Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Джуган Н.Б., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] працюючи з першого дня відбування покарання, не маючи дисциплінарних стягнень, маючи дві подяки, брав участь у реалізації програми диференційного виховного впливу «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення» та творчих конкурсах, явно довів своє виправлення і мав право на реалізацію гарантованого державою права на повернення до нормального життя, а саме на заміну призначеного покарання більш м`яким чи умовно-дострокове звільнення. Однак, адміністрація ДУ «Закарпатська УВП N? 9» відмовляла [PERSON] у подачі документів до Ужгородського міськрайонного суду, у зв`язку з чим їх дії були оскаржені і рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі N? 260/66/23, яке набрало законної сили 01.04.2023, - визнані протиправними. У зв`язку з цим [PERSON] самостійно звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про заміну призначеного покарання більш м`яким. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.11.2022 по справі №308/12810/22, клопотання [PERSON] про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання, - задоволено. Замінено засудженому [PERSON] невідбуту частину покарання, призначеного Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2019 за ч. 3 ст 369 ККУ більш м`яким у виді виправних робіт на невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 5 днів. Тобто, з моменту набрання даною ухвалою законної сили - 10.11.2022, [PERSON] міг бути звільнений з - під варти. Однак, посилаючись на надумані підстави, а саме, що до осіб, які вчинили корупційні злочини не може бути взагалі застосовано пільги, встановлені ст.ст 81, 82КК України, прокурор Ужгородської окружної прокуратури подала апеляційну скаргу і її розгляд триває. У зв?язку з цим [PERSON] знову був змушений самостійно звертатися до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув необхідну частину покарання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.05.2023 року по справі №308/6445/23, вказане клопотання задоволено. [PERSON] звільнено умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 3 міс 18 днів. Вказана ухвала також була оскаржена Ужгородською окружною прокуратурою у зв`язку з неможливістю застосування до [PERSON] ст.ст. 81, 82 КК України. Однак, те, що законодавством України передбачено застосування до [PERSON] ст. ст. 81, 82КК України підтверджено ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 по справі №308/6445/23, якою апеляційну скаргу прокуратури залишено без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 01.05.2023 року по справі №308/6445/23, якою задоволено клопотання засудженого [PERSON] та адвокатки Джуган Н.Б. про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого [PERSON] згідно з Вироком Богунського районного суду м. Житомир від 30.05.2019 на невідбутий термін покарання 1 рік 3 міс 18 днів, - без змін. Після оголошення ухвали Закарпатського апеляційного суду [PERSON] звільнено з-під варти. Тобто, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги Ужгородською окружною прокуратурою. Отже, у випадку якщо б Ужгородська окружна прокуратура діяла у спосіб, визначений Законами України і якщо б їх вимоги ґрунтувалися на Законі, то [PERSON] був би на волі 10.11.2022 року, а не 28.09.2023. Незаконність позбавлення волі, внаслідок чого позивач впродовж зайвих 10 місяця 19 днів незаконно тримався під вартою, був відірваний від хворої матері, спричиняло йому особливих душевних страждань. Перебування в умовах ізоляції, відсутність свободи, відсутність належного харчування, належної медичної допомоги, наявність тарганів, клопів у камерах, запахів, також спричиняло йому моральні страждання. Окрім того, перебування в оточенні осіб, засуджених за тяжкі і особливі злочини змінило психологічний стан позивача, ним витрачається багато часу та зусиль для відновлення психологічного стану та ресоціалізації в суспільстві, вимушені зміни у його життєвих і суспільних стосунках, оскільки внаслідок перебування в колонії, в позивача знизився ступінь престижу, репутації, необхідний час та зусилля для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. З метою захисту своїх порушених прав, з посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просить відшкодувати йому майнову та моральну шкоду заподіяну незаконним позбавленням волі (триманням під вартою). Розмір заподіяної моральної (немайнової) шкоди позивачем визначено у сумі 356 215 гривень, що відповідає 5-ти кратному розміру заробітної плати за період незаконного позбавлення волі, а саме з 10.11.2022 по 28.09.2023 (звільнення п-під варти на підставі Ухвали Закарпатського апеляційного суду), - 10 місяців 19 днів. Окрім того, позивач просить стягнути 56 250 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 22.11.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.12.2023 клопотання адвоката Джуган Н.Б., яка представляє інтереси позивача [PERSON] про заміну відповідача у цивільній справі за позовом\~ [PERSON] до Ужгородської окружної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, \~задоволено. Замінено відповідача Ужгородську окружну прокуратуру на належного - Закарпатську обласну прокуратуру (код ЄДРПОУ 02909967, місцезнаходження: м. Ужгород, вул.Коцюбинського, 2а). Підготовче судове засідання відкладено на\~26 січня 2024 року\~ Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. 09.01.2024 відповідачем 2 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Закарпатській області подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Зокрема, у відзиві звертає увагу на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Належним відповідачем у цій справі є держава Україна, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. Головне управління Казначейства в силу своїх повноважень не здійснює оперативно-розшукову діяльність, чи досудове розслідування, або ж притягує до кримінальної відповідальності, а відтак не є належним відповідачем. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає наступне. Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173-1174 ЦК України підставою деліктної цивільно-правової відповідальності Держави є наявність у діянні органу державної влади складу цивільного правопорушення, що включає: протиправність (незаконність) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади: наявність шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди і шкодою, що настала (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відсутність хоча б однієї складової цивільного правопорушення виключає відповідальність Держави у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Звертає увагу суду на неправильне формулювання прохальної частини позову та відсутність обґрунтованості розміру судових витрат на правничу допомогу. 10.01.2024 відповідачем 1 прокуратурою Закарпатської області подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує. Вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема (органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або і суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173,1174 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідна до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу| місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Так, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювана шкоди), спеціальні норми ст. ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів та органів місцевого самоврядування. Так, з матеріалів справи встановлено, що вироком Богунського районного суду м.Житомир від 13.05.2019 [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення воді. Вказаний вирок суду 23.09.2019 набрав законної сили. Засуджений [PERSON] до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9) (надалі по тексту - Установа) прибув для відбування покарання 19.08.2020 та відповідно до наказу начальника Установи від 28.08.2020 № 7 зарахований в господарську обслугу Установи на посаду підсобного робітника. Під час| відбування [PERSON] покарання 24.12.2021 комісією Установи з питань застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, щодо переведення засуджених на підставах, встановлених ч.ч.1,3 ст.101, ст.147 та ст.151-1 КВК України (надалі по тексту - Комісія) розглядалося питання з приводу застосування до останнього положень, передбачених ст.100 та ст.101 КВК України, тобто зміна умов тримання та переведення засуджених до позбавлення волі, у зв`язку з відбуттям 1/3 строку покарання. За результатами розгляду цього питання Комісією прийнято рішення не застосовувати до [PERSON] вказані пільгові норми, у зв`язку із його письмовою відмовою у зміні умов тримання та переведення засуджених до позбавлення волі (протокол Комісії від 24.l2.2021 № 12). Крім цього, 26.08.2022 за результатами розгляду питання про застосування до [PERSON] положень ст. 82 КК України (заміни не відбутої частини покарання більш м`яким) Комісією вирішено не скеровувати матеріали особової справи [PERSON] до Ужгородського міськрайонного суду, у зв`язку з відсутністю підстав застосування до нього цієї норми (протокол від 26.08.2022 №2). Не погодившись із вказаним рішенням Комісії, [PERSON] оскаржив його у порядку адміністративного судочинства. За результатами розгляду цієї скарги Закарпатським окружним адміністративним судом 01.03.2023 прийнято рішення, яким зобов`язало ДУ «Закарпатська УВП (№9)» повторно розглянути питання про застосування відносно [PERSON] цієї норми, з мотивів порушення Комісією порядку його розгляду (процедурні порушення). На виконання цього судового рішення Комісією 01.05.2023 повторно розглянуто вказане питання та вирішено не скеровувати до суду матеріали особової справи [PERSON] у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено можливість застосування щодо нього цієї пільгової норми. При цьому питання щодо застосування ст. 81 КК України відносно [PERSON] Комісією не розглядалася. Водночас ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03.11.2022 задоволено клопотання захисника [PERSON] про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанцій Ужгородська окружна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку. На теперішній час апеляційний розгляд цієї скарги триває, а тому зазначена ухвала суду не набрала законної сили. Разом з цим, у квітні 2023 року засуджений звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України, яке ухвалою зазначеного суду від 01.05.2023 задоволено та [PERSON] умовно-достроково звільнено на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 18 днів. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Ужгородська окружна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а рішення; суду першої інстанції - без змін. Вказана ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Того ж дня на виконання ухвали суду [PERSON] звільнено з установи. Заперечення прокурора стосовно можливості застосування до засудженого [PERSON] положення ст. 81 КК України під час розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувалася таким. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння, або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи особливо тяжкий злочин, чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі. Отже, у вказаній нормі законодавець встановив вичерпний перелік злочинів та випадків, коли особа, яка відбувши не менше двох третин строку призначеного їй покарання, може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання. Відповідно до ст. 12 та примітки до ст.45 КК України злочин передбачений ч.3 ст.369 КК України відноситься до тяжких корупційних злочинів. Водночас застосування вимог п. 2 ч. З ст. 81 КК України можливе лише до осіб, які відбули не менше двох третин строку покарані призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення пов`язане з корупцією, тоді як [PERSON] : засуджений за вчинення злочину, який відноситься до категорії тяжких. Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу на зазначені судові рішення має право подати прокурор. З огляду на це, доводи позовної заяви про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури є надуманими, необґрунтованими, оскільки апеляційне оскарження судових рішень є дискреційним повноваженням прокурора, передбаченим вищевказаними нормами законодавства, що в свою чергу виключає протиправність дій Закарпатської обласної прокуратури. Вважає твердження позивача про наявність підстав для застосування нормативних актів для стягнення моральної шкоди помилковим, оскільки взяття та тримання позивача під вартою відбулося за вироком суду внаслідок скоєння злочину останнім, який набрав законної сили. У свою чергу дії прокуратури в судовому порядку неправомірними не визнавались, а прокурор оскаржуючи судові рішення в апеляційному порядку скористався своїм правом, визначеним ст.ст.392, 393 КПК України. Таким чином, позивачем не надано до суду, як належних і допустимих, доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди та незаконності дій прокуратури, так і не доведено причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Джуган Н.Б. не погоджується з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що прокурор, як представник Держави, в першу чергу зобов`язаний утверджувати права засуджених на ресоціалізацію, на повернення до нормального життя, а не створювати штучні перешкоди в їх реалізації шляхом подачі апеляцій, які не ґрунтуються на вимогах закону. Ухвалою суду від 08.02.2024 клопотання адвоката Джуган Н.Б., яка представляє інтереси позивача [PERSON] , про заміну відповідача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Закарпатської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, задоволено. Замінено відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на належного Державну казначейську службу України (код ЄДРПОУ 37567646, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6). Підготовче судове засідання відкладено на 06 березня 2024 року. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 06.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивач адвокат Джуган Н.Б. підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задоволити. Представники відповідача 1 та 2 просили відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення учасників провадження, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Богунського районного суду м.Житомир від 13.05.2019 [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення воді. Вказаний вирок суду набрав законної сили 23.09.2019. Засуджений [PERSON] прибув до ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9)» для відбування покарання 19.08.2020 та відповідно до наказу начальника установи від 28.08.2020 № 7 зарахований в господарську обслугу установи на посаду підсобного робітника. Під час відбування [PERSON] покарання 24.12.2021 комісією з питань застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, щодо переведення засуджених на підставах, встановлених ч.ч.1,3 ст.101, ст.147 та ст.151-1 КВК України (надалі по тексту - Комісія) розглядалося питання з приводу застосування до нього положень, передбачених ст.100 та ст.101 КВК України, тобто зміна умов тримання та переведення засуджених до позбавлення волі, у зв`язку з відбуттям 1/3 строку покарання. За результатами розгляду цього питання Комісією прийнято рішення не застосовувати до [PERSON] вказані пільгові норми, у зв`язку із його письмовою відмовою у зміні умов тримання та переведення засуджених до позбавлення волі (протокол Комісії від 24.l2.2021 № 12). Крім цього, 26.08.2022 за результатами розгляду питання про застосування до [PERSON] положень ст. 82 КК України (заміни не відбутої частини покарання більш м`яким) Комісією вирішено не скеровувати матеріали особової справи [PERSON] до Ужгородського міськрайонного суду, у зв`язку з відсутністю підстав застосування до нього цієї норми (протокол від 26.08.2022 №2). Не погодившись із вказаним рішенням Комісії, [PERSON] оскаржив його у порядку адміністративного судочинства. За результатами розгляду скарги Закарпатським окружним адміністративним судом 01.03.2023 прийнято рішення, яким зобов`язано ДУ «Закарпатська УВП (№9)» повторно розглянути питання про застосування відносно [PERSON] ст.82 КК України, з мотивів порушення Комісією порядку його розгляду (процедурні порушення). На виконання рішення суду Комісією 01.05.2023 повторно розглянуто вказане питання та вирішено не скеровувати до суду матеріали особової справи [PERSON] у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено можливість застосування щодо нього цієї пільгової норми. Поряд з цим захисник засудженого [PERSON] - адвокат Ковач Володимир Степанович у жовтні 2022 року звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання. Ухвалою суду від 04.11.2022 вказане клопотання задоволено, замінено засудженому [PERSON] невідбуту частину покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м.Житомира від 13.05.2019 за ч. 3 ст. 369 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, яка станом на дату постановлення ухвали становить 1 рік 9 місяців 15 днів, на більш м`яке покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік 9 місяців 15 днів, з їх відбуванням по місцю роботи у фізичної особи-підприємця [PERSON] (юридична адреса: [ADDRESS] ), з відрахуванням в дохід держави 10% його заробітку. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанцій Ужгородська окружна прокуратура оскаржила його у апеляційному порядку. На час звернення до суду з даним позовом апеляційний розгляд цієї скарги не було завершено, відповідно ухвала суду не набрала законної сили. У квітні 2023 року засуджений звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України, яке ухвалою суду від 01.05.2023 задоволено, [PERSON] умовно-достроково звільнено на невідбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 18 днів. Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції Ужгородська окружна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Того ж дня на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 01.05.2023 та ухвали Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023 [PERSON] звільнено з установи виконання покарань. Позивач вважає дії Ужгородської окружної прокуратури незаконними з посиланням на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023, якою встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги. Відповідно, у випадку якщо б Ужгородська окружна прокуратура діяла у спосіб, визначений Законами України і якщо б їх вимоги ґрунтувалися на Законі, то [PERSON] був би на волі 10.11.2022 року, а не 28.09.2023. У зв`язку з цим просить стягнути моральну шкоду у сумі 356 215 гривень, що відповідає 5-ти кратному розміру заробітної плати за період незаконного позбавлення волі. Згідно зі\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 56 Конституції України\~кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2\~ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені\~статтею 1167 ЦК України, згідно з якою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України\~в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Згідно зі\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в даному випадку не представлено доказів, які б доводили незаконність дій працівників Ужгородської окружної прокуратури, що є однієї із складових цивільно-правової відповідальності. Щодо посилання позивача на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 28.09.2023, якою встановлено відсутність правових підстав для подачі апеляційної скарги, то відповідне твердження не свідчить про неправомірність дій Ужгородської окружної прокуратури. У свою чергу оскаружуючи судові рішення в апеляційному порядку прокурор реалізував своє право, визначене ст.ст.392, 393 КПК України, тобто діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, що спростовує твердження позивача про незаконність дій вказаного органу. Враховуючи те, що підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є обов`язкова наявність всіх трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність однієї із складових цивільно-правової відповідальності в даному випадку неправомірності дій органу, - є підставою для відмови у задоволені позову. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed