ними, наведене свідчить, що батькові було невідомо про заповіт. Вказаний правочин було вчинено у приміщенні нотаріальної контори, а не за місцем проживання батька, зацікавленими особами зі сторони відповідача за відсутності батька, всупереч його волі та без ознайомлення його зі змістом такого заповіту. У заповіті міститься запис про вчинення нотаріусом такого заповіту зі слів [PERSON] та у зв`язку із хворобою останній не може підписати текст заповіту, такий підписано у присутності заповідача та нотаріуса Гасяком Я.В., заповіт прочитаний вголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених ним свідків, однак нотаріусом не вказано про застосування загальноприйнятих технічних засобів, відсутня будь-яка медична документація, яка б засвідчувала неспроможність батька підписати заповіт, хоча у тексті заповіту нотаріус покликається на похилий вік та хворобу заповідача. Враховуючи, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним та не відповідало його волі, вказаний заповіт не відповідав порядку його посвідчення, заповідач не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними в момент вчинення від його імені та начебто за його дорученням заповіту, просить позов задовольнити та визнати недійсним заповіт, вчинений 28.08.2020 за № 742,743 від імені [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Давидчак С.В. Вказана справа перебувала у провадженні судді Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б. На підставі розпорядження Залізничного районного суду м. Львова № 35/21/В від 05.08.2021 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку із перебуванням судді Постигач О.Б. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №462/1299/21 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу дана справа передана для подальшого розгляду до провадження судді Гедз Б.М.\~ Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 серпня 2021 року вказану справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи. Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року задоволено клопотання про витребування доказів, постановлено повторно витребувано у приватного нотаріріуса Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В. завірені копії всіх матеріалів нотаріальної справи з вчинення заповіту від 28.08.2020 № 742, 743, а саме витяги, квитанції про оплату послуг нотаріуса, копії аркушів з журналу реєстраційної дії за вказаним заповітом, інші документи, які стосуються вказаного заповіту такі, як виїзд за місцем проживання заповідача, доручення, медичні довідки, виписки стану здоров`я заповідача. Повторно витребувано у [PERSON] ( [ADDRESS] ) оригінали всіх медичних книжок, виписок, довідок тощо щодо стану здоров`я [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 11 лютого 2022 року постановлено витребувати від 5-тої міської клінічної лікарні (м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 45) завірені копії медичної документації, виписок, медичних карт, історій хвороби, інформації, щодо стаціонарного та амбулаторного лікування [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2020 р. по 17.10.2020 р. Також, витребувано від поліклінічного відділення міської клінічної лікарні №5 (м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 43) завірені копії медичної документації, виписок, медичних карт, історії хвороби, інформації, щодо стаціонарного та амбулаторного лікування [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2020 р. по 17.10.2020 р.; від комунальної Львівської міської лікарні "ХОСПІС" (м. Львів, вул. Котляревського, 53) завірені копії медичної документації, виписок, медичних карт, історій хвороби, інформації, щодо стаціонарного та амбулаторного лікування [PERSON] , [INFO] за період з 01.01.2020 р. по 17.10.2020 р.; комунальної Львівської міської лікарні "ХОСПІС" (м. Львів, вул. Котляревського, 53) завірену копію лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в ХОСПІСІ; від [PERSON] ( [ADDRESS] або за адресою, за якою обліковується як адвокат Гасяк Я.В. (79000, м. Львів, вул. Коперніка, 11) завірену копію договору про надання правничої/правової допомоги адвокатом Гасяком Ярославом Вікторовичем клієнту [PERSON] , [INFO] 19 вересня 2022 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у справі призначено посмертну судово-медичну експертизу [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проведення якої доручено експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи. Ухвалою судді від 08.12.2022 у зв`язку із надходженням на адресу суду листа начальника «Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи» щодо необхідності уточнення виду експертизи, поновлено провадження у справі. 16.01.2023 ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів, постановлено витребувати з комунального некомерційного підприємства "5-а міська клінінчна поліклініка м. Львова"(м. Львів, вул. Виговського, 32) оригінал медичної карти\~амбулаторного хворого\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який помер\~ [INFO] \~за весь\~період життя;\~у КНР\~"Клінічна\~лікарня швидкої\~медичної допомоги\~м.\~Львова"\~(79059,\~м.\~Львів,\~вул.\~Миколайчука,\~9)\~оригінал медичної\~карти станціонарного\~хворого [PERSON] \~№ [NUMBER] \~за період\~01-09.07.2019\~р.\~та результати\~КТ голови,\~проведеної в\~період 01-09.07.2019\~р.,\~та з\~5-тої\~комунальної міської\~лікарні (79057,\~м.\~Львів,\~вул.\~Є.Коновальця,\~24)\~оригінал справи\~у МСЕК\~щодо [PERSON] ,\~дата огляду\~17.09.2008\~р.,\~встановлено другу\~групу інвалідності\~та оригінали\~всіх інших\~медичних документів\~ [PERSON] . Ухвалою суду від 20 березня 2023 року у справі призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи (м.Львів, вул. Пекарська, 61). 23.10.2023 матеріали цивільної справи разом із висновком експерта № 110 від 13.10.2023 повернуто на адерсу суду та ухвалою від 25 жовтня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] , допитана як свідок, пояснила, що є донькою відповідача у справі [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Приблизно у 2011 році батьки, за ініціативою [PERSON] , розірвали шлюб та при цьому, відносини між ними склались неприязні, в батька назавжди залишилась образа на відповідача. Спір щодо поділу майна між ними не вирішувався, так як батько не хотів пов`язаних з цим проблем, а матір надалі вдруге вийшла заміж за іноземця та переїхала проживати за кордон. При цьому, у 2010 році батько переніс вдруге інсульт, внаслідок чого з 26.12.2010 у нього була паралізована права сторона тіла, пересувався лише в межах квартири та відповідно не володів правою рукою, однак вільно користувався лівою рукою, нею розписувався, зокрема прописував прізвище « [PERSON] », вільно користувався кнопковим мобільним телефоном, пультом від телевізора, міг робити свої замітки в газетах. Так як він не міг самостійно відвідувати органи соціального захисту населення та Пенсійного фонду, батько оформив на неї доручення на вчинення необхідних дій, зокрема представництво його інтересів з приводу оформелння субсидії та пенсійного забезпечення, а в 2012 році батько також переоформив на неї належне йому нерухоме майно, про що було відомо відповідачу і з даного приводу жодних заперечень остання не заявляла, лише після смерті батька вона дізналась про існування як цивільних позовів батька до неї про розірвання договорів довічного утримання, так і заповіту, складеного ніби то від його імені, оскільки підпис батька на заповіті відсутній, на користь відповідача (його колишньої дружини). Батько ніколи не розповідав їй про наміри переоформлення належного йому майна на користь її матері. Після перенесеного батьком інсульту, він з відповідачем спілкувався дуже мало, відносини між ними мали негативний характер, відповідач не приймала жодної участі у наданні допомоги чи догляді батька, доступу до квартири за адресою: [ADDRESS] не мала, оскільки ключі від вказаної квартири вона передала матері лише у 2019 році, коли не мала можливості самостійно відвідувати батька у зв`язку із пологами та попросила матір провідати батька та надати необхідну йому допомогу на час її відсутності. Впродовж багатьох років, на її прохання, у догляді за батьком, допомагали п. Стефа та п. Катя, зокрема вони купували продукти, готували їсти для нього, за надані послуги вони отримували грошові кошти з батькової пенсії, яку вона забирала і приносила потім батькові, та окремо додавала до оплати також свої кошти. Станом на 2020 рік батько самостійно пересувався в межах квартири, розмовляв, користувався телефоном, міг проставити свій підпис лівою рукою, правою рукою не володів, однак не міг звертатися в адвокатську компанію «Прокопишин і партнери», вважає, що у вказану компанію з метою оформлення заповіту зверталася саме мама, так як добре знайома із адвокатами вказаної компанії, враховуючи, що вони допомагали їй у приватизації приміщення на [ADDRESS] , а тому, оскільки при посвідченні заповіту були присутні діючі адвокати з однієї і тієї ж компанії, що свідчить про порушення принципу безсторонності свідків, які були незнайомі батькові, припускає, що останні могли чинити на нього тиск. Яким чином після посвідчення заповіту батько опинився у хоспісі їй невідомо. У хоспісі він перебував у період з 28.09.2020 і до своєї смерті 17.10.2020, при цьому звертає увагу на те, що цивільні позови про розірвання договорів довічного утримання від його імені підписані представником, подані до суду лише за декілька днів до його смерті. До дня смерті батька, вона з ним постійно контактувала, відвідувала його в хоспісі і телефонувала, він був при свідомості, впізнавав її, про судові спори їй не розказував, хоча вони завжди були у близьких стосунках, оскільки зі всієї їхньої родини, вона була єдиною, хто був поруч з ним, зважаючи, що всі інші родичі багато років проживають за кордоном. До останніх днів свого життя батько розмовляв, тому відомості заповіту щодо неможливості підписання ним правочину чи неможливості розмовляти не відповідають дійсності. Після його смерті, вона брала участь в організації його поховання, відповідач придбала гробівець, зокрема і для себе, в якому поховали батька, однак за які грошові кошти відповідачем придбаний гробівець, їй невідомо, за життя батько мав накопичені заощадження, тому можливо, що купівля була здійснена за його кошти. Вказаний спір вона намагалась врегулювати із відповідачем у досудовому порядку, однак оскільки домовленості між ними так і не було досягнуто, змушена звернутись із позовом до суду, який просила задовольнити у повному обсязі. Представник позивача адвокат Семенина В.М. в судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що заповіт № 742, 743 від 28.08.2020 від імені [PERSON] підписано сторонньою та незнайомою для заповідача особою, яка в ході з`ясування обставин встановлена, як діючий адвокат та партнер адвокатської компанії «Прокопишин і партнери», та посвідчено у присутності свідків, які також є адвокатами та учасниками тієї ж адвокатської компанії, були незнайомі заповідачу та запрошені не на його прохання, а на прохання відповідача, яка раніше вже користувалась послугами правової допомоги зазначеної компанії, відтак свідки були безпосередньо зацікавленими в оформленні такого заповіту на користь саме відповідача, без врахування прав та інтересів заповідача. Викладені нотаріусом у тексті заповіту покликання на те, що такий правочин вчинено та підписано іншою особою [PERSON] за дорученням [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки не відображають реальної волі останнього як заповідача із врахуванням, що такого доручення на оформлення заповіту та підписання його сторонньою для себе особою [PERSON] нікому не надавав, а свідки вчинення правочину, всупереч принципу безсторонності свідка, діяли лише в інтересах відповідача. Крім того, встановленим є факт, що [PERSON] пересувався лише в межах своєї квартири, з дому не виходив, в той же час, згідно тексту заповіту такий було посвідчено у приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] , а не за місцем проживання [PERSON] , тобто за його відсутності, без оголошення йому та ознайомлення його зі змістом заповіту. Відсутні будь-які відомості, яка саме хвороба чи вада перешкоджала заповідачу підписати заповіт особисто, зокрема загальні покликання нотаріуса на похилий вік та хворобу заповідача, як на причини неможливості самостійного прочитання та підписання [PERSON] заповіту не відображають дійсних обставин, оскільки заповідачу на час вчинення заповіту було 70 років та він був спроможний читати та писати. Оскільки волевиявлення [PERSON] при вчиненні оскаржуваного заповіту не відповідало його внутрішній волі та не було вільним, при посвідченні заповіту не було дотримано встановленого законом порядку посвідчення такого правочину, заповідач не розумів і не міг керувати діями, оскільки такі вчинялись начебто за його дорученням сторонньою особою, відтак просив позов задоволити та визнати недійсним заповіт № 742, 743, посвідчений від імені [PERSON] 28.08.2020. Представник відповідача адвокат Думич Н.Б. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги заперечила, вказуючи на те, що позивач, покликаючись на те, що волевиявлення [PERSON] не було вільним, не відповідало його внутрішній волі, оскільки міг бути лише під впливом фізичного або психічного насильства над ним, чи в цей момент через розлад здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та/або не міг керувати ними, не представила на підтвердження наведеного жодних доказів, відсутні докази наявності у заповідача будь-яких захворювань, які б впливали на його психічний стан, здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або керувати) ними, натомість в матеріалах справи містяться і письмові докази, і показання свідків, якими підтверджується факт відсутності в [PERSON] будь-яких розладів психіки чи будь-якого іншого стану, при якому він не усвідомлював би значення своїх дій станом на час складення та посвідчення оспорюваного заповіту. Показання як свідків позивача та її чоловіка не можуть розцінюватись як об`єктивні, оскільки вони є зацікавленими у результаті розгляду вказаної справи, надані ними показання суперечливі із показаннями інших свідків у справі, які справді є безсторонніми у вказаному процесі. Так, не відповідають дійсності пояснення позивача та її чоловіка щодо неприязних відносин між заповідачем та його колишньою дружиною, зокрема свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що між ними збереглись довірливі та приязні відносини навіть після розірвання шлюбу, спільно продовжували здійснювати підприємницьку діяльність та ніколи ніким з них не порушувалось питання поділу спільного майна. До того ж, позивач навела неправдиві відомості щодо розірвання шлюбу між батьками з ініціативи відповідача у 2010 році після перенесеного [PERSON] інсультом, оскільки згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 16.10.2008 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , шлюб між ними було розірвано у 2008 році та із позовом до суду звернувся саме [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] також повідомили, що після перенесеного [PERSON] інсульту, його права рука була паралізована, щоб він вільно користувався лівою рукою не бачили, саме [PERSON] діставала для нього необхідні медикаменти, опікувалась [PERSON] , здійснювала догляд за ним, за відсутності в неї можливості самостійно здійснювати догляд, оплачувала послуги людей, які виконували це професійно. Після смерті [PERSON] займалась організацією його поховання. Свідки [PERSON] та [PERSON] у своїх показаннях пояснили, що станом на 2020 рік [PERSON] вже не міг писати, все розумів та спілкувався, але почувався недобре. Приватний нотаріус Давидчак С.В. підтвердила, що заповідач [PERSON] на час складення та посвідчення заповіту дійсно не міг розмовляти, однак все розумів та на її запитання кивав або ствердно, або заперечно, заповіт посвідчувався за місцем проживання заповідача у його присутності та зміст такого було йому зачитано вголос. Наявні в тексті заповіту відомості про посвідчення заповіту у приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] та прочитання його вголос заповідачем є лише технічними описками, які жодним чином не впливають на суть заповіту. Щодо покликань позивача на те, що [PERSON] не був знайомий із підписантом заповіту та свідками, які були присутні під час посвідчення правочину, наведене жодним чином не може слугувати вказівкою на наявність допущення порушення процедури оформлення заповіту, оскільки перелік осіб, які не мають права бути свідками у таких випадках, є вичерпним та чітко визначений ст. 1253 ЦК України і у даному випадку свідки не входять у такий список. Згідно медичної документації [PERSON] вбачаються обґрунтовані підстави для висновку, що зважаючи на стан здоров`я останнього до дати посвідчення заповіту, станом на 28.08.2020 останній не міг володіти правою рукою, перенесений ним інсульт негативно вплинув на функцію мовлення, однак розумів значення своїх дій та міг ними керувати. Його волевиявлення щодо видачі ним заповіту на користь відповідача неодноразово з`ясовувалось нотаріусом із виходом за місцем проживання заповідача, визначено обсяг дієздатності, відтак при посвідченні оспорюваного заповіту повністю дотримано вимоги ст. 1234, 1247, 1248, 1253 ЦК України, вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доводи позивача про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача чи вчинення заповіту [PERSON] під впливом тиску є надуманими, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., в судовому засіданні, за її згодою допитана як свідок, повідомила, що її робоче місце знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оспорюваний заповіт посвідчувала у квартирі в буд. [ADDRESS] за місцем проживання заповідача. Щодо обставин посвідчення заповіту, пояснила, що у 2020 році до неї звернулася жінка на ім`я [PERSON] та сказала, що заповідач хоче скласти заповіт, але не може особисто прийти. За обставин неможливості заповідача самостійно прибути до нотаріальної контори, зі слів п. Оксани, був складений взірець заповіту, з яким вона здійснила вихід на виклик у квартиру, номера якої не пригадує, в будинку [ADDRESS] , який знаходився по сусідству із місцезнаходженням нотаріальної контори, де вона працює, для того, щоб з`ясувати волю заповідача. За місцем проживання [PERSON] вона здійснювала вихід двічі, перший раз близько обіду з`ясувати волевиявлення заповідача, після чого надала необхідні консультації та назвала перелік необхідних документів, а другий раз посвідчувати заповіт. В тексті заповіту чітко зазначений час вчинення такого, крім того, у книзі фіксації виїздів теж вказаний день і година виїзду нотаріуса. Підставою посвідчення заповіту на дому і підписання його іншою особою слугували хвороба і похилий вік заповідача, самостійно прийти в нотаріальну контору він не міг. Для встановлення та перевірки осіб їй, як нотаріусу, представили паспорти громадян України всіх учасників нотаріального процесу. Як при її першому виході за адресою заповідача, так і при другому, коли посвідчувався заповіт були присутні [PERSON] , підписант, двоє свідків, прізвищ яких не пригадує та з якими особисто не знайома, однак їхні анкетні дані зафіксовано у заповіті, а також [PERSON] , обмежень щодо присутності якої при посвідченні заповіту законом не визначено. Про те, що підписант заповіту та свідки є адвокатами їй було невідомо, п. Оксана, представляючи їх, повідомила, що це юристи. Після прибуття за місцем проживання заповідача, вона, спочатку представившись учасникам нотаріальної дії, безпосередньо почала спілкування із заповідачем [PERSON] , який за віком був старшою особою, у досить хворобливому стані, але добре почувався та не хвилювався. За результатами спілкування, в ході питань, які вона ставила, щоб зрозуміти чи особа розуміє значення своїх дій і з`ясувати чи особа дійсно буде посвідчувати заповіт чи ні, з`ясувала, що п. Віталій розуміє значення своїх дій і що відбувається. Сумнівів у його дієздатності в неї не було, він не міг відповідати словесно, не розмовляв, але ствердно кивав головою на всі її запитання або «так», або «ні», таким чином підтверджуючи свою згоду або незгоду на вчинення відповідних дій. Серед іншого, вона спитала [PERSON] також, чи може розмовляти, однак він кивнув головою, що ні. Заповідач вголос заповіт не зачитував, оскільки коли вона поставила питання чи він буде читати заповіт, останній кивнув головою, що «ні». Заповіт зачитувався вголос свідками, про що вона зробила відповідний запис у тексті заповіту, також вона самостійно ще зачитала заповіт вголос та запитала чи все підходить, заповідач кивнув головою, що все добре, після чого ствердно кивнув їй головою «так» на запитання чи підписуватимемо заповіт. У викладене у взірці заповіту їй здається вона жодних коригувань не вносила. На її запитання чи може [PERSON] підписати заповіт, зокрема просила дати йому папір і ручку, він не міг ні підписати, ні навіть взяти ручку в руку, після чого заперечно кивнув головою «ні», що не може підписати, у зв`язку із чим, було запрошено підписанта і свідків. Підписант [PERSON] , в присутності нотаріуса, заповідача, свідків, зачитав вголос текст заповіту від початку і до кінця перед підписанням та підписав. Свідки зачитували заповіт вголос та підписали такий вже після того як заповіт зачитала також вона та після зачитування і підписання заповіту [PERSON] . Законом не визначено такої вимоги, що заповідач повинен бути знайомий зі свідками, як і обов`язку перевіряти яким саме майном володіє заповідач. Якого саме майна стосувався заповіт не пригадує. Заповіт був складений на встановленому законом бланку, текст такого заповіту спочатку зачитував вголос підписант, потім повторно зачитувався нотаріусом, фіксацію нотаріальної дії не здійснювали, бо не було такої необхідності. Після підписання заповіту, підписант і свідки розписалися також в реєстрі вчинення нотаріальних дій, а відомості про вчинену нотаріальну дію, після повернення до нотаріальної контори, вона внесла в реєстр. У тексті заповіту були виявлені технічні описки щодо місця складення заповіту та прочитання заповіту заповідачем, однак такі технічні помилки жодним чином не впливають на суть заповіту і на волевиявлення заповідача. Свідок [PERSON] у своїх поясненнях у судовому засіданні пояснив, що перебуває у цивільному шлюбі із позивачем [PERSON] , знайомий із її батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] . Після перенесеного інсульту [PERSON] пересувався лише в