Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором №2108027518008\~від 21.03.2021\~у розмірі\~42\~667\~грн та\~судові витрати.\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 21.03.2021\~ТзОВ «Служба\~миттєвого кредитування»\~та [PERSON] \~уклали договір\~про надання\~фінансових послуг\~№ 2108027518008\~«Стандартний».\~Згідно п.\~1.1.\~договору товариство\~зобов`язалося\~надати позичальникові\~кредит без\~конкретної споживчої\~мети,\~на суму,\~яка зазначається\~та погоджується\~сторонами в\~заяві-анкеті,\~та складає\~4\~200\~грн.\~Відповідно до\~пп.\~1.2.,\~1.3.\~договору кредит\~надається на\~строк,\~зазначений у\~заяві-\~анкеті та\~графіку платежів,\~який є\~додатком до\~цього договору\~та є\~невід`ємною його\~частиною,\~орієнтовний строк\~повернення кредиту\~-\~16\~днів з\~моменту отримання\~кредиту. Згідно п.\~1.9.\~договору граничний\~строк кредитування\~(строк\~дії договору):\~1\~рік.\~Згідно умов\~договору позичальник\~несе певну\~відповідальність,\~а саме\~п.\~3.3.\~договору передбачено,\~шо у\~разі порушення\~позичальником своїх\~зобов`язань\~щодо погашення/оплати\~суми кредиту\~та/або\~процентів за\~користування ним,\~товариство має\~право нараховувати\~позичальнику пеню\~у розмірі\~1%\~(один\~відсоток)\~від неповернутої\~частини суми\~кредиту та/або\~процентів за\~користування ним\~за кожний\~день прострочення\~повернення (перевищення\~строку повернення)\~заборгованості з\~урахуванням обмежень.\~На виконання\~умов укладеного\~договору позикодавцем\~перераховано грошові\~кошти на\~рахунок позичальника\~у розмірі\~4\~200\~грн. 01.12.2021\~між ТОВ\~«Служба миттєвого\~кредитування» та\~ТзОВ «Вердикт\~Капітал» було\~укладено договір\~факторингу №\~1-12,\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «Служба\~миттєвого кредитування»\~відступило ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~право вимоги\~до позичальників,\~в тому\~числі за\~Договором про\~надання фінансових\~послуг №\~2108027518008\~від 21.03.2021.\~У свою\~чергу ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило право\~вимоги до\~позичальників ТзОВ\~«Коллект центр»\~відповідно до\~Договору відступлення\~права вимоги\~№ 10-03/2023/01\~від 10.03.2023,\~в тому\~числі за\~Договором про\~надання фінансових\~послуг №\~2108027518008\~від 21.03.2021.\~Таким чином,\~ТзОВ «Коллект\~центр» наділено\~правом грошової\~вимоги до\~відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних втрат, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 71 093,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 200 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 66 893,40 грн; заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору - 0,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 42 667 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 4 200 грн; заборгованість за відсотками 38 467 грн. З врахуванням вищенаведеного просить позов задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 17.05.2024 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження перерахування товариством грошових коштів на виконання договору про надання фінансових послуг у сумі 4 200 грн на картковий рахунок [PERSON] , оскільки лист ТОВ ФК «Вей фор пей» від 14 лютого 2024 року, наданий позивачем як доказ перерахування зазначених коштів є неналежним доказом, оскільки зазначений у ньому номер договору 2108027477879 та сума кредиту у розмірі 3 400 грн не збігається із зазначеним номером у договорі про надання фінансових послуг від 21.03.2021 №2108027518008 та сумою кредиту в розмірі 4 200 грн. Крім цього зазначає, що визначена позивачем сума заборгованості за відсотками у розмірі 38\~467 грн включає період поза межами строку кредитування, а тому дана вимога є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону №675-VIII). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Судом встановлено, що 21.03.2021 між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2108027518008 «Стандартний» /а.с. 6-8/. Як вбачається з договору про надання фінансових послуг №2108027518008 «Стандартний» від 21.03.2021 такий підписаний відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z6. Відповідно до п. 1.1. договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4 200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.3. орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: a) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. Підписанням договору позики відповідач, також підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства (п.4.1, 4.9 договору). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач зазначає, що ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти, однак на підтвердження даної обставини надає лист ТзОВ ФК «Вей Фор Пей», згідно якого, ТзОВ ФК «Вей Фор Пей», на підставі укладеного з ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказів грошових коштів, переказало 21.03.2021 кошти на виконання умов договору 2108027477879, тоді як між ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №2108027518008 /а.с. 12/. Крім цього, як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості такий містить інформацію по кредитному договорі №2108027477879, боржником якого є [PERSON] , а не відповідач [PERSON] /а.с. 13-зворот-14/. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно ч. 1, 2, 4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2108027518008 від 21.03.2021 у розмірі 42 667 грн не надав суду належних доказів щодо переказу ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» відповідачу [PERSON] кредитних коштів в розмірі 4\~200 грн, а також в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором №2108027518008 від 21.03.2021, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка існує заборгованість, а отже, і правильність нарахування вказаної суми. Частиною 2 статті 13 ЦПК України встановлено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, з наданих позивачем документів судом не встановлено розмір заборгованості, та власне, її існування, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то сплачені позивачем при подачі позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed