Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

20.05.2024 [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області із заявою про видачу обмежувального припису строком на шість місяців у вигляді заборони [PERSON] перебувати в місці проживання заявника [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у випадку, якщо вони за власним бажанням перебуватимуть у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та у будь який спосіб спілкуватися з ними; заборонити контактувати з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на те, що вона тривалий час потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку колишнього чоловіка [PERSON] , з яким не проживає за однією адресою. Останній неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а також до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства. У зв`язку з протиправною поведінкою колишнього чоловіка та з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторно вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] , заявник [PERSON] просить застосувати до нього обмежувальний припис. Під час розгляду справи заявник [PERSON] та її представник - адвокат Країло С.В. підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити з підстав, викладених у зверненні до суду. Заінтересована особа [PERSON] та його представник - адвокат Мерженко Т.П. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви, посилаючись на її безпідставність. Вислухавши учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису з наступних підстав. Судом установлено, що заявник [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.06.2022 (а.с. 49 52). [PERSON] та [PERSON] мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які після розлучення батьків проживають з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Батько дітей [PERSON] проживає окремо від сім`ї, за адресою: [ADDRESS] . Періодично діти проживають з батьком, за домовленістю між батьками. Дані обставини сторонами визнаються. [PERSON] та [PERSON] перебувають у тривалих неприязних стосунках, а останнім часом між ними існують непорозуміння, з приводу того, що [PERSON] сам часто відвідує могилу їхнього старшого сина [PERSON] , який загинув у с. Кремінне Луганської області і змушує дітей ходити на кладовище і перебувати там значний період часу, що, на думку [PERSON] , негативно впливає на здоров`я дітей. На її зауваження [PERSON] не реагує, тому вона вимушена звернутися до суду з заявою про видачу йому обмежувального припису. В якості доказів вчинення домашнього насильства щодо заявника та дітей [PERSON] до матеріалів справи долучила копії постанов Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2013, 25.08.2016, 03.10.2016, з яких вбачається, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2\~ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] , копію постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст.\~183-1\~КУпАП та копію вироку Шаргородського районного суду від 17.11.2023, яким [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 125 КК України (а.с.3-11), акт обстеження умов проживання дітей, акт проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.12 - 17). Заявником [PERSON] було надано суду флеш носій з відеозаписом події, яка передувала акту обстеження умов проживання дітей та складанню акта проведення оцінки рівня безпеки сина [PERSON] , при перегляді яких встановлено, що 19.03.2024 між [PERSON] та [PERSON] виникла обоюдна суперечка, шарпання, штовхання один одного з приводу спілкування батька з сином [PERSON] , при цьому дитина була злякана та голосно плакала (а.с.18). За події, які мали місце 19.03.2024 [PERSON] , постановою Шаргородського районного суду Вінницької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 2 КУпАП (а.с.7). На спростування доводів заявника [PERSON] заінтересована особа [PERSON] надав суду світлини та флеш носій з відеозаписами спілкування з дітьми, при перегляді яких встановлено, що діти охоче спілкуються з батьком, проводять з ним дозвілля (а.с. 39 46). Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України\~визначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Питання видачі обмежувального припису регулюється\~Цивільним процесуальним Кодексом України\~та\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який прийнято з метою реалізації запобіганню насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами. Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»\~ домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктами 2, 7 частини 2 статті \~3\~Закону України\~«Про запобіганню\~та протидію\~домашньому насильству» визначена дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на колишнє подружжя, батьків і дітей. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону). До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». П. 7 ч.1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що, враховуючи положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та\~Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на запобігання вчиненню насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з частиною третьою статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків\~це оцінювання\~вірогідності продовження\~чи повторного\~вчинення домашнього\~насильства,\~настання тяжких\~або особливо\~тяжких наслідків\~його вчинення,\~а також\~смерті постраждалої\~особи (п.9\~ч.1\~ст.1\~ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві та чи ґрунтуються вони на достатній доказовій базі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 по справі №756/2072/18. Згідно зі\~ст. 350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За правилами\~ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст.\~350-4\~ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. У цій справі заявник [PERSON] посилається на те, що вона та діти неодноразово піддавалися фізичному насильству з боку [PERSON] , і з приводу фактів психологічного та фізичного насильства вона зверталася до органів Національної поліції України. Із долучених до матеріалів справи постанов Шаргородського районного суду Вінницької області від 27.05.2013, 25.08.2016, 03.10.2016 вбачається, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2\~ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини [PERSON] (а.с.3-5). Суд не може прийняти до уваги вказані докази як належні, оскільки в силу \~ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Суд також не приймає до уваги як належні докази, долучені заявником постанову Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.04.2024 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1\~ст.\~183-1\~КУпАП та вирок Шаргородського районного суду від 17.11.2023, яким [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 125 КК України, оскільки дані докази не підтверджують вчинення домашнього насильства відносно заявника [PERSON] (а.с. 6, 8 11). Судом встановлено, що [PERSON] 08.04.2024 постановою Шаргородського районного суду Вінницької області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 2 КУпАП за вчинення 19.03.2024 домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини [PERSON] (а.с.7). Крім того судом встановлено, що випадок домашнього насильства 19.03.2024 мав обопільний характер, між [PERSON] та [PERSON] виникла обоюдна суперечка, шарпання, штовхання один одного з приводу спілкування батька з сином [PERSON] , при цьому дитина була злякана та голосно плакала. Суд звертає увагу, що така поведінка обох батьків суперечить найвищим інтересам дитини на зростання у безпечному середовищі, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і не надають батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Інших доказів того, що заінтересована особа вчиняла чи мала намір вчинити дії щодо заявника та дітей, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, судом не здобуто. Клопотань про допит свідків та витребування доказів [PERSON] не заявляла. Згідно положень\~ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та положень процесуального права докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. У справі, що розглядається заявник [PERSON] , в порушення вимог ст.ст.\~12,81 ЦПК України,\~не надала\~суду достатніх\~належних, допустимих, та переконливих доказів на підставі яких можна зробити висновки про наявність ризиків вчинення у майбутньому домашнього насильства заінтересованою особою відносно заявника, дітей, в будь якому прояві. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено, що існує загроза вчинення домашнього насильства по відношенню до заявника, дітей, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, як і відсутні докази того, що такі ризики є реальними, внаслідок чого у суду відсутні підстави для задоволення заяви та застосування до заінтересованої особи обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст. 650-5\~ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed