Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якій з урахуванням уточнень просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 720000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що 19 лютого 2010 року слідчим Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області була порушена кримінальна справа № 59100063 за фактом шахрайства за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України по відношенню невстановленої особи.17 червня 2010 року зазначена кримінальна справа була передана до СУ УМВСУ в Полтавської області. 02 вересня 2010 року працівниками СУ УМВСУ в Полтавської області було проведено обшук за місцем проживання позивача. 13 вересня 2010 року слідчим [PERSON] відносно позивача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 15 листопада 2010 року слідчим [PERSON] порушено кримінальну справу № 10231067 відносно позивача за ознаками ч. 2,3, ст. 358 КК України. 15 листопада 2010 року слідчий [PERSON] об`єднати кримінальні справи № 59100063 та № 10231067 та присвоїла єдиний реєстраційний номер 10231067. 08 листопада 2010 року слідчий [PERSON] винесла постанову про притягнення позивача в якості обвинуваченого за ч. 4 ст. 190, ч. 2,3, ст. 358 КК України. 08 листопада 2010 року позивач був оголошений у розшук. 21 липня 2011 року кримінальна справа відносно позивача була закрита на підставі п. 2 ст. 213, п. 2 ст. 6 КПК України. Позивач зазначає, що тривалими неправомірними і незаконними діями слідчі заподіяли йому моральну шкоду, оскільки з їх вини не поновлені порушені права позивача, [PERSON] був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушене психологічне благополуччя позивача. Позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 720000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~03 серпня 2021 року до суду від представника МВС України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що Міністерство внутрішніх справ України не порушувало прав позивача та не може нести відповідальність перед позивачем. Також зазначив що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку чи конкретних фактів та доказів виникнення моральної шкоди у позивача з вини МВС України у зв`язку з чим, позовна заява не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~07 жовтня 2021 року до суду від представника УМВС України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначає, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування заявленого розміру відшкодування, окрім посилання на Сборник Возмещение материального и морального вреда, який за своєю суттю не є джерелом права взагалі. \~ \~ \~ \~Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 березня 2024 року постановлено перейти у цивільній справі за позовом [PERSON] до Міністерства внутрішніх справ України, Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про компенсацію моральної шкоди, заподіяної тривалими незаконними діями посадовими особами МВС України до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник Управління міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник Міністерства внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 05 листопада 2010 року порушено кримінальну справу за фактом підроблення з метою використання офіційних документів, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб за фактом використання завідомо підроблених документів відносно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за ознаками злочинів ч. 2,3 ст. 358 КК України (Т. 1, а.с. 23-24). Відповідно до копії постанови про закриття кримінальної справи відносно особи від 21 липня 2011 року, [PERSON] було оголошено в розшук. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року закрито кримінальну справу № 10231067 відносно [PERSON] у зв`язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190, 358 КК України (Т. 1, а.с. 8-14). \~ \~ \~ \~Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен хоча б наближено бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжито термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не з виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18). Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України). Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування». Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Моральною шкодою визнаються судом душевні страждання, заподіяні позивачеві внаслідок пред`явлення обвинувачення, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 08 листопада 2010 року по 21 липня 2011 року, що призвело до позбавлення відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону. Так, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] перебував під слідством з 08 листопада 2010 року по 21 липня 2011 року, тобто 08 місяців та 13 днів. Враховуючи те,\~що постановою\~старшого слідчого\~СУ УМВС\~України в\~Полтавській області\~від 21\~липня 2011\~року відносно\~ [PERSON] \~закрито кримінальне\~провадження у зв`язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. 190, 358 КК України, він має право на відшкодування шкоди відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що «положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Встановлений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди,

Outcome: partial