Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

09.11.2023р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Пастулато Капітал (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про залучення співвідповідача та заяви про зміну предмету позову від 23.11.2023р., просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 7 289 062 грн. 08 коп., що становить еквівалент 200 436,73 дол. США. Позов обґрунтований тим, що 16.11.2021р. між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 4458, згідно якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальника (відповідача 1) грошові кошти у розмірі 3 160 452 грн., що на дату укладення договору за офіційним курсом НБ України складало 120 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві кредитні кошти не пізніше 16.11.2022р. Згідно з графіком платежів відповідач в період з 08.12.2021р. по 08.10.2022р. був зобов`язаний сплачувати борг у розмірі 1 666 доларів США 00 центів та останній платіж у розмірі 101 674 долари США - до 08.11.2022. Станом на 08.11.2023р. від відповідача отримано виплати у розмірі 4 998 доларів США, а саме: 16.12.2021р. - у розмірі 1 666 доларів США; 13.01.2022р. - у розмірі 1 666 доларів США; 22.02.2022р. - у розмірі 1 666 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем 1 за договором позики, 16.11.2021р. між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 4459. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною, а тому позивач просить стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на свою користь заборгованість у заявленому розмірі. Позивач в судові засідання 19.03.2024р., 02.04.2024р., 19.04.2024р. та 05.06.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, із заяви до суду не звертався. Представниця позивача [PERSON] в судове засідання 07.06.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила. Відповідач 1 в судові засідання 19.03.2024р., 02.04.2024р., 19.04.2024р. та 05.06.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом: направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. Відповідач 2 в судові засідання 19.03.2024р., 02.04.2024р., 19.04.2024р. та 05.06.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за офіційною юридичною адресою, та на офіційну електронну адресу, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників судового розгляду, які не з`явилися в судове засідання, оскільки неявка останніх не перешкоджає розгляду позову по суті. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення представниці позивача [PERSON] , які надані в судових засіданнях 02.04.2024р. та 19.04.2024р., суд вважає встановленим таке. Так як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем 1 (позивальник) було укладено договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 4458. Відповідно до умов договору позики, позикодавець передає, а позичальник приймає у позику грошові кошти в розмірі 3 160 452 грн. 00 коп., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України становить еквівалент 120 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день підписання договору позики 1 долар США/26,3371грн., які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 16.11.2022р. У пункті 2 договору позики сторони погодили, що нарахування та сплата процентів за користування позикою не здійснюється. Сторони визначили графік повернення основного боргу в готівковій формі, а саме, що 08.12.2021р., 08.01.2022р., 08.02.2022р., 08.03.2022р., 08.04.2022р., 08.05.2022р., 08.06.2022р., 08.07.2022р., 08.08.2022р., 08.09.2022р., 08.10.2022р. позичальник повертає позикодавцю грошову суму у гривні, що становить еквівалент 1 666 доларів США 00 центів, щомісячно, та, що 08.11.2022р. має бути вчинено останній платіж з повернення позикодавцю грошової суми у гривні, що становить еквівалент 101 674 долари США 00 центів (п. 3 договору позики). Також позичальник у п. 4 договору позики погодив, що своїм підписом у договорі він підтверджує факт отримання грошових коштів від позикодавця у повному розмірі. У випадку порушення позичальником строків повернення коштів він зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення та додатково сплатити індекс інфляції, і 20% річних за ввесь період заборгованості (п. 17 договору позики). 16.11.2021р. між кредитором [PERSON] та поручителем ТОВ ФК Пастулато Капітал було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язань боржника [PERSON] перед кредитором, що виникли з Основного договору (договору позики від 16.11.2021р. за реєстровим № 4458), а саме щодо повернення грошових коштів у сумі 3 160 452 грн. 00 коп., що є еквівалентом 120 000 доларів США 00 центів, в строк та порядок повернення позики, передбачені Основним договором. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника за основним договором. У п. 1.2 договору поручитель також поручився перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором також щодо сплати кредитору усіх штрафних санкцій, що передбачені основним договором, та повернення всієї суми що надавалася кредитором боржнику, у разі прострочення виконання зобов`язання. Згідно п. 1.3 договору відповідальність поручителя та боржника щодо виконання основного зобов`язання солідарна. Строк дії поруки - 5 років з дати укладення договору (п. 3.1 договору), строк дії договору - протягом строку дії поруки, що зазначений у п. 3.1 договору поруки (п. 4.1 договору). На виконання умов договору позики відповідач 1 сплатив кошти у сумі 4 998 доларів США, а саме: 16.12.2021р. - у розмірі 1 666 доларів США; 13.01.2022р. - у розмірі 1 666 доларів США; 22.02.2022р. - у розмірі 1 666 доларів США, що підтвердила у судовому засідання представниця позивача. Відповідачі свої зобов`язання щодо повного повернення отриманих відповідачем 1, за договором позики від 16.11.2021р., коштів не виконали, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 08.11.2023р., за відповідачами рахується заборгованість, визначена позивачем станом на день звернення до суду (08.11.2023р.), як 7 289 062 грн. 08 коп. (200 436 доларів США 73 центи), виходячи із суми прострочених виплати як 115 002 долари США 00 центів (4 182 151 грн. 23 коп.), кількості днів прострочення як 579, кількості місяців як 48,25, та років як 1,59), з яких: - 115 002 долари США 00 центів (4 182 151 грн. 23 коп.) - прострочений основний борг, який утворився у період з 08.03.2022р. по 08.11.2022р.; - 24 000 доларів США 00 центів (872 781 грн. 60 коп.) - 20% річних (визначені позивачем у розрахунку як сума штрафу) розраховані за період з березня 2022р. по жовтень 2023р. виходячи із суми боргу у доларах США з наступним визначенням еквіваленту у гривні; - 55 016 доларів США 80 центів (2 000 735 грн. 45 коп.) - пеня розрахована за період з березня 2022р. по жовтень 2023р. виходячи із суми боргу в доларах США, та ставки НБУ, з наступним визначенням еквіваленту у гривні; - 6 417 доларів США 93 центи (233 393 грн. 80 коп.) - інфляція розрахована у період з березня 2022р. по жовтень 2023р. виходячи із суми боргу у доларах США з наступним визначенням еквіваленту у гривні; Офіційний курс долара США до української гривні, за курсом НБУ, станом на 08.11.2023р. (день звернення до суду з позовом) становить 1 долар США/36,0371 грн. Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. У ч. 2 ст. 640 ЦК України визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ст. 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 553 ЦК України). У разі порушення зобов`язання забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК України). Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого, підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024р. у справі № 753/14634/22 зазначив, що відповідно до ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язаннями визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС від 07.07.2020р. у справі № 296/10217/15-ц. З огляду на вищевикладене, та те, що сторони визначили у договорі позики від 16.11.2021р., що позикодавець передає, а позичальник приймає у позику грошові кошти в розмірі 3 160 452 грн. 00 коп., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України становить еквівалент 120 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день підписання договору позики 1 долар США/26,3371грн., які позичальник зобов`язується повернути позикодавцю не пізніше 16.11.2022р., а також порядок її повернення - частинами в грошовій сумі у гривні, що становить еквівалент 1 666 доларів США (з 08.12.2022р. по 08.10.2022р.), а також еквівалент 101 674 долари США 00 центів (08.11.2022р.), а також, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення основної суми боргу за договором позики у гривні в еквіваленті до іноземної валюти (долара США) за курсом продажу доларів США встановленим НБ України, на дату визначену позивачем у позові, як дата звернення до суду, якою є 08.11.2023р., враховуючи обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів, в солідарному порядку, на користь позивача суми основного боргу за договором позики від 16.11.2021р. в сумі 4 144 338 грн. 57 коп., що є еквівалентним 115 002 доларів США за курсом продажу доларів США в НБ України станом на 08.11.2023р. (день звернення позивача до суду) як 36,0371грн./1 долар США, з врахуванням вчинених відповідачем проплат на його погашення у грудні 2021р. та січні-лютому 2022р. по 1 666 доларів США. Відповідно до ч. 1ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 1ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 1ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Прийменник до з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь. Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. Про введення воєнного стану в Україні, який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р., який в подальшому продовжувався, останнього разу з 14.05.2024р. на 90 днів. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічної думки дійшов Верховний Суд в ухвалі від 03.08.2023р. у справі № 296/5648/22. Сторони у п. 17 договору позики визначили, що у випадку порушення позичальником строків повернення коштів він зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення та додатково сплатити індекс інфляції, і 20% річних за ввесь період заборгованості. При цьому у п. 2 договору позики сторони погодили, що нарахування та сплата процентів за користування позикою не здійснюється. Згідно наданого позивачем розрахунку боргу ним розраховані 20% річних, які при розрахунку визначені ним саме як сума штрафу, розрахована за період з березня 2022р. по жовтень 2023р. в сумі 24 000 доларів США. А також включено у суму заборгованості за договором позики і розраховану ним суму пені в сумі 55 016 доларів США 00 центів, за період з березня 2022р. по жовтень 2023р. виходячи із суми боргу в доларах США, та ставки НБУ, з наступним визначенням еквіваленту у гривні. Згідно умов договору позики позика надається на строк до 16.11.2022р. Виходячи із вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача за порушення строків повернення позики, останній день повернення якої сторонами був встановлений 16.11.2022р., - штрафу в розмірі 20 % річних ((24 000 доларів США (872 781 грн. 60 коп.) та пені (55 016 доларів США 80 центів (2 000 735 грн. 45 коп.). Також суд звертає увагу, що відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тобто, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат за договором позики від 16.11.2021р. у розмірі 6 417 доларів США (233 393 грн. 80 коп.), то слід зазначити наступне. За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991р. № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2023р. у справі № 300/438/18. То ж оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики від 16.11.2021р. є грошові кошти, виражені у гривні в еквіваленті іноземної валюти (доларах США), та порядок повернення позики - частинами в грошовій сумі у гривні в еквіваленті до іноземної валюти, і сума позики визначена позивачем у гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України станом на день звернення до суду, яким є 08.11.2023р., вимоги про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають. Суд не бере до уваги розписку від 16.11.2021р. про підтвердження факту отримання ним грошових коштів згідно договору позики від 16.11.2021р. складену у простій письмовій формі, оскільки стороною позивача заявлено заяву про виключення її з числа доказів, як таку, що не стосується предмету спору. Крім того, у п. 23 нотаріально посвідченого договору позики сторони погодили, що усі зміни і доповнення до договору підлягають нотаріальному посвідченню, а розписка такою не є. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 13 420 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача 1 та відповідача 2 на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (56,86%), в рівних частинах в сумі 7 630 грн. 61 коп. - по 3 815 грн. 31 коп. з кожного. Судовий збір в сумі 5 789 грн. 39 коп. покладається на позивача.

Outcome: partial