межах квартири та за допомогою палички, яку тримав в лівій руці. Вони спілкувалися по телефону, [PERSON] міг надиктувати список потрібних йому ліків, самостійно користувався телефоном на кнопки. [PERSON] спілкувалася з батьком до дня його смерті, коли йому, щось було необхідно, він телефонував їй та просив привезти потрібні речі. Станом на серпень-вересень 2020 року і до дня своєї смерті він володів лівою рукою, тому ніяких перешкод у підписанні документу у нього не виникало. Йому відомо, що до [PERSON] приходили його доглядальниці, друзі, двоюрідний брат, однак про осіб, прізвища яких зазначені в заповіті, ніколи не чув, тому [PERSON] точно їх не знав, він міг відчинити двері в квартиру, однак посторонніх осіб до квартири не впускав. Відповідач провідувала його дуже рідко, в основному в присутності їхньої дочки [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] на той час були розлучені, перебували в неприязних відносинах, мали сімейні протиріччя і [PERSON] ніколи не висловлював ні йому, ні [PERSON] намірів складати заповіт. Зазначає, що у тексті заповіту прописано, що такий складено на все майно заповідача, але станом на момент вчинення заповіту, за договорами довічного утримання, які були укладені набагато раніше, [PERSON] вже набула права власності на частину майна, про яке йде мова у заповіті. [PERSON] помер у хоспісі, яким чином він туди потрапив йому невідомо, але коли у них народилася дитина, [PERSON] зробила мамі дублікат ключів від квартири, де проживав батько, відтак доступ до квартири мала також відповідач. Після смерті [PERSON] участь в організації його поховання брали він, [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] \~в судовому\~засіданні повідомила,\~що зі сторонами у справі знайома, так як з 2013 року, протягом чотирьох років, вона, на пропозицію [PERSON] , яка підшуковувала людину, яка б допомагала по господарству [PERSON] та його матері [PERSON] , приходила в квартиру на [ADDRESS] і надавала їм необхідну допомогу. [PERSON] , матір [PERSON] , з якою він проживав до її смерті, розказувала їй, що квартира на [ADDRESS] залишиться [PERSON] , бо ця квартира належала бабці. Вона обізнана про те, що [PERSON] та [PERSON] були розлучені, оскільки вони самі про це казали. [PERSON] переніс інсульт, після якого ходив з паличкою, тягнув ногу, правою рукою не володів, але поки жила його мама, вона дуже його підтримувала, тому було легше. До 2017 року він писав на картках назви препаратів та все інше, що необхідно було для нього придбати, користувався комп`ютером. Кожного тижня, впродовж 2013-2017 років для нього також купували газети « [PERSON] ». Пізніше, в 2020 році вона знову надавала [PERSON] допомогу по господарству, а саме: купувала продукти харчування, час від часу готувала для нього їжу, здійснювала оплату за комунальні послуги, після чого квитанції про оплату повертала [PERSON] . В серпні 2020 року вона раз на тиждень приходила на дві-три години, купувала продукти харчування та готувала їжу [PERSON] , інколи прибирала, при цьому вона чергувалась з [PERSON] . До поміщення [PERSON] в пансіонат, він почував себе не дуже добре, але розумів все, вона вільно спілкувалася з ним. Він пересувався лише по квартирі за допомогою палички, яку тримав у лівій руці, бо права сторона була паралізована, не міг розігнути пальців правої руки, в нього була загальна слабість, крутилася голова, боявся впасти. Їй відомо, що [PERSON] приводила додому для [PERSON] невропатолога, він робив призначення, організовувала забір аналізів лабораторією «Сінево» на дому, також приходила медсестра робити йому процедури. Всі необхідні медичні препарати [PERSON] приймав самостійно, харчувався та наливав пиття також самостійно, але робив все лівою рукою, користувався телефоном на кнопки, міг сам зателефонувати або їй або п. Оксані. На стільці лежали різні газети, журнали, рекламки, зошити, ручки, сумочка, де трималися документи, коли вона викладала те, що приготувала, то всі інші предмети він звідти відкладав. У 2020 році, до його поміщення в медичний заклад, він ще телефонував їй, також дивився телевізор, на комп`ютері підшуковував інформацію, яка його цікавила, спілкувався з сином, який перебував за кордоном. Вже нічого не писав, порівняно, як в 2017 році, але щоб писав лівою рукою, не бачила. Оплату за свою роботу вона отримувала від [PERSON] . Розмов по телефону з адвокатом, нотаріусом, чи про його намір подавати позов до суду ніколи не чула. Востаннє бачилась із [PERSON] за тиждень до його поміщення у хоспіс, і у порівнянні з 2013 роком, коли вона тільки почала допомагати по господарству [PERSON] , та у 2020 році на її думку стан його здоров`я був незмінний. Свідок [PERSON] , яка повідомила, що була знайома із [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що протягом трьох років працювала в нього, а саме допомагала по господарству, купувала продукти та готувала йому їжу. Коли потрібно було зробити покупки продуктів, [PERSON] писав їй записки, що саме необхідно придбати. Писав записки лівою рукою, пізніше вже не писав, а надиктовував. Сам наливав собі напої, але також лівою рукою, харчувався самостійно, спочатку на кухні, але незадовго до того, як його помістили у хоспіс, приблизно за 2-3 місяці, вона вже приносила йому їжу в його кімнату. Також мав телефон на кнопки, яким також користувався самостійно, як сам набирав співрозмовника, так і йому телефонували і він відповідав на дзвінки, читав газети час від часу, дивився телевізор, сам користувався пультом від телевізора лівою рукою. [PERSON] отримував пенсію, і оплату її послуг по господарству також платив він. Крім того, давав грошові кошти на оплату за комунальні послуги, при тому завжди знав скільки решти вона має повернути йому і записував собі. В її присутності жодні адвокати його не відвідували, і він ніколи їй не повідомляв, що йому потрібна була юридична консультація. Час від часу телефонував до доньки і, здається, вона теж телефонувала йому, на доньку не скаржився. Наскільки їй відомо, [PERSON] також з сином спілкувався, син йому передавав посилки. [PERSON] бачила один раз, вона приходила два рази на тиждень, можливо після 13:00 год., конфліктів не було. Мав місце випадок, що [PERSON] вже була у квартирі, коли вона прийшла, але їй не відомо чи вона мала ключі від квартири. До нього також приходили дві медсестри, робили йому уколи, змінювали памперси. Щоб [PERSON] коли-небудь скаржився на [PERSON] також ніколи не чула. Однак, її дуже здивувало, коли [PERSON] просила її прийти засвідчити в суді, що [PERSON] не міг писати, бо насправді він писав, зокрема в її випадку тричі давав записки із списком, що потрібно купити. Свідок [PERSON] допитана як свідок, у судовому засіданні повідомила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] . З 9 річного віку і до 1975 року вони проживали разом та їх виховувала одна мама. [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON] , однак у 2008 році вони розірвали шлюб з ініціативи [PERSON] . Після розірвання шлюбу він проживав у квартирі на [ADDRESS] , а [PERSON] в квартирі на [ADDRESS] . Після розлучення непорозумінь між ними не було, продовжували вести спільний бізнес. Через деякий час [PERSON] одружилася вдруге з громадянином Норвегії та виїхала за кордон, але у Львові бувала протягом трьох-шести місяців на рік. В 2010 році [PERSON] отримав інсульт, після чого не міг нормально ходити, йому було важко вставати, пересувався з паличкою, права рука не функціонувала. [PERSON] одразу приїхала та з того часу самостійно вела бізнес, але грошові кошти [PERSON] надавала, моживо це була частка від бізнесу. Після інсульту [PERSON] став проживати разом з мамою на [ADDRESS] . Коли захоріла мама [PERSON] , то [PERSON] їздила до неї в лікарню, але потім приїхала [PERSON] і вже вона доглядала за бабцею, а після її смерті організовувала її поховання. В 2019 році [PERSON] знову потрапив в лікарню, станом на 2020 рік якого небудь покращення його стану здоров`я не було, пересувався з паличкою, права рука залишалась неробочою, чайник піднімав лівою рукою, напої наливав також лівою рукою. Лікуванням [PERSON] перед смертю займалася [PERSON] , вона купувала продукти, приходила приготувати йому їсти. З дочкою у [PERSON] також були хороші відносини, він її любив дуже та добре ставився до неї. В серпні 2020 вона приїжджала до [PERSON] , двері їй відмикала [PERSON] , яка мала ключі від його квартири. [PERSON] періодично то лежав, то сидів, пересувався по квартирі за допомогою палички, яку тримав у лівій руці. Він мав мобільний телефон, яким користувався, періодично телефонував і до неї. Коли приїжджали до нього, він разом з ними сідав за стіл з ними, самостійно куштував їжу, пив каву, але все робив лівою рукою. Показань лічильників, наскільки їй відомо, не записував ніколи, спочатку це робила його мати, і вона також ніколи не бачила, щоб він давав записки щодо списку продуктів, але була свідком, що [PERSON] він просив словесно, що йому необхідно купити. Потім, до нього приходила жінка, яка допомагала прибирати, оплачувала комунальні послуги. [PERSON] дуже переживала за стан здоров`я [PERSON] , переодягала його, здійснювала догляд за ним, інколи на допомогу наймала двох чоловіків. Їй достеменно не відомо чи дочка опікувалася батьком, можливо і так, але дуже рідко, але знає, що за надані послуги доглядальниць оплачувала [PERSON] , це їй стало відомо зі слів покійної матері [PERSON] . Також, [PERSON] щомісячно надавала кошти [PERSON] , з яких він в свою чергу оплачував роботу доглядальниць. [INFO] [PERSON] помер, перед тим він попав в лікарню, десь за 3-4 дні до його смерті вона йому телефонувала, то розмовляти він не міг. Після його смерті вона була присутня на його похороні, організацією якого займалася [PERSON] . Про заповіт вони з [PERSON] ніколи не розмовляли, і він ніколи не казав їй, що хоче викликати нотаріуса на дім для складення заповіту, лише казав, що пізно зрозумів наскільки для нього важлива сім`я, в нього ніколи не було образи на [PERSON] , але вона сумнівається, що [PERSON] хотів оформити все майно виключно на дочку, оскільки в нього є ще також син, який проживає за кордоном. Їй нічого невідомо про заповіт, лише зі слів [PERSON] , але суть заповіту та якого майна він стосувався її ніколи не цікавило, але вірить, що [PERSON] дійсно міг оформити заповіт саме на [PERSON] , бо вона була єдиною в його житті і він довіряв тільки їй, казав, що вона чесна, а от дочці, на її думку, він довіряв. Чи міг доручити підписати замість себе заповіт сторонній особі їй невідомо. Свідок [PERSON] , допитана як свідок, в суді надала показання, згідно яких з [PERSON] знайомі з 1970 років, так як її чоловік навчалися в одному закладі, а пізніше жили по сусідству. [PERSON] любив і дітей, і дружину, однак приблизно в 2008 році він розлучився з дружиною, при цьому вони продовжували спілкуватися, їхні відносини залишались хорошими, продовжували вести спільний бізнес, мали магазини на [ADDRESS] , де вона працювала бухгалтером у період з 2000 року до 2003 року, а потім допомагала їм. Майно після розлучення не ділили, але їй відомо про договір довічного утримання, який [PERSON] уклав на дочку [PERSON] , і про те, що пізніше склав заповіт на [PERSON] . В грудні 2010 року у [PERSON] під час риболовлі стався інсульт, була паралізована праву сторону, яка не працювала взагалі, а працювала лише ліва і коли говорив, то розтягував слова. Його дочка та колишня дружина здійснювали догляд за ним, привозили ліки, продукти. З дочкою в нього були добрі відносини, а на зятя нарікав. [PERSON] у Львові постійно не проживала, лише була по 2-3 місяці на рік, але турбувалася про [PERSON] , переживала за нього, неодноразово просила її передавати продукти і гроші [PERSON] , як їй відомо проценти від ведення спільного бізнесу, і корм для кота. [PERSON] після інсульту жив з мамою у квартирі на [ADDRESS] . В 2016 році його мама померла, на той час [PERSON] і [PERSON] були в Болгарії, але прибули на похорон до мами. До 2016 року [PERSON] точно лівою рукою не писав, а вже після 2016 року вона не бачилась та не спілкувалась із [PERSON] . В 2020 році допомагала [PERSON] по господарству, приходила раз на тиждень. 06.02.2020, телефонувала, щоб привітати з днем народження, пам`ятає, що він говорив погано і нечітко, але розумів все, що каже. Писати він не міг ні правою, ні лівою рукою, в лівій руці міг тримати чашку чи хліб. Похованням як [PERSON] , так і його матері займалася [PERSON] . Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] спершу все переписав на дочку, а потім передумав і написав заповіт на неї, а дочка подала позов до суду з приводу цього заповіту. Наскільки їй відомо, [PERSON] не хотів судитися з донькою і не ображався на неї, відносини між ними були хороші, вона його відвідувала і з дітьми інколи приїжджала. Свідок [PERSON] , допитаний у суді як свідок, пояснив, що [PERSON] знає з 1966 року, вони разом вчилися, сиділи за одною партою і жили по сусідству. З [PERSON] він розлучився у 2008 році, але йому завжди казав, що любить тільки [PERSON] , і зробив дурницю розлучившись, про що шкодує. Однак, навіть після розлучення вони продовжували разом вести спільний бізнес, [PERSON] частину грошей від ведення бізнесу передавала [PERSON] . Після того, як в нього стався інсульт в 2010 році, догляд за ним взяла на себе [PERSON] , купувала ліки, підтримувала його фінансово. Деякий час він жив на [ADDRESS] , але після інсульту його мама забрала його з лікарні проживати до себе в квартиру на [ADDRESS] . До інсульту [PERSON] був правшою, але після інсульту взагалі не володів правою стороною. [PERSON] наймала людей, які за ним доглядали, бо його мама не була в змозі належним чином самостійно за ним доглядати. В його присутності [PERSON] лівою рукою нічого не робив. Пізніше в нього стався гіпертонічний криз, він відвідував його у лікарні, в ході розмови [PERSON] розказував, що його відвідує брат [PERSON] і родичі. З дочкою спочатку в нього були нормальні відносини, але після її відвідин у лікарні разом з зятем, відносини між ними зіпсувалися. Дочка [PERSON] була в лікарні, але стояла в коридорі і нічого не говорила, а її чоловік щось погрожував [PERSON] . Зі слів [PERSON] йому відомо, що вона наймала доглядальницю за [PERSON] , яка прибирала і готувала їсти, його дружина [PERSON] в той час працювала в них в магазині, а потім допомагала вести бухгалтерію. Востаннє спілкувався з [PERSON] влітку 2019 року, потім не спілкувався за браком часу і сам хворів. Після смерті [PERSON] , був на його похороні, організацією якого займалась [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] № 7/2020, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане 06 листопада 2020 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно заповіту від 28.08.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 742, 743 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що на день смерті буде належати йому і на що за законом буде мати право заповідає [PERSON] . Як встановлено із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, а також із відомостей паспорта громадянина України на ім`я [PERSON] (серія [NUMBER] ) щодо сімейного стану, [PERSON] , 1950 р.н., та [PERSON] , 1953 р.н., з 22 грудня 1973 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20 липня 2011 року, про що зроблено актовий запис № 100. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого повторно 06 листопада 2020 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно договору довічного утримання (догляду) від 05.05.2012, зареєстрованого в реєстрі № 883 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , взамін чого остання зобов`язалась надавати відчужувачу - [PERSON] довічно матеріальне забезпечення та догляд. Як вбачається із відомостей з Державного реєстру речовх прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 05.07.2012, на підставі договору довічного утримання № 883 від 05.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Крім згаданого вище договору довічного утримання (догляду) від 05.05.2012 за № 883, відповідно до якого передано у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , також між тими ж сторонами укладено 15.09.2012 договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. та зареєстрований у реєстрі за № 2156, відповідно до умов якого [PERSON] передано у власність [PERSON] частину приміщення магазину за адресою: [ADDRESS] та договір довічного утримання (догляду) від 05.05.2012, зареєстрований в реєстрі за № 878 та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р., згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] у власність частину нежитлового приміщення, розташованого на першому поверсі за адресою: [ADDRESS] . На виконання вимог вказаних договорів довічного утримання (догляду) [PERSON] також взяла на себе зобов`язання надавати відчужувачу - [PERSON] довічно матеріальне забезпечення та догляд. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 7/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , після смерті останнього із письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Пелех О.З. 21.10.2020 звернулась [PERSON] . Також, 11.11.2020 із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса звернулась донька померлого - [PERSON] , а 25.03.2021 із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син померлого - [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування\~здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із\~частиною першою\~статті 1223\~ЦК України\~право\~на спадкування\~мають особи,\~визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні підстави недійсності правочину визначені\~статтею 215 ЦК України. Згідно з ч.1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним заповіту, оформленого від імені її батька, [PERSON] , покликається на відсутність вільного волевиявлення останнього на вчинення такого правочину та не відповідало його дійсній волі, з огляду на те, що у заповіті відсутній підпис заповідача, а підписаний від його імені сторонньою та незнайомою для нього особою, в присутності незнайомих заповідачеві свідків, при цьому пов`язаних спільним інтересом в оформленні заповіту саме на користь відповідача, крім того не дотримано вимог форми заповіту та порядку його посвідчення, оскільки відповідно до тексту заповіту, такий було посвідчено у приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] , хоча [PERSON] не покидав місця свого проживання, відтак заповіт було оформлено та посвідчено за відсутності заповідача, без оголошення йому та ознайомлення його зі змістом такого правочину, у заповіті відсутні будь-які відомості, яка саме хвороба чи вада перешкоджала заповідачу підписати заповіт особисто, у зв`язку із чим відповідачем було ініційовано залучення сторонніх осіб до нотаріальної дії посвідчення заповіту. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно приписів\~ч.2\~ст.1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Так, у постанові Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) викладено висновок щодо застосування ч. 2\~ст. 1257 ЦК\~та вказано, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами\~ЦК України. Частина 3 статті 203 ЦК України\~передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача. Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. Згідно із частиною третьою\~статті 45 Закону України «Про нотаріат»\~якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її та в нотаріуса присутності цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочину за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц наголошено, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Відповідно до заповіту від 28.08.2020, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 742,743, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] . Згідно тексту заповіту, у зв`язку із похилим віком та хворобою заповідача [PERSON] , за його дорученням та у присутності приватного нотаріуса заповіт прочитаний вголос та підписано власноручно [PERSON] . Міститься рукописний текст про те, що заповіт прочитано вголос, підписано від імені заповідача та відповідає волі заповідача о 15 год. 50 хв. [PERSON] та підпис. Заповіт підписаний у присутності свідків та прочитано вголос та підписаний свідками [PERSON] та [PERSON] . Відтак, у тексті заповіту [PERSON] , особистий підпис заповідача [PERSON] відсутній. Як вбачається із внесених нотаріусом у текст заповіту відомостей, заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] , у зв`язку із хворобою останній не може особисто підписати текст заповіту, за його дорученням, в його присутності та за присутності нотаріуса текст заповіту підписано [PERSON] . У відповідності до ч. 1 Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 нотаріус зобов`язаний\~установити волевиявлення\~особи,\~яка звернулась\~за вчиненням\~нотаріальної дії. Із представленої суду копії Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних поза приміщеннями державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса виклик нотаріуса з метою встановлення особи та її волевиявлення 28.08.2020 було здійснено [PERSON] , особою на користь якої було оформлено заповіт. Відомості про ініціювання питання оформлення заповіту саме заповідачем [PERSON] та яким чином було встановлено дійсне волевиявлення останнього відсутні. Згідно ч. 5 Глави 9 Порядку якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. В ході судового розгляду встановлено, що особа, якою підписано заповіт від імені [PERSON] та свідки, в присутності яких здійснювалось підписання та посвідчення заповіту запрошувались для проведення нотаріальної дії також з ініціативи особи, на користь якої оформлено заповіт, а не заповідачем, що підтвердила у судовому засіданні у своїх показаннях і приватний нотаріус Давидчак С.В., однак при цьому під проведенням нотаріальної дії, у тексті заповіту останньою вказано, що підписання заповіту відбулось у присутності запрошених заповідачем [PERSON] свідків. Жодним учасником справи не спростовано також і доводів сторони позивача про те, що запрошені [PERSON] особи в якості підписанта заповіту та свідків, які будучи адвокатами однієї і тієї ж адвокатської компанії були знайомі між собою, були сторонніми та раніше незнайомими особами для заповідача, зважаючи, що останній не покидав місця свого проживання та спілкувався із обмеженим колом близьких для нього людей, відтак не встановлено факту наявності реального доручення заповідача іншій особі на підписання від його імені заповіту. Суд звертає увагу також на наявність суперечливих відомостей у тексті заповіту та посвідчувальному написі такого, зокрема щодо місця посвідчення такого правочину та його прочитання заповідачем вголос. Так, згідно тексту заповіту такий було складено та посвідчено у двох примірниках у приміщенні нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] . У посвідчувальному частині заповіту нотаріусом внесено дані про те, що у зв`язку із хворобою, заповіт складено та посвідчено вдома за адресою: [ADDRESS] . Крім того, стверджуючи у судовому засіданні в своїх поясненнях, що заповідач не міг говорити, та вказуючи у третьому абзаці засвідчувального напису заповіту на його неспроможність особисто підписати текст заповіту та прочитати такий, у зв`язку із чим були запрошені свідки, в свою чергу у наступному абзаці напису нотаріусом викладено інформацію про те, що заповіт був прочитаний уголос заповідачем, що підтверджено і підписами свідків у відповідних графах. Надаючи на виконання ухвали суду від 29.06.2021 про витребування доказів копії матеріалів нотаріальної справи із вчинення заповіту від імені [PERSON] , приватний нотаріус Давидчак С.В. разом із матеріалами нотаріальної справи також надала письмові пояснення, в яких просила врахувати, що в останньому абзаці заповіту перед посвідчувальним написом нею помилково було зазначено адресу за якою здійснювалось посвідчення заповіту як адресу місця знаходження нотаріальної контори замість правильної: [ADDRESS] , у судовому засіданні просила суд розцінювати неточності щодо відомостей адреси місця посвідчення заповіту та прочитання змісту такого заповідачем особисто як технічні помилки, які не впливають ні на суть заповіту, ні на волевиявлення заповідача. Так, Верховний Суд у своїй практиці, зокрема у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 397/1396/19 вказує, що наявність технічних помилок (описок) у заповіті\~не свідчить про порушення його форми та/або порядку посвідчення, а тому не є підставою для визнання заповіту недійсним, однак при цьому наголошує, у разі якщо волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Згідно положення ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Тобто, вказаною нормою розцінюється допустимою наявність застережених виправлень у нотаріальних документах. Вимогами ч. 5 ст. 1253 ЦК України передбачено, що свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У даному випадку, слід взяти до уваги те, що згідно тексту оспорюваного заповіту такий, перед його підписанням, було прочитано вголос підписантом, двома свідками та, як ствердила у судовому засіданні нотаріус, нею особисто, хоча у заповіті відомості про це відсутні, у присутності всіх учасників нотаріальної дії, тобто у присутності шести осіб, із врахуванням, як повідомила у суді нотаріус, присутності при цьому також [PERSON] . За наведеного, у разі факту дійсного оголошення тексту заповіту, відтак висновок і про факт ознайомлення заповідача із таким, до того ж за участю трьох свідків юристів із діючими на час нотаріальної дії свідоцтвами про надання професійної правничої допомоги, наявність зазначених технічних помилок повинна була бути помічена ще на стадії оголошення тексту заповіту, у нотаріуса була можливість внесення відповідних застережень щодо виправлення на місці нотаріальної дії із подальшим ознайомленням з таким всіх учасників, що брали участь в оформленні заповіту. Разом з тим, наявність помилок у заповіті було виявлено лише в ході судового розгляду справи по спливу більше 3-ох років від дати складення заповіту, вже після отримання нотаріусом позовної заяви, в якій позивач, покликаючись зокрема на не ознайомлення заповідача із заповітом та ймовірне його оформлення за відсутності останнього, звертає увагу на згадані розбіжності в обґрунтування своїх заявлених позовних вимог. Стаття 69 ЦПК України визначає, що свідком може\~бути кожна\~особа,\~якій відомі\~будь-які\~обставини,\~що стосуються\~справи. Свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.\~ Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, що передбачає певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Із врахуванням того, що свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як учасники нотаріальної дії, безпосередньо володіють відомостями на спростування чи підтвердження викладених обставин суперечностей тексту заповіту, що стосуються, зокрема місця вчинення заповіту та процедури оголошення заповіту із подальшим його посвідченням нотаріусом, судом, зважаючи на принцип змагальності в цивільному процесі та недопустимість ґрунтування доказування на припущеннях, в ході розгляду справи задоволено клопотання сторони позивача щодо виклику і допиту у судовому засіданні вказаних свідків, поруч з цим, незважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце судових засідань, які неодноразово призначались в межах розгляду вказаної справи, свідки на виклики суду жодного разу не прибули. Суд наголошує на тому, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини, відтак бере до уваги також слушне зауваження сторони позивача щодо сумнівності встановлення дійсної волі заповідача і в частині щодо спадкового майна, оскільки як вбачається із договорів довічного утримання від 05.05.2012, 15.09.2012, задовго до оформлення заповіту на [PERSON] , [PERSON] , взамін на зобов`язання довічного матеріального забезпечення та догляду, передав частину належного йому майна у власність доньці [PERSON] , а тому будучи достовірно обізнаним про те, яке саме майно перебуває у нього у власності, враховуючи, що договори довічного утримання підписувались відчужувачем самостійно, у разі з`ясуванні нотаріусом дійсної волі [PERSON] визначення ним юридичної долі належного йому майна, останнім як заповідачем, для уникнення непорозумінь у майбутньому, було б повідомлено, яке саме майно він бажає заповісти, оскільки саме наявність заповіту не обмежує заповідача в тому, щоб майно, вказане в заповіті, надалі продати, подарувати або укласти щодо нього договір довічного утримання, а не навпаки, разом з тим, у заповіті зазначено про розпорядження заповідачем усім його майном, доля частини якого вже була вирішена заповідачем задовго до укладення заповіту. В частині, що стосується порядку посвідчення оспорюваного заповіту, суд звертає увагу також на таке. Нормою ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частина четверта статті вказує, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. За змістом пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, письменна, вона має прочитати документ і підписати його. Якщо така особа не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинен бути сурдоперекладач. Відповідно до пункту 3 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій, якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Також як зазначає Верховний Суд, принцип свободи заповіту передбачає собою також допущення посвідчення заповіту при свідка, тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт. Згідно тексту оспорюваного у вказаній справі заповіту, у зв`язку із похилим віком та хворобою заповідача [PERSON] , заповіт підписано [PERSON] Всупереч вимогам ч. 4 ст. 207 ЦК України, заповіт, окрім загального покликання на похилий вік та хворобу [PERSON] , не містить зазначення будь-яких конкретних причин, що очевидно перешкоджали заповідачу особисто підписати правочин. У судовому засіданні приватний нотаріус Давидчак С.В. повідомила, що в ході виходу за місцем проживання заповідача нею було встановлено, що заповідач не може розмовляти, однак розумів та усвідомлював значення своїх дій та на її запитання кивав головою, відповідно або ствердно, або заперечно та оскільки не міг прочитати текст заповіту підписання заповіту відбувалось при двох свідках, якими було прочитано та підписано заповіт [PERSON] . Поруч з цим, покликання нотаріуса на встановлену неможливість заповідача [PERSON] говорити жодним чином не відображені у тексті заповіту, а надані у суді пояснення спростовуються показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, зокрема [PERSON] , [PERSON] , які безпосередньо протягом тривалого часу надавали допомогу по господарству [PERSON] та повідомили, що спілкувалися із [PERSON] після перенесеного інсульту він трохи розтягував слова, але вільно користувався телефоном, зокрема як сам телефонував, так і приймав телефонні дзвінки, періодично надиктовував списки необхідних йому покупок, при цьому свідки бачились із [PERSON] безпосередньо перед поміщенням останнього у лікарню « [PERSON] », свідок [PERSON] повідомила, що у порівнянні із 2013 року, відколи почала працювати у [PERSON] , візуально якогось значного погіршення в нього здоров`я у 2020 році, не помітила, обслуговував себе та харчувався сам, з тією лише різницею, що протягом останнього часу приготовану їжу приносили в його кімнату, а не обідав як зазвичай у кухні, самостійно наливав собі напої, однак користувався вільно лише лівою рукою, в ній же тримав паличку, коли пересувався по квартирі. Наведене підтвердила також у своїх показаннях і свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] . Згідно наявного у матеріалах висновку експерта комісійної судово-медичної експертизи № 110 від 13.10.2023 встановлено, що у [PERSON] у 2005 та 2010 рр. мало місце гостре порушення мозкового кровообігу із залишковими явищами у вигляді правобічного геміпарезу, у період з 01 по 09 липня 2019 року перебував на лікуванні у КНП Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з приводу гіпертонічної хвороби, при якому відмічено наявність стійких залишкових змін у вигляді правобічного геміпарезу, при якому спостерігається обмеження руху м`язів правої половини тіла при ураженні протилежної півкулі головного мозку, у зв`язку із чим враховуючи наявність вказаного розладу у [PERSON] у 2019 році не виключено, що при посвідченні заповіту 28 серпня 2020 року не міг володіти правою рукою, поруч з цим вказано, що будь-яких медичних даних щодо порушень функцій лівої руки у медичній документації не зафіксовано. Відповідно до запису лікаря приймального відділення лікарні «Госпіс» м. Львова при поступленні [PERSON] від 28.09.2020, тобто через місяць після посвідчення ним заповіту, встановлено наявність в останнього правобічний геміпарез та контрактуру правої руки, порушень слуху немає, свідомість збережена, дезорієнтований в просторі, часі, особистості. Поруч з цим, теж відсутні будь-які дані відомості щодо наявності порушень функцій лівої руки. Суд критично оцінює надані свідком [PERSON] свідчення як в частині щодо неможливості володіння [PERSON] лівою рукою, так і загалом, оскільки такі взаємосуперечливі та спростовуються показами всіх інших допитаних в межа справи свідків. Зокрема, суд враховує, що свідок повідомила, що відвідувала [PERSON] лише раз на тиждень, надавала йому допомогу по господарству, однак, свідки [PERSON] та [PERSON] , які як встановлено судом, безпосередньо протягом тривалого часу надавали послуги по догляду за [PERSON] , вказували лише одна на одну як на осіб які регулярно здійснювали догляд за останнім, а [PERSON] ніколи у квартирі не бачили. Свідок [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] , всупереч показам останньої вказав, що дружина допомагала [PERSON] лише в питаннях бухгалтерії протягом 2020 року. Суд позбавлений можливості із наданих свідком [PERSON] показань встановити достовірно протягом якого періоду вказана свідок бачилась із [PERSON] , оскільки остання наводить взаємосуперечливі пояснення спочатку про те, що вже після 2016 року не бачила [PERSON] , надалі змінивши їх та стверджуючи, що протягом 2020 року раз на тиждень відвідувала його, допомагаючи по господарству. Покази свідка [PERSON] щодо фізичного стану заповідача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не стосуються періоду, який предметом дослідження судом з огляду на посвідчення оспорюваного заповіту влітку 2020 року, а свідок [PERSON] востаннє спілкувався із [PERSON] влітку 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.\~\~\~\~\~\~\~\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені обставини, проаналізувавши представлені суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б давали підстави для беззаперечного висновку, що станом на час посвідчення оспорюваного заповіту 28.08.2020, заповідач [PERSON] , із дотриманням принципу свободи заповіту, не міг самостійно підписати заповіт лівою рукою, зважаючи, що будь-яких порушень функціонування лівої руки [PERSON] до часу смерті медпрацівниками не фіксувалось. Слід звернути увагу також на недотримання вимоги ч. 6 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Так, незважаючи на наполягання нотаріуса у судовому засіданні на тому, що заповідач не міг прочитати заповіт, у зв`язку із чим залучено свідків та нею особисто зачитувався текст заповіту, після чого уточнювала у [PERSON] щодо наявності у нього зауважень, сам текст заповіту як не містить жодних даних в силу якої вади заповідач не міг прочитати заповіт самостійно, так даних і про факт прочитання вголос заповіту саме нотаріусом, натомість міститься суперечливе посилання на прочитання заповіту заповідачем, що нотаріус просила розцінювати як технічну помилку. Як встановлено із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] 17.10.2020, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після його смерті, по спливу 4-ох днів одразу звернулась [PERSON] , натомість діти померлого донька [PERSON] та син [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись 11.11.2020 та 25.03.2021, з чого вбачається, що про існування заповіту знала лише [PERSON] , як ствердили свідки померлий перебував у хороших відносинах як з донькою, так і з сином, зважаючи на складення [PERSON] на велику частку свого майна договорів довічного утримання саме на доньку, питання скасування яких до укладення у 2020 році заповіту ніким не порушувалось, вбачається що батько з донькою перебували у добрих та довірливих між собою відносинах, при цьому батько нічого не повідомляв про існування заповіту та в неї були відсутні будь-які підозри щодо волі [PERSON] розпорядитись всім майном на користь будь-яких третіх осіб, зокрема його колишню дружину, що за відсутності безсумнівних доказів протилежного, свідчить про відсутність належного фіксування волевиявлення заповідача, дотримання процедури ознайомлення заповідача із змістом заповіту та посвідчення такого. Розглядаючи справу суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Аналізуючи зібрані у справі докази, встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що наведені позивачем доводи щодо відсутності вільного волевиявлення [PERSON] на вчинення заповіту та не дотримання вимог форми заповіту та порядку його посвідчення, знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин обставин та перевірки їх доказами, відтак заповіт від 28.08.2020, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Давидчак С.В., як такий, що складений з порушенням певної процедури, є недійсним. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved