Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначені обставини позивач обґрунтовує тим, що 13 березня 2003 року між сторонами було укладено шлюб. 26 жовтня 2022 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторін 28.10.2014 ними було за спільні кошти придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано на відповідача. У зв`язку з тим, що вищевказане майно набуте під час шлюбу сторін, позивач просить його поділити між ними. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, її представник надала заяву про розгляд підготовчого судового засідання без їхньої участі, якою також позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд підготовчого судового засідання без його участі, якою також позовні вимоги визнав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов належить задовольнити з наступних підстав. 13 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] у Сумському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції укладено шлюб. 26 жовтня 2022 року Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторін вони 28.10.2014 набули право спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована на відповідача [PERSON] . Вказані відомості підтверджуються Договором купівлі-продажу квартири від 28.10.2014 за реєстровим № 1941 та відповіддю № 621916 від 03.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на день розгляду справи обтяжень на квартиру не зареєстровано, що також підтверджується відповіддю № 621916 від 03.06.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Верховний Суд у своїй Постанові від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17 вказав, що той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положенням ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом установлено, що спірне нерухоме мано придбано за час перебування сторін у шлюбі. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі вищевказаного та того, що зазначене майно було придбане сторонами під час шлюбу, враховуючи визнання позову відповідачем та те, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд уважає правильним та справедливим визнатиспірну квартиру спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 2 ЦПК України установлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про необхідність визнати за кожною зі сторін право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved