Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Позивачі у червні 2023 року, через представника - адвоката Лисенка Я.О., звернулися до суду з позовом до Бородянської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Спадкодавиця у шлюбі не перебувала, дітей не мала. Єдиним її близьким родичем був рідний брат - [PERSON] , який [INFO] помер. Померлий [PERSON] є батьком позивачів, а тому вони мають право на спадкування за правом представлення після смерті своєї тітки [PERSON] . Останнім днем шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті тітки було 12 листопада 2022 року, проте позивачі у встановлений строк не звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку прийняття спадщини вказують на те, що з початку березня 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ, вони були вимушені евакуюватись з місця постійного проживання в с. Гореничі Київської області до села Микулин Хмельницької області. При житті тітки вони періодично спілкувались із нею та підтримували дружні, доброзичливі стосунки, проте після повномасштабного вторгнення і евакуації зв`язок з тіткою було втрачено. На початку червня 2022 року позивачі повернулися до с. Гореничі Київської області, де постійно проживали. Повернувшись, позивачі неодноразово приїздили до місця постійного проживання тітки, проте жодного разу не застали її вдома. Будинок тітки не було зруйновано, тому вони не вважали її мертвою. Вони по телефону зв`язувались із старостою села, проте жодної інформації не отримали. У 2023 році їм стало відомо від сусідів тітки, що остання виїхала до селища Бородянка, а у березні 2023 року від спільних знайомих, що нібито [PERSON] померла. Вони (позивачі) звернулись до нотаріуса, який повідомив, що після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу. Після цього, отримавши свідоцтво про смерть, 20 травня 2023 року позивачі вже звернулись до нотаріуса, який відкрив спадкову справу за заявою невідомої їм особи, а саме до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Короля Р.А., із заявами про прийняття спадщини, проте останній надав їм письмові роз`яснення про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки ними пропущено строк для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що вони (позивачі) втратили зв`язок із тіткою, розшукували її, про смерть дізнались лише наприкінці весни 2023 року, просили визначити їм додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою суду від 23 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та Бучанську міську раду Київської області. 12 жовтня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Литвиненко Л.А. надійшов відзив на позов, у якому представник посилається на необґрунтованість позовних вимог, вказуючи на відсутність у позивачів поважних причин пропуску строку прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Вважає, що, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Також вважає, що пропуск позивачами строку для прийняття спадщини не свідчить про наявність у таких спадкоємців порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту у судовому порядку, оскільки [PERSON] за життя склала заповіт та виявила бажання розпорядитись належним їй майном на користь відповідача [PERSON] , а тому надання додаткового строку для прийняття спадщини не має для позивачів правового значення в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України. Представник додатково вказала, що [PERSON] була давньою знайомою [PERSON] . [PERSON] була одинокою, ніколи не виходила заміж і дітей не мала. Її рідний брат [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті вона не підтримувала зв`язок із його дружиною [PERSON] через неприязні відносини. Натомість [PERSON] шукала спілкування з племінницями, позивачами у справі, але відносини не складались. 08 березня 2017 року [PERSON] (позивач у справі) подзвонила до [PERSON] і почала її ображати з невідомих причин і після цього спілкування між позивачами та [PERSON] було припинено. [PERSON] все більше зближувалась із сім`єю [PERSON] , сина відповідачки, похрестивши у 2013 році його доньку [PERSON] . Вона часто була у похресниці вдома, а [PERSON] називала мамою, оскільки її батьки померли давно, а інших родичів, які б виявили бажання з нею спілкуватися вона не мала. З весни 2017 року [PERSON] запропонувала [PERSON] перейти проживати до неї у селище Бородянка. У квітні 2022 року [PERSON] виявила бажання написати заповіт, але після деокупації 01 квітня 2022 року селища Бородянки, нотаріуси ще не працювали, тому дочекавшись відкриття нотаріальної контори, вона викликала приватного нотаріуса, який 05 травня 2022 року посвідчив заповіт. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до п. 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах строку встановленого законодавством. Позивачі у позові вказують, що дізнались про смерть [PERSON] у березні 2023 року, тобто в межах строку передбаченого п. 3 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Представник вважає, що правові підстави для визначення позивачам додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, а доводи позивачів про те, що вони одразу після деокупації Київської області розшукували [PERSON] , неодноразово приїздили до місця її проживання, зверталися до старости села Буда-Бабинецька, не відповідають дійсності. Старості Бабинецького старостинського округу, до якого входить і с. Буда-Бабинецька, було відомо про смерть спадкодавиці від міграційної служби, яка в свою чергу отримала інформацію від Бородянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області у порядку п. 14 Наказу МЮУ від 18 жовтня 2020 року № 52/2 «Про затвердження Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» та ч. 4 п. 50 постанови КМУ від 07 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад». 24 жовтня 2023 року від представника позивачів - адвоката Лисенка Я.О. надійшла відповідь на відзив, у якій представник просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказав, що наявність чи відсутність заповіту у спадковій справі немає значення для реалізації права на прийняття спадщини іншими родичами. Ухвалою суду від 22 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачі та їхній представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав вказаних у заявах по суті справи. Позивачі додатково повідомили, що перед повномасштабним вторгненням РФ на територію України вони спілкувались із [PERSON] , після повномасштабного вторгнення домовились із тіткою підтримувати зв`язок, але після того як вони (позивачі) у березні 2022 року евакуювались з місця постійного проживання, зв`язок із тіткою обірвався. Позивачі повернулись до місця постійного проживання у червні 2022 року. У село, де проживала тітка, вони приїжджали на вихідних у червні, серпні та грудні 2022 року, проте нікого не бачили та ні з ким не спілкувалась, у селі нікого не було, а чекати поки там хтось з`явиться у них не було часу. Від спільних знайомих на початку весни 2023 року їхній матері (свідку) стало відомо, що нібито [PERSON] померла. До старости села, де проживала спадкодавиця, особисто вони не телефонували, до старости телефонувала їхня мати (свідок) у травні 2023 року. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав визначених у відзиві на позов. Додатково зауважили, що [PERSON] після смерті свого брата шукала спілкування зі своїми племінницями. Після того, як 08 березня 2017 року позивач [PERSON] подзвонила до [PERSON] і почала її ображати з невідомих причин, спілкування між позивачами та [PERSON] було припинено. [PERSON] дуже зблизилась із сім`єю відповідачки, останню називала мамою. Під час окупації [PERSON] та відповідач [PERSON] були разом у селищі Бородянка. Після деокупації вказаного населеного пункту [PERSON] виявила бажання скласти заповіт на ім`я [PERSON] , повідомивши останню про наявність такого вже після його складення. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після померлої [PERSON] у встановлений законодавством строк. Позивачі за їхнім твердженням дізналися про смерть спадкодавиці у березні 2023 року, тобто у межах десятимісячного строку для прийняття спадщини, який був встановлений на той час, проте із заявами про прийняття спадщини звернулися до нотаріуса лише через два місяці, а саме у кінці травня 2023 року. Позивачі не зверталися до правоохоронних органів щодо розшуку тітки, яку вони не могли знайти. Додатково представник відповідача зауважила, що позивачі у судовому засіданні плутались у своїх поясненнях щодо спілкування зі своєю тіткою; позивачі з березня 2017 року не спілкувались із спадкодавицею; позивачі не дзвонили на номер телефона спадкодавиці навіть після деокупації Київської області, у період коли зв`язок вже налагодився та їхня тітка ще була жива. Вважає, що позивачі не довели поважності пропуску строку прийняття спадщини. Відповідач Бородянська селищна рада Бучанського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, просила розглянути справу без його участі. Відповідач Бучанська міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки Бучанська міська рада Київської області не повідомила про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла, у суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . У [PERSON] був брат - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі є доньками [PERSON] та відповідно племінницями [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 24 травня 2023 року № 00039816130, 00039819758, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 10, 11, 9, 13, 14). Отже, [PERSON] доводилася позивачам тіткою. Відповідно позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] як спадкоємці за правом представлення. При цьому позивач [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] була неповнолітньою. Судом також встановлено, що згідно до заповіту від 05 травня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Королем Р.А., [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] , яка є відповідачем у цій справі (а.с. 58). З матеріалів спадкової справи № 6/2023 (а.с. 48-78) встановлено, що 11 січня 2023 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] звернулася [PERSON] . Вказану заяву подано майже через два місяці після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини та протягом десяти місяців з дня відкриття спадщини. Така заява подана [PERSON] протягом десяти місяців з дня відкриття спадщини, з урахуванням положень п. 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній станом на момент відкриття спадщини та звернення [PERSON] до нотаріуса із відповідною заявою), де було вказано, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. З матеріалів вказаної спадкової справи також вбачається, що позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 20 травня 2023 року, тобто через шість місяців і сім днів після закінчення встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, та через дванадцять місяців і сім днів з дня відкриття спадщини. 20 травня 2023 року приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Король Р.А. повідомив позивачів про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для подачі заяв про прийняття спадщини (а.с. 77, 78). Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачів, суду пояснила, що вона (свідок) спілкувалася із [PERSON] по святах. Останній раз спілкувалася із [PERSON] 02 січня 2022 року на день її народження. Після повномасштабного вторгнення зв`язок з [PERSON] втратився. Чи телефонували позивачі [PERSON] їй (свідку) невідомо. Після деокупації Київської області позивачі разом з нею (свідком) повернулись до місця свого постійного проживання у червні 2022 року. Приблизно у липні 2022 року вона (свідок) разом з братом приїхали у село, де проживала [PERSON] , проте останню там не застали, як і не застали сусідів. Потім вона (свідок) приїхала до місця проживання [PERSON] приблизно восени 2022 року, сусідів також не було. Приблизно у березні, квітні 2023 року до неї (свідка) приїхали родичі її померлого чоловіка (Музики) і повідомили, що їм стало відомо, що [PERSON] померла. Після цього, приїхавши у травні 2023 року у село, де проживала [PERSON] , їй (свідку) повідомили сусіди, що знають лише те, що [PERSON] виїхала у Бородянку і дали телефон старости, проте, зателефонувавши до старості села, останній не надав їй (свідку) ніякої інформації. Після цього вона (свідок) у травні 2023 року звернулася до нотаріуса в с. Гореничі, який повідомив їй, що після смерті [PERSON] . приватним нотаріусом Королем заведена спадкова справа, а тому необхідно звертатися до вказаного нотаріуса. Вона (свідок) разом із позивачами того ж місяця звернулась до приватного нотаріуса Короля, проте останній повідомив, що не надасть їм ніякої інформації поки вони не підтвердять родинні відносини із спадкодавцем, зазначив, що необхідно надати свідоцтва про народження [PERSON] та батька позивачів. Після отримання вказаних документів вони у кінці травня 2023 року надали такі документи приватному нотаріусу Королю, проте останній повідомив, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини. На уточнюючі запитання, свідок повідомила, що позивачі не їздили у село, де проживала [PERSON] , оскільки вони вчаться і працюють, а тому не можуть роз`їжджати. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України передбачено право вказаних осіб відмовитися від прийняття спадщини за згодою їхніх законних представників і органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачі зазначили, що не були обізнані про смерть тітки. Позивачами не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяв про прийняття спадщини, оскільки наведені у позові обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємців перешкод для подання заяв не було, а вони не скористалися правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Аналогічні висновки міститься у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 761/794/15, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15, від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16, постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15. Отже, посилання позивачів на необізнаність про смерть спадкодавця, судом не може визнатися поважною причиною пропуску строку на подання позивачами заяв про прийняття спадщини. Позивачами не доведено і вчинення ними дій щодо розшуку [PERSON] та об`єктивної неможливості до закінчення строку прийняття спадщини дізнатися про її смерть. Так, як стверджують позивачі, вони повернулися до місця свого проживання на початку червня 2022 року, тобто менше ніж через місяць після смерті [PERSON] , а тому мали об`єктивну можливість дізнатися про її смерть до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також позивачі зазначають, що після повномасштабного вторгнення РФ на територію України зв`язок між ними та [PERSON] було втрачено, проте, незважаючи на те, що населений пункт, у якому проживала спадкодавиця було окуповано, на території Київської області велися активні бойові дії, про що позивачі були обізнані, а також незважаючи на відсутність у позивачів до березня 2023 року (майже протягом 10 місяців після смерті [PERSON] та 9 місяців після повернення позивачів до місця свого проживання) будь-якої інформації, що [PERSON] жива, позивачі не здійснили жодних заходів щодо її розшуку та з`ясування обставин її відсутності у місці постійного проживання. Посилання позивачів на те, що ніщо не вказувало на те, що [PERSON] померла, не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки за обставин, що склалися на території Київської області, де проживала спадкодавиця у період з лютого по кінець березня 2022 року, та відсутність у позивачів інформації про те, що [PERSON] жива, позивачі не могли не припускати, що обставини, у яких опинилася [PERSON] могли загрожували їй смертю, а тому мали можливість здійснити адекватні заходи щодо розшуку своєї тітки та з`ясування обставин її відсутності у місці постійного проживання. Доводи позивачів про те, що вони приїздили до місця постійного проживання тітки та звертались до старости села Буда-Бабинецька у телефонному режимі, проте останній не надав їм жодної інформації, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Свідок [PERSON] повідомила суду, що це вона приїжджала до місця проживання тітки позивачів та дзвонила старості села Буда-Бабинецька, а не позивачі. Крім того, позивачі як родичі [PERSON] , за відсутності будь-якої інформації щодо неї до березня 2023 року, тобто протягом 9 місяців після повернення позивачів у місце свого постійного проживання, не були позбавлені можливості особисто звернутися до Бабинецького старостинського округу із наданням інформації щодо [PERSON] , а у разі відсутності чи ненадання такої інформації звернутись до правоохоронних органів з повідомленням про зникнення їхньої тітки у місці її постійного проживання. Позивачами не наведено поважних причин неможливості протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини та п`яти місяців з дня коли вони повернулись у місце свого постійного проживання дізнатися про факт смерті [PERSON] та відповідно подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк. Отже, за вказаних обставин, посилання позивачів на необізнаність про смерть спадкодавця, судом не може визнатися поважною причиною пропуску строку на подання позивачами заяв про прийняття спадщини. Водночас, слід звернути увагу, що згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Тобто, зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, подання заяви про прийняття спадщини такими особами не є обов`язковим. Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16. Як встановлено судом, позивач [PERSON] , [INFO] , хоч і не звернулася до нотаріуса протягом встановленого законодавством строку для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , проте згідно положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на день відкриття спадщини була неповнолітньою та протягом шестимісячного строку не відмовилася від неї, а тому надання додаткового строку для прийняття спадщини, за вказаних обставин, не є необхідним, відповідно вказані обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: dismissed