Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

в позові вказано, що «… [INFO] помер мій чоловік [PERSON] (Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ). Після його смерті відкрилася спадщина: квартира [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом відповідно є : [PERSON] - матір померлого; я, [PERSON] - дружина померлого; [PERSON] - син померлого. Маючи намір прийняти спадщину я звернулася до державної нотаріальної контори. Проте, мені було відмовлено в зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини (шість місяців). При цьому, мені було роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути вирішено судом. Приблизно в кінці вересня 2022 р. я звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року по справі №344/11827/22 мій позов задоволено, мені визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті мого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] терміном на 2 місяці, з часу вступу рішення в законну силу. 04 квітня 2023 року, відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року, мною подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Наталії Михайлівній. Нотаріусом мені надано відповідь, згідно якої мене повідомлено про те, що: 1. Мою заяву долучено до спадкової справи №188/2019, заведеної 09 грудня 2019 року після смерті [PERSON] . 2. Спадкову справу заведено на підставі заяви про видачу Свідоцтва про право на спадщину, поданої матір`ю померлого, [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, що підтверджується довідкою, виданою Липівською сільською радою про останнє місце проживання померлого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даної довідки на день смерті померлого з ним проживала його мати. 3. 26 грудня 2019 року на підставі заяви спадкоємця, який прийняв спадщину видано Свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] . Мені запропоновано звернутися до суду за захистом моїх прав та законних інтересів. Тому позивач просила суд зобов`язати приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Наталію Михайлівну внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину, виданого громадянці [PERSON] 26 грудня 2019 року, зазначивши, що спадкоємцями вказаного у цьому свідоцтві майна громадянина [PERSON] , який помер [INFO] є: його матір - [PERSON] - 1/2 частка, його дружина - [PERSON] - 1/2 частка. 17/07/2023 позивач подала заяву про зменшення позову та просила суд внести зміни в свідоцтво на частку позивача в розмірі 1/3 спадщини з тієї підстави, що у позивача і спадкодавця є син, який звернувся до суду. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та про заочний розгляд спору. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, відзиву чи заперечення на позов на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1300 ЦК України у випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже за ч. 2 ст. 1300 ЦК України рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину, а не зобов?язано нотаріуса здійснити дію про внесення змін у свідоцтво. Безпосередньо позивачем за її позовом визначено нотаріуса в якості третьої особи, а не відповідача. Третя особа не може бути зобов?язана вчинити дію, оскільки не є відповідачем. 20/11/2023 [PERSON] подав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02/10/2023 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину від 26/12/2019 №2962, виданого [PERSON] та вказано, що спадкоємцем квартири [ADDRESS] є [PERSON] з часткою 1/3, в іншій частині позову про визначення частки позивачки за цим позовом відмовлено. Рішення набрало законної сили 04/11/2023. Отже незважаючи на ухвалення судового рішення про права [PERSON] , позивач за цим позовом повторно подала заяву про визначення його частки, яка вже вирішена рішенням від 02/10/2023. Крім цього на звернення позивача про зобов?язання нотаріуса вчинити дію вже було ухвалено рішення про внесення змін до свідоцтва, а не про зобов?язання нотаріуса здійснити дію. Таким чином позивач та [PERSON] вчиняють одні і ті ж самі дії і повторюють одні і ті ж самі помилки, на які вже вказано судовим рішенням від 02/10/2023. [INFO] помер [PERSON] (Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року по справі №344/11827/22 позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] терміном на 2 місяці з часу вступу рішення в законну силу. 04 квітня 2023 року, відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року подано заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Івано-Франківського районного нотаріального округу Угорчак Наталії Михайлівні. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб 08/05/1993. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial