Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

[PERSON] , згідно зі свідоцтвом про шлюб, 20.07.2019 року побрався шлюбом з [PERSON] . При укладенні шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений 21.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.А. за реєстровим №2206, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , продаж квартири вчинено за 1148243 грн. 25 коп., що еквівалентно, на час продажу, 41300 доларів США. Договір укладено за згодою дружини покупця [PERSON] (п.11 договору). В квітні 2023 року подружжя [PERSON] розірвали шлюб. [PERSON] в лютому 2024 року заявив позов до колишньої дружини [PERSON] , за яким просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Позов обгрунтовано тим, що спірна квартира придбана позивачем за кошти від продажу належної йому квартири, що була набута до шлюбу з відповідачкою, а незначну різницю у вартості квартир ним було сплачено відповідачці в позасудовому порядку. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 22.02.2024 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягав, а відповідачка позов визнала. Згідно з ст. 206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Наслідки визнання позову відповідачці розяснені і з їх настанням вона погодилась. Обставини, покладені позивачем в обгрунтування позову, знайшли своє підтвердження доказами. Так, 15.02.2020 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванченком В.Ю. за реєстровим №868, позивач продав квартиру [ADDRESS] за ціною в 1008164 грн., що на час продажу, було еквівалентно 41200 доларів США. Вказана квартира належала позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.06.2018 року приватним нотаріусом КМНО Баландіною Т.М. за реєстровим №1771, про що зазначено в п. 1. вказаного договору купівлі-продажу квартири. З огляду на те, що правочин з продажу належної особисто позивачу квартири та правочин з придбання спірної квартири були вчинені в проміжку часу трохи більше місяця, з урахуванням визнання відповідачкою позову, та того що різниця в ціні договорів є незначна (100 доларів США), суд знаходить доведеним, що спірна квартира придбана позивачем, за кошти, що належали йому особисто. Доказів, що у придбанні спірної квартири приймала участь відповідачка матеріали справи не містять. Разом з тим, в порядку врегулювання спору в позасудовому порядку, відповідачка отримала від позивача 300000 грн., як частку у спільно набутому майні, про що 06.02.2024 року склала відповідну розписку. Згідно зі ст. 57 ч. 1 п. 3 ЦК України, ообистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Право на звернення позивача з цим позовом корелюється з приписами ст. 392 ч.1 ЦК України. Саме на вказані норми і посилався позивач, як на підставу заявлених вимог. Тому, суд знаходить позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: approved