Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

28.02.2024 р. Кудіна А.В. , яка представляє інтереси позивача, звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №R01.00607.005030222 від 15.03.2019 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] у розмірі 32617,50 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на набуття ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу та невиконання [PERSON] належним чином зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач не скористався правом подання відзиву. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі N 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження N 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі N 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі N 24/260-23/52-б). Отримана судом інформація не надала можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, а тому суд вирішив питання про відкриття провадження у справі з подальшим викликом відповідача у справі через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" згідно вимог частини 11 статті 128 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.03.2019 р. між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №R01.00607.005030222 за умовами якого банк надає позичальнику кредиту (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 16453,86 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами а платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно п.1.2 договору, позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк, за дорученням позичальника, надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів у сумі 16453,86 грн. з позичкового рахунку позичальника на рахунок № [NUMBER] в АТ «Ідея Банк». Банк надає кредит строком на 15 місяців. Згідно п. 1.3. договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти за ставкою: протягом періоду від початку кредитування до 30 календарного дня (включно) після завершення перших 3 місяців кредитування - 0.001% річних від неповернутої= суми кредиту; починаючи з 31 календарного дня після завершення пільгового періоду - 30.1% річних від неповернутої суми кредиту. Вказаний договір разом із паспортом споживчого кредиту підписано власноруч відповідачем [PERSON] . Окрім того, відповідачем підписано анкету-заяву до кредитного договору від 15.03.2019 р., графік щомісячних платежів за кредитним договором. 07.07.2023 р. між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023 за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги, зокрема, до боржника [PERSON] щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №R01.00607.005030222 від 15.03.2019 р. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, позивач набув право вимоги за вищевказаним договором позики. Всупереч умовам договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив платежу для погашення існуючої заборгованості. Як вбачається із матеріалів справи, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом його підписання. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Однак, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №R01.00607.005030222 від 15.03.2019 р. за період з 07.07.2023 р. по 31.01.2024 р. неможливо встановити ні періоду нарахування заборгованості за відсотками, ні порядок її нарахування, оскільки позивачем вказується сума нарахувань, визначена первісним кредитором без проведення відповідних розрахунків. Суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків за договором. Нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неприпустимим. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідача за кредитними договорами, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №R01.00607.005030222 від 15.03.2019 у межах невиплаченого тіла кредиту, що становить 16453,86 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1526,10 грн.

Outcome: partial