Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2024р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. 29.04.2024 р. до суду надійшла заява представника відповідача, за якою вона просить розглянути питання залишення відповідачу прізвища « [PERSON] » та питання про судові витрати. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.04.2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення розподілено на суддю Хоменко В.С. , розпорядженням керівника апарату суду від 30.04.2024 року №397 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи та остання надійшла у провадження судді Ольшевської І.О . Так, матеріали основної справи 752/2243/24 (пр. № 2/752/3325/24) були передані судді Ольшевській І.О. 11.06.2024 р. для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Дослідивши матеріали справи та заяви, з`ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Пунктом 3 частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати . Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У своїй заяві представник просить залишити відповідачу прізвище « [PERSON] », опираючись на те, що відповідачка зі свого боку не відчуває неприязні до позивача. У резолютивній частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29.03.2024 року не вказано про зміну прізвища, а отже наслідком рішення є залишення прізвища « [PERSON] » відповідачу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник відповідача просить про розподіл судових витрат, передбачених ст. 142 ЦПК України, - повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, через визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті. Рішенням Голосіївського районного суду встановлено, що 01.03.2024 року на адресу суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву із додатками, у якому відповідачка просила задовольнити позов про розірвання шлюбу (а.с.36-42). Крім того, позивачем питання про залишення за відповідачем прізвища « [PERSON] » не піднімалось, а отже судом і не вирішувалось, а тому відсутні обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення у вказаній частині. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, враховуючи, що відповідач уже має прізвище « [PERSON] » і ухваленим рішенням питання про зміну прізвища не вирішувалося, особисті дані відповідача не будуть змінені. Щодо судових витрат необхідно вказати таке. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 29.03.2024 р. дійсно питання про стягнення судового збору не вирішено. З матеріалів справи вбачається, що позивачем - [PERSON] був сплачений судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 1 211,20 грн. Відповідач вказує, що поданим відзивом на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги визнала, однак вказане не відповідає матеріалам справи. Відповідно до прохальної частини відзиву відповідач у справі просила: «Задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого Відділом ДРАЦС Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 02.02.2016 року (актовий запис №55), залишивши відповідачу прізвище після розірвання шлюбу - [PERSON] ». При цьому суд вказує, що визнання позову не є тим самим що і вимога про задоволення позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як вбачається із матеріалів справи, заява відповідача про визнання позову до суду не надходила. Отже, суд приходить до висновку, що прохання відповідача задовольнити позов враховане при прийнятті рішення у справі. Відповідно відповідачем не коректно здійснюється обрахування судового збору, так як судом не ухвалювалось рішення в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, а тому розподілу підлягає сума сплаченого судового збору на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а не на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, як про це помилково стверджує відповідач. Отже, суд з власної ініціативи вирішує ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. за подання позову про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved