Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Представник позивача, адвокат Мотуз О. В., звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [PERSON] з 30 липня 1979 року по 1 квітня 1981 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «КЗРК»), звідки 1 квітня 1981 року позивача було звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання. Так за актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 березня 2013 року встановлено наявність у позивача професійних захворювань: хронічного обструктивного захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), ЛН першого-другого ступеня; деформуючий артроз ліктьових і колінних суглобів (ПФС першого-другого ступеня), двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ другого ступеня) больовий синдром; облітеруючий ендартеїт нижніх кінцівок, ХАН 2 ступеня. Дані професійні захворювання виникли за обставин роботи позивача в особливо важких та особливо шкідливих умовах праці на шахті «Саксагань» РУ ім. Дзержинського, Трест «Кривбасшахтопроходка», Трест «Кривбасруда». Смолінській, Новоконстянтинівській шахтах ДП «СхідГЗК». Згідно із довідками МСЕК від 23 квітня 2013 року позивачу безстроково було встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 60% (25% трудове каліцтво повторно, 35% професійне захворювання первино) та третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, тому змушений проходити лікування, маючи задишку при незначному фізичному навантаженні, біль та важкість у грудній клітці, кашель сухий, загальну слабкість, швидку втому. Також відчуває біль та обмеження рухів, хрускіт в плечових, ліктьових та колінних суглобах, утруднення ходи, оніміння в кінцівках, судоми в пальцях, зниження слуху, шум у вухах. Отже, через хронічне професійне захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що негативно позначається на душевному та фізичному станах, оскільки його самопочуття не поліпшується, а негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. За таких обставин зі сторони відповідача має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач виходить зі ступеня втрати ним професійної працездатності 60%, з яких 35% через професійне захворювання. Таким чином позивач вважає справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., яку просив суд стягнути з АТ «КЗРК» на користь [PERSON] без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Не погоджуючись із вимогами [PERSON] представник відповідача, [PERSON] , подала до суду відзив, де вказувала, що позивачу встановлений ступень втрати працездатності внаслідок професійного захворювання в розмірі 35%, бо АТ "Кривбасзалізрудком" не має жодного відношення до трудового каліцтва, яке мало наслідком встановлення позивачу 25% втрати працездатності. Також позивач пропрацював на шахті "Саксагань" РУ ім. Дзержинського з 30.07.1979 р. по 01.04.1981 р., тобто лише 1 рік 8 місяців, в той же час коли загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці складає 15 років 1 місяць. Також позивач не довів того, що АТ "Кривбасзалізрудком" має відношення до шахти "Саксагань" РУ ім. Дзержинського в період роботи позивача у шкідливих умовах праці на цій шахті. Так відповідач не є правонаступником прав та обов`язків шахти "Саксагань" РУ ім. Дзержинського, оскільки наказом Міністерства промислової політики України № 148 від 27.07.1995 року будо створено державне підприємство шахта "Саксагань" шляхом виділення структурного підрозділу шахти "Саксагань" із державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом "Кривбасруда". Згідно із Статутом ДП шахта "Саксагань" від 31.07.1995 року є підприємством, створеним на базі державного майна структурного підрозділу шахта "Саксагань" державного об`єднання по видобутку руд підземним способом "Кривбасруда" шляхом його виділення. Наказом ДВО "Кривбасруда" від 04.09.1995 року створена комісія по передачі майна від ДВО "Кривбасруда" Державному підприємству "Шахта Саксагань", а також підготовлені розподільчі баланси та здійснено прийом-передачу майна за актом від 18.08.1995 року, внаслідок чого ДП шахта "Саксагань" стало самостійною юридичною особою, до якого перейшли у відповідних частинах майнові права та обов`язки реорганізованого ДВО "Кривбасруда", як структурного підрозділу шахти "Саксагань". При цьому за наказом Мінпромполітики України від 20.01.1997 року ДП "Шахта Саксагань" було ліквідовано, а майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів і членів трудового колективу передано до ДП "Кривбасреструктуризація", яке було ліквідоване без правонаступників, а потім майно перейшло до ДП "Кривбасшахтозакриття". Таким чином АТ "Кривбасзалізрудком" не є правонаступником у відносинах з працівниками шахти "Саксагань", тому не може нести відповідальність за дії адміністрації даних шахт. Додавала, що є завищеним заявлений до відшкодування моральної шкоди розмір з урахуванням стажу роботи позивача усього 1 рік 8 місяців хоча загальний стаж роботи в шкідливих умовах [PERSON] становить понад 15 років та 35% втрати ним працездатності саме від профзахворювання. Крім того почав хворіти [PERSON] лише у 2010 році, тобто зі спливом 30 років після звільнення з шахти "Саксагань" та на момент, коли він працював на інших підприємствах. Зважаючи на викладене, просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до АТ «КЗРК» повністю. На відзив від представника позивача, адвоката Мотуз О. В., надійшла відповідь, де останній вказував, що Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу. З 1975 року до складу Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 Рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Комунар». 1 серпня 1995 року наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року № 148 зі складу Об`єднання ВО «Кривбасруда» виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство. Наказом Міністерства промислової політики України № 04 від 20 січня 1997 року прийнято рішення про її ліквідацію. При цьому правонаступником ВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром», ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», є наразі АТ «КЗРК». Таким чином правонаступником усіх прав та обов`язків Державного Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурних одиницях якого на шахті «Саксагань» працював позивач, є АТ «КЗРК», оскільки шахта «Саксагань» була виділена у самостійне державне підприємство. На підставі переліченого просив суд задовольнити повністю позовні вимоги [PERSON] про стягнення з АТ «КЗРК» в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання 200 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 3 квітня 2024 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, адвокат Мотуз О. В., подав суду клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні. Представники АТ «КЗРК» не висловили заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом було встановлено, що [PERSON] працював з 30.07.1979 р. по 01.04.1981 р. в Рудоуправлінні імені Дзержинського виробничого об`єднання «Кривбасруда» в шахті Саксагань підземним гірським робочим 2 розряду та бурильником свердловин 5 розряду, звідки був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (серія [NUMBER] ). Відповідно до\~Акту розслідування\~хронічного професійного\~захворювання від\~29\~березня 2013\~року,\~складеного на\~ДП «Східний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» було\~встановлено\~наявність у\~ [PERSON] \~професійних захворювань:\~хронічного обструктивного\~захворювання легень\~першої-другої\~стадії (пиловий\~бронхіт першої-другої\~стадії,\~емфізема легень\~першої-другої\~стадії),\~ЛН першого-другого\~ступеня;\~деформуючий артроз\~ліктьових і\~колінних суглобів\~(ПФС\~першого-другого\~ступеня),\~двобічний плечолопатковий\~періартроз (ПФ\~другого ступеня)\~больовий синдром;\~облітеруючий ендартеїт\~нижніх кінцівок,\~ХАН 2\~ст.,\~що підтверджується\~медичним висновком «Українського науково-дослідного\~інституту промислової\~медицини» від\~12.03.2013\~року,\~що стало\~наслідком перевищення\~нормативних значень\~впливу негативних\~виробничих факторів\~на позивача,\~який пропрацював\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів загалом\~15\~років 1 місяць, а, зокрема, на шахті «Саксагань» Рудоуправління імені Дзержинського треста «Кривбасруда» 1 рік 8 місяців, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно із довідками МСЕК № 062786 та № 515383 від 23 квітня 2013 року [PERSON] з 12\~квітня 2013\~року безстроково\~первинно було\~встановлено 35%\~втрати професійної\~працездатності через\~отримане професійне\~захворювання за\~актом від\~29.03.2013\~року та\~повторно 25%\~через трудове\~каліцтво за\~актом від\~23.02.1987\~року (загалом\~60% втрати професійної працездатності) та визначено 3-ю групу інвалідності з необхідністю проходження медикаментозного лікування й проходження реабілітаційних заходів. Позивач через професійне захворювання проходив лікування у квітня 2011 року, в жовтні 2012 року, в березні 2013 року, що підтверджується долученими до справи епікризами № 1939, 660, 853. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За ч. 4\~ст. 43, ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно із ст. 153 КЗпП України забезпечення\~безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі\~ст.237-1 КЗпП України (в редакції з 13 січня 2000 року) відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). При цьому суд зазначає, що за ч. 1 ст. 37 ЦК УРСР юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. Відповідно ж до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції на момент спірних правовідносин) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із ч. 1, 6 ст. 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. На підставі п. 2.1, 4.1 «Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць», затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (втратило чинність 25 серпня 2015 року), відокремлення це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у пп. «б» п. 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до п. 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на АТ «Криворізький залізорудний комбінат», суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у [PERSON] через, зокрема, його перебування у трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Кривбасруда» Рудоуправління ім. Дзержинського шахти «Саксагань», на яке законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Так за наказом Міністерства промислової політики України № 148 від 27.07.1995 року будо створено державне підприємство шахта "Саксагань" шляхом виділення структурного підрозділу шахти "Саксагань" із державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом "Кривбасруда". ДВО "Кривбасруда" наказом № 91 від 04.08.1995 року було створено комісію по передачі майна від ДВО "Кривбасруда" Державному підприємству "Шахта Саксагань". При цьому за наказом Мінпромполітики України від 20.01.1997 року ДП "Шахта Саксагань" було