Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 92055,83 грн. основного боргу, 3590,18 грн. інфляційних втрат та 2549,82 грн. 3% річних, а також 3028 грн. судового збору. Позов мотивує тим, що відповідач є споживачем природного газу та за місцем свого проживання використовує для побутових потреб газ, який надається ТОВ «Львівгаз збут». Окрім того вказує, що відповідач є власником помешкання, де використовується природний газ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилається на те, що правовідносини між ТОВ «Львівгаз збут» та споживачами регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги», з врахуванням норм таких між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу, а відтак відповідач зобов`язаний сплачувати вартість послуг, пов`язаних із постачанням природного газу, які надає позивач. ТОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги, однак споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував вартість спожитого газу згідно з встановленими тарифами, у зв`язку з чим виникла заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 92055,83 грн. А тому, з урахуванням вищевикладеного просить позов задоволити та стягнути з боржника основну заборгованість, а також, оскільки на дані положення поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦПК України, стягнути також інфляційні втрати в розмірі 3590,18 грн. та 3 % річних в розмірі 2549,82 грн. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 2 квітня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті, зокрема визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 29 квітня 2024 року було скеровано сторонам для відома, 29 квітня 2024 року копію ухвали було отримано позивачем на зазначену в позовній заяві офіційну електронну адресу, а згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулось до суду 8 травня 2024 року скероване відповідачу поштове відправлення було отримано останнім 6 травня 2024 року. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 30 травня 2024 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подали, а також відповідачем не подавалось до суду відзиву на позов, строк для подання такого сплив. Відтак з врахуванням того, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає в будинку [ADDRESS] , що підтверджується отриманою судом відповіддю Відділу обліку та моніторингу інформації ГУ ДМС України у Львівській області про реєстрацію їх місця проживання від 29 квітня 2024 року (а.с. 19). При цьому як вбачається з наданої позивачем разом з позовом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №364164956 від 1 лютого 2024 року, [PERSON] безпосередньо є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Позивач ТОВ «Львівгаззбут» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з постачання природного газу, заперечень щодо вказаної обставини відповідачем суду не подано. Як встановлено судом з долученого розрахунку заборгованості фінансового стану за рахунком 0900426201, присвоєного споживачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, що фактично виникла за період з лютого 2022 року по березень 2024 року (а.с. 6), відтак правовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються зокрема Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року, що набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 6 листопада 2015 року за №1382/27827, а також іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №2500 від 30 вересня 2015 року затверджено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того відповідно до ч. 1 п. 17 вказаних вище Правилам постачання природного газу, плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. У розділі ІІІ Правил постачання зазначено, що договір постачання природного газу споживачу розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Крім того, відповідно до абз. 2, п. 4 Розділу III Правил фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу споживачем. Суд звертає увагу на те, що ТОВ «Львівгаз збут» є постачальником із спеціальними обов`язками відповідно до Постанови КМУ № 187 від 22 березня 2017 року. При цьому факт сплати споживача за поставлений природній газ, а також фактичне споживання ним природного газу підтверджується зазначеним вище розрахунком заборгованості - фінансовим станом за рахунком 0900426201 споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з якого вбачається, що у липні 2021 року споживачем було оплачено 1000 грн. вартості отриманих послуг, та за лютий, березень та квітень 2022 року здійснювались нарахування обсягів наданої послуги абоненту (а.с. 6). Згідно з п. 11 розділу ІІІ Правил постачання, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника зі спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Відповідно до п. 14 розділу ІІІ Правил постачання, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачам є календарний місяць. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач звертався до позивача із заявою про припинення подачі газу, а відтак останній фактично користується послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав і обов`язків, що з них випливають. При цьому відповідно до доданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на березень 2024 року становить основну заборгованість в розмірі 92055,83 грн., доказів оплати вказаних послуг за спірний період відповідачем суду не надано. Окрім того відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так позивачем надано розрахунок втрат від інфляції, які за період з березня 2023 року по січень 2024 року становлять 3590,18 грн. (а.с. 7), а також розрахунок 3 % річних за період з 11 березня 2023 року до 11 січня 2024 року, що становлять 2549,82 грн. (а.с. 8). Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено, суд приймає вказані вище розрахунки заборгованості відповідача як належний та допустимий доказ позовної вимоги. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (а.с. 14). На підставі наведеного та

Outcome: approved