Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє адвокат Стойкова М.Д., звернулися до суду з позовною заявою, згодом змінивши предмет позову (доповнивши позовні вимоги), та просять: 1. встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , як сина та матері; 2. визнати недійсною довіреність від 28.07.2018 року, реєстровий № 755, посвідчену приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., в частині уповноваження [PERSON] [PERSON] на розпорядження (відчуження) нерухомого майна, належного [PERSON] ; 3. визнати недійсним договір дарування від 04.10.2018 року, укладений між [PERSON] (Дарувальник), від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності від 28.07.2018 року, та [PERSON] (Обдаровувана), посвідчений 04.10.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. за № 2090, згідно якого було передано в дар житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] (реєстровий номер об`єкта нерухомого майна 147504551210); 4. визнати недійсним договір дарування від 04.10.2018 року, укладений між [PERSON] (Дарувальник), від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності від 28.07.2018 року, та [PERSON] (Обдаровувана), посвідчений 04.10.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. за № 2093, згідно якого було передано в дар земельну ділянку площею 0,2179 га з кадастровим номером 5121082400:01:001:0019; 5. скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43355962 від 04.10.2018 року, про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 96,6 кв.м (житлова площа 16 кв.м) за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] ; 6. скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,2179 га з кадастровим номером 5121082400:01:001:0019 за [PERSON] ; 7. припинити право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 96,6 кв.м (житлова площа 16 кв.м) за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 28242619, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147504551210) та земельну ділянку площею 0,1355 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1094 (номер запису про право власності 41927151; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357540451210); 8. припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095 (номер відомостей про речове право 46484271; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357513951210); 9. витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] частини: - житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 96,6 кв.м (житлова площа 16 кв.м), розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,1355 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1094; 10. витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] частини: - житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 96,6 кв.м (житлова площа 16 кв.м), розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,1355 га, кадастровий номер\~5121082400:02:001:1094; 11. витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095; 12. витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] частини земельної ділянки площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095; 13. визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , право власності на частини: житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147504551210); земельної ділянки з кадастровим номером 5121082400:02:001:1094 площею 0,1355 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357540451210); земельної ділянки з кадастровим номером 5121082400:02:001:1095 площею 0,0824 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357513951210); 14. визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] , право власності на частини: житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 147504551210); земельної ділянки з кадастровим номером 5121082400:02:001:1094 площею 0,1355 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357540451210); земельної ділянки з кадастровим номером 5121082400:02:001:1095 площею 0,0824 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2357513951210); 15. стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати (судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи). Свої вимоги\~мотивують тим,\~що [INFO] померла\~їх мати\~ [PERSON] .\~Після її\~смерті відкрилась\~спадщина,\~яка складається\~з житлового\~будинку з\~надвірними спорудами\~та земельної\~ділянки площею\~0,25\~га,\~кадастровий номер\~5122584100:02:002:0497,\~які розташовані\~по [ADDRESS] ,\~а також\~житлового будинку\~з надвірними\~спорудами та\~земельної ділянки\~площею 0,2179\~га,\~кадастровий номер\~5121082400:01:001:0019,\~які розташовані\~по [ADDRESS] .\~17.01.2022\~року вони,\~як спадкоємці\~за законом,\~звернулись до\~державного нотаріуса\~Кодимської районної\~державної нотаріальної\~контори із\~заявами про\~вступ у\~спадщину,\~але листом\~№ 5/02-14\~від 17.01.2022\~року позивачу\~ [PERSON] \~було відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину у\~зв`язку з\~тим,\~що ним\~не надано\~докази родинних\~відносин.\~У зв`язку\~із втратою\~свідоцтва про\~народження та\~неможливістю його\~відновлення позивач\~ [PERSON] \~не має\~можливості надати\~його до\~нотаріальної контори,\~у зв`язку\~з чим\~звернувся з\~цим питанням\~до суду.\~Щодо житлового\~будинку з\~надвірними спорудами\~та земельної\~ділянки площею\~0,2179\~га,\~кадастровий номер\~5121082400:01:001:0019,\~які розташовані\~по [ADDRESS] позивачі\~зазначають наступне.\~За життя\~мати [PERSON] \~тривалий час\~проживала в\~ [ADDRESS] \~разом з\~чоловіком [PERSON] \~та молодшим\~сином [PERSON] ,\~який є\~особою з\~інвалідністю ІІ\~групи з\~дитинства.\~Після смерті\~батька [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~мати разом\~з [PERSON] \~ще деякий\~час продовжували\~там проживати.\~Розуміючи,\~що з\~часом матері\~буде важко\~самостійно доглядати\~за будинком\~в с.\~Пиріжна,\~позивач [PERSON] \~вирішив перевезти\~маму [PERSON] \~та брата\~ [PERSON] \~з с.\~Пиріжна Кодимського\~району Одеської\~області до\~будинку [ADDRESS] ,\~в якому\~він проживав.\~Попередньо [PERSON] \~здійснив ремонт\~та перебудову\~вказаного будинку,\~зі згоди\~власника.\~У 2012\~році до\~будинку в\~с.\~Дачне переїхала\~жити [PERSON] ,\~з якою\~ [PERSON] \~в подальшому\~уклав шлюб,\~а також\~її діти:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~22.10.2013\~року за\~свої особисті\~кошти [PERSON] \~придбав житловий\~будинок з\~надвірними спорудами\~та земельну\~ділянку площею\~0,2179\~га,\~кадастровий номер\~5121082400:01:001:0019,\~розташовані по\~ [ADDRESS] ,\~право власності\~на які\~було зареєстровано\~за матір`ю\~ [PERSON] .\~Грошові кошти\~на придбання\~будинку [PERSON] \~одержав від\~продажу 28.04.2011\~року \~частки житлового\~будинку літнього\~типу,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] .\~Водночас,\~ [PERSON] \~була пенсіонеркою\~та не\~мала власних\~коштів для\~придбання будинку.\~ [INFO] у\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~народилась донька\~ [PERSON] ,\~яка також\~проживає разом\~з ними\~в будинку\~ [ADDRESS] .\~У 2017\~році на\~прохання матері\~ [PERSON] .\~ [PERSON] \~перевіз її\~та молодшого\~брата [PERSON] \~жити в\~окрему квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка належить\~на праві\~власності [PERSON] .\~Мати [PERSON] ,\~будучи пенсіонеркою,\~переїхала жити\~в зазначену\~квартиру,\~щоб проводити\~більше часу\~зі своєю\~рідною сестрою\~ відповідачкою\~ [PERSON] ,\~яка проживає\~недалеко,\~а саме\~по [ADDRESS] та,\~відповідно,\~після переїзду\~мами мала\~можливість більше\~з нею\~спілкуватись.\~Все своє\~життя позивачі\~вважали відповідачку\~членом своєї\~сім`ї,\~довіряли їй\~та відносились\~до неї,\~як до\~найближчої людини,\~у зв`язку\~з чим\~вона мала\~доступ до\~всієї інформації\~та документів\~всіх членів\~родини позивачів.\~Але з\~моменту переїзду\~матері [PERSON] \~в окрему\~квартиру,\~позивач [PERSON] \~став помічати,\~що стан\~її здоров`я\~значно погіршився,\~настрій пригнічений,\~постійно хворіє.\~При цьому\~мати майже\~кожен день\~бачилась зі\~своєю сестрою\~ [PERSON] ,\~яка налаштовувала\~її проти\~родини,\~постійно казала,\~що треба\~захистити будинок\~в с.\~Дачне,\~який в\~неї та\~у сина,\~начебто,\~відберуть.\~Відповідачка мала\~на [PERSON] \~величезний вплив.\~Все своє\~життя [PERSON] \~намагалась замінити\~своїй молодшій\~сестрі \~відповідачці [PERSON] ,\~матір,\~яку вони\~втратили,\~коли відповідачка\~була ще\~неповнолітньою,\~постійно турбувалась\~про неї.\~Розуміючи,\~що [PERSON] \~дуже її\~любить,\~турбується про\~неї,\~відповідачка розповідала\~вигадану,\~недостовірну інформацію,\~щоб змусити\~її робити\~те,\~що вона\~просить та\~налаштувати проти\~родини.\~З часом,\~побачивши,\~що стан\~матері лише\~погіршується,\~поспілкувавшись з\~нею,\~позивачі дізнались,\~що вона\~хоче переїхати\~до свого\~будинку в\~с.\~Пиріжна.\~Розуміючи,\~що їй\~буде легше\~відновити своє\~емоційне становище\~на відстані\~від відповідачки,\~у 2018\~році маму\~разом з\~молодшим сином\~ [PERSON] \~перевезли жити\~до будинку\~в с.\~Пиріжна.\~Після переїзду\~мати стала\~себе почувати\~краще.\~Відповідачка,\~як позивачам\~здавалось,\~не мала\~можливості впливати\~на неї\~та налаштовувати\~проти родини.\~Однак,\~на початку\~літа 2021\~року [PERSON] \~сказала,\~що їй\~треба поговорити\~та повідомила\~старшого сина\~ [PERSON] \~про те,\~що надала\~на прохання\~сестри [PERSON] \~довіреність,\~щоб захистити\~від сторонніх\~осіб майно\~сина,\~в т.ч.\~його будинок\~в с.\~Дачне Біляївського\~району Одеської\~області.\~Мати зазначила,\~що [PERSON] \~завірила її,\~що довіреність\~потрібна для\~того,\~щоб ніхто\~не міг\~відібрати будинок\~у неї\~та сина\~і що\~вона буде\~відстоювати її\~інтереси.\~Стосовно змісту\~довіреності мама\~була впевнена,\~що надала\~довіреність на\~представництво її\~інтересів та\~захист,\~у випадку,\~якщо хтось\~захоче відібрати\~будинок у\~неї та\~її сина.\~Зміст довіреності\~вона не\~читала,\~оскільки в\~день її\~підписання погано\~себе почувала\~через зламану\~ногу.\~Також з\~розповіді матері\~ [PERSON] \~позивачі дізнались,\~що на\~поїздці до\~приватного нотаріуса\~Кодимського районного\~нотаріального округу\~Одеської області\~Бабушкіної О.В.\~наполягла відповідачка,\~яка й\~організувала цю\~поїздку,\~попередньо домовившись\~із секретарем\~Пиріжнянської сільради\~ [PERSON] ,\~яка і\~відвезла [PERSON] \~до приватного\~нотаріуса.\~Через погане\~самопочуття та\~зламану ногу\~ [PERSON] \~навіть не\~змогла зайти\~в офіс\~до робочого\~місця нотаріуса\~та піднятись\~на сходи.\~Приватний нотаріус\~Бабушкіна О.В.\~винесла документи,\~в т.ч.\~довіреність,\~на вулицю,\~де вони,\~зі слів\~матері,\~й були\~підписані.\~Також влітку\~2021\~року відповідачка\~разом із\~своїм адвокатом\~Лебедіним Ю.І.\~з`явились до\~будинку позивачів\~та заявили,\~що [PERSON] \~є власницею\~цього будинку\~і його\~має бути\~звільнено.\~До цього\~часу позивачам\~не було\~відомо про\~укладення договорів,\~за якими\~право власності\~на будинок\~перейшло до\~відповідачки.\~Зрозумівши,\~що [PERSON] \~переоформила будинок\~родини своєї\~сестри на\~себе,\~а не\~захистила майно,\~як пообіцяла,\~ [PERSON] \~14.07.2021\~року звернулась\~до Подільського\~районного управління\~поліції ГУ\~НП в\~Одеській області\~із заявою\~про притягнення\~до кримінальної\~відповідальності [PERSON] ,\~яка шахрайським\~шляхом заволоділа\~належним їй\~житловим будинком,\~розташованим в\~ [ADDRESS] .\~Також,\~цього ж\~дня,\~ [PERSON] \~надала довіреність\~ [PERSON] \~на управління\~і розпорядження\~усім належним\~довірителю майном,\~у чому\~б воно\~не полягало\~і де\~б не\~знаходилось,\~сподіваючись,\~що він\~зможе захистити\~її права\~та родина\~не втратить\~майно,\~в т.ч.\~житловий будинок\~з надвірними\~спорудами [ADDRESS] .\~Листом від\~07.08.2021\~року за\~№ 661/3953\~Відділом поліцейської\~діяльності №\~1\~Подільського районного\~управління поліції\~ГУ НП\~в Одеській\~області [PERSON] \~було повідомлено,\~що її\~звернення про\~шахрайське заволодіння\~її будинком\~розглянуто та\~встановлено,\~що в\~матеріалах відсутні\~дані,\~які б\~вказували на\~наявність кримінального\~правопорушення,\~у зв`язку\~з чим\~їй було\~рекомендовано звернутись\~з позовною\~заявою до\~суду для\~вирішення питання\~по суті.\~З наведеного\~вбачається,\~що [PERSON] ,\~підписуючи довіреність\~від 28.07.2018\~року,\~реєстровий №\~755,\~посвідчену приватним\~нотаріусом Кодимського\~районного нотаріального\~округу Одеської\~області Бабушкіною\~О.В.,\~якою уповноважено\~ [PERSON] \~на вчинення\~дій від\~її імені,\~не мала\~на меті\~відчуження належного\~їй майна,\~в т.ч.\~житлового будинку\~ [ADDRESS] і\~земельної ділянки,\~на якій\~він розташований,\~а була\~впевнена,\~що надає\~довіреність на\~представництво та\~захист інтересів,\~тобто довіреність була видана під впливом помилки, у зв`язку з чим позивачі вважають, що довіреність від 04.10.2018 року підлягає визнанню недійсною. 04.10.2018 року на підставі цієї довіреності були укладені договори дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,2179 га, кадастровий номер 5121082400:01:001:0019, які розташовані по [ADDRESS] , посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., згідно яких [PERSON] отримала у власність вказаний житловий будинок та земельну ділянку, яку в подальшому розділила на дві окремі земельні ділянки площею 0,1355 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1094, та площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095. 07.03.2023 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам стало відомо, що після поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5121082400:02:001:0019 відповідачка [PERSON] відчужила земельну ділянку площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095, [PERSON] , яка на теперішній час є її власницею на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 02.02.2022 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В. Таким чином, позивачі вважають, що відповідачка не тільки неправомірно отримала у власність житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, а ще й здійснила поділ земельної ділянки, після якого було зареєстровано дві земельні ділянки меншої площі. При цьому, ані [PERSON] , ані позивачі до 2021 року не знали про наявність оспорюваних договорів дарування, фактична передача житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, за оспорюваними договорами дарування не відбулась, так як [PERSON] разом з родиною та братом [PERSON] продовжують проживати в спірному будинку та сплачувати комунальні платежі, повністю самостійно обслуговують будинок та присадибну земельну ділянку. Наведені вище факти, на думку позивачів, свідчать про те, що [PERSON] помилялась під час видачі 28.07.2018 року нотаріально посвідченої довіреності № 755 на ім`я [PERSON] щодо обсягу наданих [PERSON] повноважень/прав, що є істотною помилкою, та не мала наміру уповноважувати останню на відчуження будь-яким чином належного їй майна, в тому числі на безоплатне дарування [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,2179 га, кадастровий номер 5121082400:01:001:0019, на якій розташований будинок, тому наявні всі правові підстави для визнання довіреності недійсною в частині уповноваження на розпорядження (відчуження) нерухомого майна (в т.ч. житлового будинку та земельної ділянки), належного [PERSON] з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України. Під час укладення оспорюваних правочинів, волевиявлення [PERSON] не відповідало внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених як самою довіреністю в частині надання повноважень дарувати майно відповідачці, так і договорами дарування, посвідченими 04.10.2018 року приватним нотаріусом Білоусовою Н.В. Враховуючи те, що довіреність від 28.07.2018 року № 755, посвідчена приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. підлягає визнанню недійсною в частині уповноваження [PERSON] на вчинення дій від імені [PERSON] , а саме розпорядження майном (відчуження, дарування) [PERSON] , відповідно, договори дарування, посвідчені 04.10.2018 року приватним нотаріусом Білоусовою Н.В., сторона яких діяла на підставі довіреності, виданої під впливом помилки, є недійсними у зв`язку з недотриманням сторонами вимог п. п. 2-3 ч.1 ст. 203 ЦК України в момент їх вчинення. Тобто, [PERSON] в момент вчинення правочинів дарування не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, обумовленої довіреністю, оскільки [PERSON] помилялась, надаючи довіреність з повноваженнями на відчуження (дарування) майна відповідачці за такою довіреністю, оскільки це не відповідало її інтересам, внутрішній волі, а волевиявлення, за яким було надано такі повноваження представнику не було вільним. Враховуючи недійсність договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, позивачі вважають, що підлягають скасуванню рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірне нерухоме майно за відповідачкою [PERSON] , має бути припинено право власності відповідачки [PERSON] на спірний житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1355 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1094, має бути припинено право власності відповідачки [PERSON] на спірну земельну ділянку площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095, а усе вищевказане нерухоме майно витребувано у відповідачів на користь позивачів, які є спадкоємцями [PERSON] , по частці, відповідно. І оскільки позивачі є спадкоємцями померлої [INFO] [PERSON] , тому за ними має бути визнано право власності на житловий будинок та земельні ділянки за кадастровими номерами 5121082400:02:001:1094 і 5121082400:02:001:1095, що розташовані по [ADDRESS] , по частці за кожним. В свою чергу, від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] залишити без задоволення. Відзив обґрунтовано тим, що зі змісту оскаржуваної довіреності чітко вбачається мета її укладення, а саме зазначено: «уповноважую [PERSON] … представляти мої інтереси … з питань, пов`язаних з укладанням договорів дарування … житлового будинку з надвірними спорудами та присадибної земельної ділянки площею 0,2179 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:0019 … що розташовані за адресою: [ADDRESS] , по яких я дарую вказане майно гр. [PERSON] , [INFO] ». Отже, зрозуміло, що мета та природа правочину була чітко та ясно викладена в оскаржуваній довіреності і [PERSON] була обізнана про те, що в подальшому буде укладено договори дарування вказаного вище житлового будинку та земельної ділянки із [PERSON] і ніяким чином не могла помилятися відносно обсягу повноважень, які передавала [PERSON] . Ці обставини повністю виключають існування помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність, властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням на момент надання [PERSON] довіреності від 28.07.2018 року за реєстровим № 755 на ім`я [PERSON] , а тому спростовують доводи позивачів відносно реального існування такої помилки. Жодних доказів того, що [PERSON] в день укладення оскаржуваної довіреності почувала себе погано або що у неї була зламана нога, позивачі до позовної заяви не надали. Твердження позивачів, що під час укладення оспорюваних правочинів волевиявлення [PERSON] не відповідало внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених як самою довіреністю в частині надання повноважень дарувати майно відповідачці, так і договорами дарування, посвідченими 04.10.2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки під час укладення довіреності [PERSON] підтвердила, що вона обізнана із загальними вимогами закону, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлювала значення своїй дій та діяла згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідало її внутрішній волі, що також вбачається із оскаржуваної довіреності. Окрім того, враховуючи ту обставину, що довіреність від 28.07.2018 року була завірена нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.І., зрозуміло, що нотаріус, відповідно до п.п. 1, 2, 4 гл. 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, пересвідчилась в тому, що [PERSON] знала та розуміла зміст вказаної довіреності і чітко усвідомлювала мету укладення цього правочину. Отже, позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу того, що помилка дійсно мала місце на момент укладення спірної довіреності від 28.07.2018 року за реєстровим № 755, а всі доводи, зазначені у позовній заяві, засновуються лише на власних вигадках та припущеннях позивачів про, нібито, розповіді померлої [PERSON] , які не підтверджені жодними письмовими доказами або поясненнями свідків, що, в свою чергу, вказує на порушення приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Копія заяви, написана, нібито, [PERSON] начальнику ВПД № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області про вчинення щодо неї шахрайства з боку [PERSON] та лист ВПД № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області № 66/1/3953 від 07.08.2021 року зі змісту якого вбачається, що співробітниками поліції в ході розгляду матеріалів, поданих разом із заявою, не було виявлено складу ані кримінального, ані адміністративного правопорушення, лише підтверджує те, що [PERSON] не вчиняла жодних правопорушень відносно [PERSON] , але ніяким чином не підтверджують той факт, що під час укладення [PERSON] спірної довіреності, було вчинено істотну помилку. Крім цього, вказана заява була написана за два місяці до смерті самої [PERSON] і, враховуючи її стан здоров`я та постійні проблеми із самопочуттям в останні місяці життя, це взагалі ставить під сумнів той факт, що саме [PERSON] написала цю заяву. Надана позивачами копія довіреності від 14.07.2021 року, надана [PERSON] на ім`я [PERSON] із наданням права управляти і розпоряджатися усім майном, у чому б воно не полягало і де б не знаходилося, жодним чином не стосується оскаржуваної довіреності і не може стосуватись права управляти та розряджатися будинком, який розташований по [ADDRESS] , оскільки право власності на цей будинок перейшло до [PERSON] ще у жовтні 2018 року. Більш того, вказана довіреність ніяк не підтверджує той факт, що під час укладання довіреності від 28.07.2018 року була вчинена реальна помилка, яка має істотне значення. Доводи позивачів про те, що [PERSON] раніше вже проживав у спірному будинку і, нібито, 22.10.2013 року за свої особисті кошти, отримані від продажу 28.04.2011 року частки житлового будинку літнього типу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , придбав будинок і земельну ділянку в с. Дачне, але з невідомих причин зареєстрував право власності на зазначені об`єкти на свою матір, про що свідчить договір купівлі-продажу від 28.04.2011 року, на думку представника відповідачів, жодним чином не підтверджують факт вчинення помилки під час укладання оскаржуваної довіреності і тим більше ніяк не вказують на її недійсність. Таким чином, представник відповідачів вважає, що позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт вчинення помилки, що має істотне значення під час надання [PERSON] [PERSON] довіреності від 28.07.2018 року за реєстровим № 755, а ті, що надані не стосуються предмету доказування. З огляду на вищевикладене, позовна вимога [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсною довіреності від 28.07.2018 року, реєстрований № 755, посвідченої приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. в частині уповноваження [PERSON] [PERSON] на розпорядження (відчуження) нерухомого майна, належного [PERSON] , а також усі похідні від неї позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. При цьому пояснив, що його мати [PERSON] ніколи не мала наміру відчужувати спірний житловий будинок, в тому числі і відповідачці. Відповідачка фактично ніколи не володіла спірним житловим будинком. Він придбав цей будинок та проживає там до тепер, сплачує усі комунальні послуги. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково проти встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , як сином та матір`ю, не заперечувала, а в задоволенні решти позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. При цьому пояснила, що вона побудувала спірний житловий будинок, в який забрала сестру з сином [PERSON] . Крім того, в будинку оселився і позивач [PERSON] разом зі своєю родиною, де прожив приблизно 10-12 років, належним чином не платив за комунальні послуги. Спірний будинок вона оформила на сестру [PERSON] , тому що від самого початку вона придбала хату, власники якої надали їй довіреність для її переоформлення, але потім їх мати померла, їм необхідно було оформити спадщину, а у неї ( [PERSON] ), у зв`язку з зайнятістю на роботі, не було часу цим займатись. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити позивачам у задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Подільського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіна О.В. в судове засідання не з`явилась, але направила до суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій також повідомила, що довіреність, посвідчена нею 28.07.2018 року за реєстровим № 755 від імені [PERSON] була вчинена нею у відповідності з діючим законодавством. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Н.В., представник Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про день розгляду справи належним чином. У судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її сусідом. Він проживає в [ADDRESS] більше 10 років. З 2015-2016 років вона 1-2 рази на тиждень допомагала йому по господарству, оскільки йому було важко, готувала їжу. Вона бачила, що [PERSON] будував будинок, робив ремонт. Так вона познайомилась з його матір`ю [PERSON] . Вона хворіла, приїжджала до сина, який турбувався про неї. [PERSON] розповідала їй, що на неї подіяла сестра і вона надала їй довіреність на володіння будинком, хвилювалась, що [PERSON] може залишитись без будинку. Також із розповіді [PERSON] їй відомо, що вона надала довіреність під примусом сестри, яка змогла на неї вплинути та вмовила зробити довіреність. [PERSON] сказала їй, що якщо не віддати будинок сестрі, то дружина [PERSON] забере будинок і він залишиться ні з чим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] є його сусідом. Він також знає відповідачку [PERSON] . Йому відомо, що вони не можуть вирішити, чий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Він бачив, що за вказаною адресою велось будівництво, хто саме будував будинок він не знає. Він думав, що це [PERSON] будує, адже коли він з`явився в тому будинку, незабаром з`явився і паркан. Він бачив відповідачку, яка приїжджала з чоловіком. Він знає, що спочатку власником будинку була [PERSON] , а потім стала [PERSON] . Приймаючи до уваги пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (том І а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м, з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташовані в [ADDRESS] , який належав померлій, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Пиріжнянською сільською радою 10.09.2009 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Кодимським БТІ 10.09.2009 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5102627802016 від 02.02.2016 року (том І а.с.51, 52, 54-56). Позивачі, як спадкоємці за законом першої черги, звернулись до Кодимської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (том І а.с.8, 9), але листом № 5/02-14 від 17.01.2022 року державний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не надано докази родинних відносин (а.с.36). У зв`язку із втратою свідоцтва про народження, що і стало підставою для зазначеної відмови нотаріуса, представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із запитом про витребування повторного свідоцтва про народження [PERSON] . Однак, листом вказаного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 1059/24.30-18 від 12.04.2022 року представника позивача було повідомлено про те, що так як [PERSON] народився у місті Шверін Федеративної Республіки Німеччина, а тому актовий запис про його народження передано до Архівно-інформаційного відділу Управління ЗАГС міста Москва Російської Федерації. У зв`язку з повномасштабною триваючою збройною агресією Російської Федерації, якою порушено фундаментальні норми та принципи міжнародного права, відділами державної реєстрації актів цивільного стану України не здійснюється будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції РФ та Республіки Білорусії в рамках Конвенції, а також інших міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах, у зв`язку з чим наразі отримання повторного свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є неможливим (том І а.с.37). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) була одружена з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане Івашковською сільською радою Кодимського району Одеської області 25.06.1965 року (том І а.с.49). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (том І а.с.26) позивач [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] народився [INFO] в місті Шверін, Німеччина, згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 16.12.2004 року (том І а.с.20). Із копії послужного списку [PERSON] , який був військовим Міністерства оборони СССР, особовий № [NUMBER] , вбачається, що до складу його сім`ї входили: дружина [PERSON] 1946 р.н. свідоцтво про шлюб [NUMBER] , видане Івашковською сільською радою Кодимського району Одеської області 25.6.1965 р.); син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (том І а.с.39-48). Окрім цього, факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю позивача [PERSON] підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , а також сама відповідачка [PERSON] . Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. У суду немає сумніву в тому, що померла [PERSON] дійсно є матір`ю позивача [PERSON] , так як це підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Встановлення факту родинних відносин позивачу [PERSON] необхідно для оформлення права на спадщину. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин між ним та його покійною матір`ю. Водночас, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсною довіреності від 28.07.2018 року за реєстровим № 755, посвідченої приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., в частині уповноваження [PERSON] [PERSON] на розпорядження (відчуження) нерухомого майна, належного [PERSON] , задоволенню не підлягають з огляду на таке. Як встановлено судом, за життя [PERSON] належав житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка площею 0,2279 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:0019, що знаходяться в [ADDRESS] , що підтверджується договорами купівлі-продажу, посвідченими державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. 22.10.2013 року, зареєстрованими в реєстрі за № № 2-549, 2-552, та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том І а.с.243, 242, 194, 193). 28.07.2018 року [PERSON] видала довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., якою уповноважила гр. [PERSON] представляти її інтереси у відповідних органах, установах та організаціях, незалежно від їх організаційно-правової форми (у тому числі, але не виключно в органах технічної інвентаризації та в органах державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, в органах житлово-комунального господарства, внутрішніх справ, нотаріату тощо) з питань, пов`язаних з оформленням договорів дарування належних їй на праві особистої приватної власності житлового будинку з надвірними спорудами та присадибної земельної ділянки площею 0,2279 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:0019, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] , по яких вона дарує вищевказане майно гр. [PERSON] , [INFO] (том І а.с.154). 24.10.2018 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі зазначеної вище довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. 28.07.2018 року за реєстровим № 755, відчужила на підставі договорів дарування на користь відповідачки [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,2179 га кадастровий номер 5121082400:02:001:0019, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: [ADDRESS] (том І а.с.236-238, 188-190). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 297453884 від 02.02.2022 року, а також витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.01.2022 року (том І а.с. 83-86, 73-77, 78-82) відповідачка [PERSON] здійснила поділ земельної ділянки площею 0,2179 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:0019, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на дві окремі земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,1355 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1094, та земельну ділянку площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095. 02.02.2022 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 0,0824 га, кадастровий номер 5121082400:02:001:1095, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 325070629 від 07.03.2023 року. Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (стаття 238 ЦК України). Статтею 239 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 19.11.2021 року у справі № 710/475/20-ц (провадження № 61-12653св21) за своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. За змістом\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~202\~ЦК України\~правочином є\~дія особи,\~спрямована на\~набуття,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав і\~обов`язків. Одностороннім правочином\~є дія\~однієї сторони,\~яка може\~бути представлена\~однією або\~кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України (зокрема: постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі № 6-78цс13; постанова Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-806цс16). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі вказують, що [PERSON] надала довіреність під впливом помилки, оскільки вважала, що надає довіреність на представництво та захист інтересів у випадку, якщо хтось захоче відібрати будинок у неї та її сина. Волевиявлення [PERSON] не відповідало внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених як самою довіреністю, так і договорами дарування. На підтвердження своїх доводів позивачі надали копію заяви [PERSON] від 14.07.2021 року на ім`я начальника ВПД № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеські області, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , [INFO] , яка шахрайським шляхом заволоділа її житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] , а також довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. 14.07.2021 року, згідно з якою [PERSON] уповноважила гр. [PERSON] , [INFO] , зокрема, управляти і розпоряджатися усім її майном, у чому б воно не полягало і де б не знаходилося, укладати усі дозволені законом угоди на управління і розпорядження майном (том І а.с.72, 57). Згідно з ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Помилка це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс розуміє, в тому числі, і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 759/17065/14-ц зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та зазначено, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу). Відповідно до правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 445/1011/17 та від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16-ц, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частини першої\~статті 229 Цивільного кодексу України). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 07.02.2018 року в рамках справи № 908/3262/16 зазначив, що правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним і у разі встановлення судом певних обставин може бути визнаний недійсним. Водночас при вирішенні такого спору слід ураховувати, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією із сторін зобов`язань, які виникли з правочину і не пов`язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.ч. 10, 13 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, станом на час посвідчення оспорюваної довіреності) нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Згідно з п.п. 1, 2, 4 Глави 6 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 » (в редакції, станом на час посвідчення оспорюваної довіреності) (далі Порядок) нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Доказів невиконання приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. вищевказаних вимог під час посвідчення оспорюваної позивачами довіреності матеріали справи не містять. У відповідності до п. п. 1.1, 1.2, 2.1 Глави 4 Розділу ІІ Порядку довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім`я однієї особи або кількох осіб за усним зверненням довірителя. У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Зі змісту довіреності, посвідченої 28.07.2018 року приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В., чітко вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] саме на оформлення договорів дарування належних їй житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки в [ADDRESS] , по яким вона дарує це майно [PERSON] . Суд вважає, що жодних доказів того, що [PERSON] на час надання [PERSON] довіреності помилялась щодо вчинюваного нею правочину, позивачі суду не надали, що було їх процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України. Копію заяви до поліції, яка була написана [PERSON] 14.07.2021 року, тобто через три роки після видачі довіреності, в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності [PERSON] , яка шахрайським шляхом заволоділа її житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] , суд до уваги не приймає, оскільки така не є достовірним доказом того, що [PERSON] під час видачі довіреності помилялась щодо природи вчиненого нею правочину. Більш того, листом ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області № 66/1/3953 від 07.08.2021 року [PERSON] було повідомлено про відсутність в діях [PERSON] кримінального або адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою для вирішення питання по суті (том І а.с.59). Разом з тим, доказів того, що [PERSON] за життя зверталась до суду із позовною заявою, зокрема, про скасування наданої неї довіреності в матеріалах справи немає. Відповідно до ч. 1 ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Згідно з п. 6 Глави 4 Розділу ІІ Порядку, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення. Нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Якщо особа, яка видала довіреність, подасть примірник довіреності, що є у неї, напис про скасування довіреності або передоручення робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, в державному нотаріальному архіві. Повідомлення особи, яка видала довіреність, представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність, про скасування довіреності може бути оформлено нотаріусом згідно з цим Порядком шляхом передавання відповідної заяви. У посвідченій приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. довіреності в окремому абзаці вказано, що [PERSON] роз`яснено зміст статей 240-245, 247-250 Цивільного кодексу України щодо поняття довіреності, її форми, строків, передоручення, припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, статей 60-74 Сімейного кодексу України щодо статусу спільного сумісного майна подружжя та умов розпорядження ним, а також вимоги Закону України «Про оподаткування доходів громадян (том І а.с.154 зворот). В матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] за життя вчинила будь-які дії щодо припинення представництва та скасування довіреності, у встановленому законом порядку, або зверталась до нотаріуса із заявою про скасування довіреності, наданої нею 28.07.2018 року, в тому числі і після того, як дізналась про, нібито, якісь шахрайські дії відповідачки відносно заволодіння будинком. Також суд вважає безпідставними доводи позивачів про те, що [PERSON] не читала зміст довіреності, яку підписала, у зв`язку з поганим самопочуттям через зламану ногу, оскільки за вимогами ст. 229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки), помилка внаслідок власного недбальства, у даному випадку нечитання тексту документа, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Окрім того, доказів того, що станом на дату вчинення оспорюваного правочину у [PERSON] була зламана нога позивачами також не надано. Твердження [PERSON] про те, що спірний житловий будинок він придбав у 2013 році за свої особисті кошти, отримані від продажу частки житлового будинку літнього типу, що знаходиться [ADDRESS] , на підтвердження чого надав договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 28.04.2011 року, суд до уваги не приймає, оскільки вони є голослівними. Також суд не приймає до уваги надані позивачами довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 357/02-23 від 23.05.2014 року та № 1751 від 29.04.2014 року про проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому будинку (том І а.с.65, 66), оскільки вони охоплюють період часу задовго до видачі [PERSON] оспорюваної довіреності та жодним чином не можуть свідчити про те, що [PERSON] на момент вчинення правочину помилилась щодо обставин, які мають істотне значення. Жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не володів інформацією щодо обставин видачі [PERSON] оспорюваної довіреності та не був присутній під час її нотаріального посвідчення, а тому їх покази суд до уваги не приймає. За таких обставин, позивачами та їх представником не доведено, а судом не здобуто належних доказів того, що [PERSON] помилилась під час видачі 28.07.2018 року нотаріально посвідченої довіреності на ім`я [PERSON] щодо обсягу наданих останній повноважень/прав, що є істотною помилкою, та її волевиявлення не відповідало внутрішній волі, натомість в судовому засіданні встановлено, що оскаржувана позивачами довіреність відповідає положенням\~ст. 203 ЦК України, вона посвідчена нотаріусом згідно з нормами чинного законодавства, на підставі вільного волевиявлення [PERSON] , в належній процесуальній формі, [PERSON] під час посвідчення довіреності усвідомлювала правову природу своїх дій та настання юридичних наслідків, довіреність була підписана [PERSON] без застережень. Посилання позивачів, якими вони обґрунтовують заявлений позов є голослівними та ґрунтуються виключно на припущеннях. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачами відповідно до ст. ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] на момент вчинення правочину помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю. Враховуючи те, що позов в частині визнання оспорюваної довіреності задоволенню не підлягає, не підлягають і задоволенню похідні вимоги про визнання недійсними договорів дарування, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, припинення права власності, витребування нерухомого майна та визнання права власності у порядку спадкування. На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2023 року.

Outcome: partial