ліквідовано. На підставі переліченого суд зауважує, що створенням на базі окремого структурного підрозділу виробничого об`єднання «Кривбасруда», шахти "Саксагань", державного підприємства шахта "Саксагань" не було доведено передачу від виробничого об`єднання «Кривбасруда» до ДП "Шахта Саксагань" за розподільчим балансом обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування такого працівника в трудових відносинах з виробничим об`єднанням «Кривбасруда». Таким чином за встановленими обставинами справи достеменно вбачається, що правонаступником виробничого об`єднання «Кривбасруда», у структурних підрозділах якого працював свого часу [PERSON] , є саме відповідач, АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2020 року по справі № 212/3137/17-ц, а також Верховним Судом у постанові від 14 липня 2020 року по справі № 212/6988/17-ц. На підставі викладеного суд відкидає посилання представника АТ «Криворізький залізорудний комбінат» щодо неналежності АТ «Кривбасзалізрудком» як відповідача по даній справі. Отже, правонаступником Рудоуправління імені Дзержинського виробничого об`єднання «Кривбасруда», де на шахті «Саксагань» позивач працював протягом 1 року 8 місяців у шкідливих умовах, є відповідач, АТ «КЗРК», на яке відповідно також покладається відповідальність за завдану позивачу моральну шкоду через отримане [PERSON] професійного захворювання. Враховуючи, що відшкодування працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому ст. 237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 29.03.2013 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричинених негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавець, у свою чергу, не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про доведеність відповідальності відповідача у заподіянні моральної шкоди [PERSON] ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завдану моральну шкоду за рахунок, зокрема, АТ «КЗРК». Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком завдання трудового каліцтва позивачу та виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15.06.2020 р. по справі № 212/3137/17-ц. Судом було встановлено, що у зв`язку з отриманням трудового каліцтва [PERSON] було встановлено втрату працездатності у розмірі 25% та внаслідок професійного захворювання позивачу було встановлено 35% втрати працездатності з визначенням 3 групи інвалідності безстроково, чим безсумнівно [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання у позивача змінились умови життя, він змушений був проходити тривале лікування, відчуваючи фізичний біль та дискомфорт, а також свою обмеженість через неможливість продовжувати колишній активний спосіб життя. Таким чином доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності відповідальності відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні були встановлені достатні обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] з боку АТ «КЗРК», внаслідок чого позиція представника відповідача, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди через втрату працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт професійного захворювання [PERSON] з втратою його працездатності свідчить про безумовне спричинення йому моральної шкоди, що підтверджується, зокрема, стажем роботи позивача у шкідливих умовах на підприємстві, правонаступником якого є АТ «КЗРК». При цьому суд вважає слушними доводи представника відповідача з приводу того, що АТ «КЗРК» не повинен відповідати за негативні наслідки на стан здоров`я [PERSON] внаслідок отриманого ним трудового каліцтва, оскільки таке каліцтво сталось за час роботи позивача на іншому підприємстві, ДП «СхідГЗК», до якого АТ «КЗРК» відношення немає. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, на підставі наведеного обґрунтування при обрахунку розміру моральної шкоди позивачу внаслідок професійного захворювання суд бере до уваги кількість часу, яку [PERSON] пропрацював у шкідливих умовах на підприємстві, правонаступником якого є відповідач (1 рік 8 місяців), загальний стаж роботи позивача на підприємствах у шкідливих умовах (15 років 1 місяць), ступінь втрати ним працездатності через отримане професійне захворювання (35% безстроково), групу інвалідності позивача (ІІІ група безстроково), тривалість лікування позивача від дати встановлення професійного захворювання (11 років), розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді (8000 грн.), а також відповідальність підприємства, правонаступником якого є АТ «КЗРК», у спричиненні ушкодження здоров`я позивачу. Враховуючи викладене вмотивування, на переконання суду в рахунок відшкодування отриманого [PERSON] при роботі у шкідливих умовах на підприємстві, правонаступником якого є відповідач, професійного захворювання, розмір відшкодування з боку АТ «КЗРК» завданої позивачу ушкодженням здоров`я моральної шкоди повинен дорівнювати 20000 грн., що відповідатиме завданому [PERSON] обсягу моральних страждань через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на його житті. Суд при цьому зауважує, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц. Таким чином суд зазначає, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. На підставі переліченого вказані зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Відповідно до ст. 141\~ЦПК з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом, відповідно до розміру частки задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 200 грн.

Outcome: partial