Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що він як споживач звернувся до відповідача із заявою від 07 липня 2023 року у якій просив надати йому інформацію щодо відключення газопостачання за адресою надання послуг відповідачем із наданням відповідних документів. Посилаючись на те, що йому не надано жодної відповіді, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача під час розгляду його заяви від 07 липня 2023 року та зобов`язати відповідача здійснити об`єктивний і всебічний розгляд його заяви із залученням його до участі у цьому розгляді та надати йому письмову відповідь за результатами розгляду (а.с. 1). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Представником відповідача надано відзив на позову у якому остання, посилаючись на те, що відповідач надав вичерпну відповідь на звернення позивача, яку останній отримав 25 серпня 2023 року, заперечила позовні вимоги та просила закрити провадження по справі (а.с. 51 55). Позивачем надано відповідь на відзив у якому останній заперечив обставини викладені у відзиві на позов (а.с. 69 70). Ухвалою від 10 червня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі (а.с. 77). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 07 липня 2023 року відповідачем отримано від позивача письмову заяву стосовно відключення газопостачання за адресою: [ADDRESS] , у якій позивач просив надати йому інформацію щодо причин відключення газопостачання із наданням відповідних документів (а.с. 46). На вказану заяву позивача, відповідачем було складено лист-відповідь яку датовано 28 липня 2023 року за № 810-лв-20984-0723 та повідомлено про причини відключення газопостачання за адресою: [ADDRESS] й додано три копії документів (а.с. 59). Насамперед, суд враховує, що у своїй заяві від 07 липня 2023 року позивач просив розглянути його звернення за його участі. Зокрема, норми частини першої статті 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачають, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви та бути присутнім при розгляді заяви чи скарги. При цьому, відповідно до норм частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної\~влади і\~місцевого самоврядування,\~підприємства,\~установи,\~організації незалежно\~від форм\~власності,\~об`єднання громадян,\~медіа,\~їх керівники\~та інші\~посадові особи\~в межах\~своїх повноважень\~зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. Натомість, в порушення наведених вимог спеціального законодавства, не зважаючи на прохання заявника, заяву позивача від 07 липня 2023 року, було розглянуто у його відсутності. Отже, відповідачем порушено вимоги частини першої статті 18 і частини першої статті 19 Закону України «Про звернення громадян». Також, відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Проте, в порушення наведених вимог спеціального законодавства, не зважаючи на те, що лист-відповідь відповідача датована 28 липня 2023 року, звернення позивача слід вважати таким яке розглянуте і вирішене у термін більше одного місяця від дня його надходження, оскільки лист-відповідь відповідача було здано до відділення поштового зв`язку 19 серпня 2023 року, що підтверджується інформацією у відбитку штампу поштового відділення «Укрпошта» який міститься на конверті копію якого доданою до відповіді на відзив (а.с. 73). Тобто, відповідачем порушено вимоги частини першої статті 20 Закону України «Про звернення громадян». Крім того, з урахуванням змісту заяви позивача від 07 липня 2023 року та змісту листа-відповіді відповідача від 28 липня 2023 року № 810-лв-20984-0723, слід зробити висновок про те, що відповідач не всебічно перевірив заяву позивача від 07 липня 2023 року. Оскільки, відповідач надав позивачу відповідь із порушенням вимог статей 18, 19 і 20 Закону України «Про звернення громадян», суд приходить до висновку, що порушені права позивача слід захистити. Одночасно, суд враховує норму частини першої статті 13 ЦПК України відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Зокрема, в ухвалі від 16 серпня 2023 року якою даний позов було залишено без руху, суд пропонував позивачу на виконання вимог пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, уточнити вимоги пункту першого прохальної частини позову та чітко і конкретно зазначити які саме дії відповідача позивач просить визнати протиправними, у чому виразились такі дії та у чому саме полягали такі дії (а.с. 3). Однак, позивач з невідомих суду причин не виявив бажання уточнити вимоги пункту першого прохальної частини позову та чітко і конкретно зазначити які саме дії відповідача він просить визнати протиправними, у чому виразились такі дії та у чому саме полягали такі дії. Як наслідок, станом на дату постановлення цього рішення, суду не відомо які саме дії відповідача позивач просить визнати протиправними, у чому виразились такі дії відповідача та у чому саме вони полягали. У зв`язку із цим, відповідно до норми частини першої статті 13 ЦПК України, суд задовольняє позовні вимоги саме із таким формулюванням як їх заявлено в пункті першому прохальної частини заяви. Таким чином, порушені права позивача слід захистити у спосіб який визначив і просить позивач, а саме: шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду його заяви від 07 липня 2023 року. Разом із цим, суд переконаний у тому, що вимоги пункту другого прохальної частини позову буде в повному обсязі та у достатній мірі задоволено шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян». За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в обсязі визначеному судом. Воднораз, обґрунтовуючи дане судове рішення, суд керується нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно із яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При цьому, у зв`язку звільненням позивача від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та у зв`язку із частковим задоволенням позову згідно із вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 2\~422 гривні 40 копійок за дві позовні вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial