Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

у лютому 2023 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання його матері [PERSON] , [INFO] , недієздатною, посилаючись на те, що мати є особою з інвалідністю І групи, має виражені рухові порушення, помірний астенодепресивний синдром. Внаслідок свого захворювання [PERSON] потребує постійного догляду та нагляду. Заявник в судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі та зазначив, що заяву підтримують. Представник Департаменту соціальної\~політики Чернігівської\~міської ради\~в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без їх участі. Представник [PERSON] адвокат Могілевець О.С. в судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 39 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини 3 статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Цивільна дієздатність фізичної особи - це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Підстава визнання особи недієздатною передбачена ст. 39 Цивільного Кодексу України - хронічний, стійкий психічний розлад, який призводить до нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними. На відміну від психічного розладу, наявність якого в особи може стати підставою для обмеження її цивільної дієздатності, для визнання фізичної особи недієздатною психічний розлад має бути одночасно хронічним та стійким. Крім того, внаслідок такого розладу особа має не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. З висновку судово-психіатричного експерта №237 від 25.04.2023 року вбачається, що у [PERSON] має місце психічний розлад у вигляді легкого когнітивного розладу, внаслідок органічних захворювань головного мозку, з транзиторними параноїчними епізодами. Зазначений психічний розлад на даний час не достигає рівню хронічного, стійкого психічного розладу, цілком не виключає здатність [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але істотно впливає на цю її здатність. Ухвалою суду від 20.06.2023 у справі призначено додаткову судово-психіатричну експертизу, провадження якої доручено Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України». На вирішення якої поставлено три питання, а саме яким захворюванням страждає [PERSON] , [INFO] ? Чи призвело це захворювання до хронічного стійкого психічного розладу у [PERSON] ? Чи здатна [PERSON] внаслідок свого захворювання усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У квітні матеріали справи повернулись на адресу суду без виконання, оскільки [PERSON] тричі не з`явилась для проведення експертизи. З зазначеного висновку експерта вбачається, що експертами не було визначено, що [PERSON] має хронічний та стійкий психічний розлад, що давало б можливість суду відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України вирішувати питання про визнання фізичної особи недієздатною. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку про те, що звернення заявника до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, є необгрунтованим та передчасним, на підставі чого в задоволенні заяви про визнання особи недієздатною слід відмовити. Згідно з\~ч 2\~ст.\~299\~ЦПК України\~судові витрати,\~пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Згідно абзацу третього статті 15 Закону України «Про судову експертизу» проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed