Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

30.09.2019 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовними вимогами до Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», а саме: про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №68-ос від 14.05.2018 року «Про переведення на іншу постійну роботу», поновлення [PERSON] на посаді старшого стрільця (стрільця 4 та 5 розрядів) стрілецької команди Одеса Застава-1 виробничого підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків», стягнення 53630,00 грн. невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди у сумі 79000,00 грн. У подальшому (26.02.204 року, а.с. 129-132, т. 2) позивачем збільшено позовні вимоги в частині суми невиплаченої заробітної плати до 318291,04 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що він працював на посаді старшого стрільця (стрільця 4 та 5 розрядів) стрілецької команди Одеса Застава-1 виробничого підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», але без його відома та згоди, на підставі наказу начальника воєнізованої охорони № 68-ос від 14.05.2018 року його переведено з посади старшого стрільця на іншу нижче оплачувану роботу, а саме посаду стрільця 3 розряду. Із заявою про переведення він до відповідача не звертався. Наказ начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» позивач також вважає таким, що порушує його права, оскільки зазначений наказ пов`язаний з першим наказом, який є незаконним. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач має виплатити йому різницю між заробітною платою, яка мала б бути йому виплачена як би він працював на посаді старшого стрільця, та фактично виплаченою заробітною платою. 18 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі та встановлено для розгляду даної справи порядок спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.11.2019 року представником відповідача до суду надано відзив (а.с. 43-46, т.1), 27.01.2020 року пояснення (а.с. 78-82, т. 1), 21.03.2024 року заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 137-140, т. 2), відповідно до яких він просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову представник відповідача зазначає про те, що\~ оскаржувані накази є законними, прийнятими з дотриманням вимог чинного законодавства, крім того, позивач оскаржив їх до суду з пропуском строків позовної давності. Також представником відповідача у запереченнях зазначено, що у [PERSON] було анульовано дозвіл на носіння відомчої вогнепальної зброї, отримання нового дозволу на право зберігання зброї та виконання службових обов`язків на посаді стрільця [PERSON] суперечить чинному законодавству та є неможливим. 09.11.2020 року постановлено ухвалу, відповідно до якої задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Чирка О.О. про призначення судово-почеркознавчої експертизи; призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: - Чи виконано рукописний текст у заяві про переведення на нижчу посаду від 28.04.2018 року власноручно [PERSON] чи іншою особою? - Чи виконано підпис від імені [PERSON] у заяві про переведення на нижчу посаду від 28.04.2018 року [PERSON] чи іншою особою? Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Одеса, вул. Успенська, 83/85), провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. 02.02.2021 року справа надійшла до суду з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, провадження по справі відновлено. 17.05.2021 року провадження по справі зупинено на час проведення судово-почеркознавчої експертизи. 29.06.2021 року справа надійшла до суду з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, провадження по справі відновлено. 16.12.2021 року провадження по справі зупинено на час проведення судово-почеркознавчої експертизи. 24.02.2022 року справа надійшла до суду з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, провадження по справі відновлено. 14.08.2023 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої посталено наступні питання: чи виконано рукописний текст у заяві про переведення на нижчу посаду від 28.04.2018 року (том 1, а.с. 123) власноручно [PERSON] чи іншою особою? чи виконано підпис від імені [PERSON] у заяві про переведення на нижчу посаду від 28.04.2018 року (том 1, аркуш справи 123) [PERSON] чи іншою особою? 01.12.2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта №23-4776 (а.с. 96-114, т. 2), відповідно до якого рукописний текст заяви на ім`я начальника виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» (про переведення на посаду стрільця третього розряду) від 28.04.2018 (матеріали цивільної справи № 522/16584/19, том № 1, а.с. 123), виконаний не [PERSON] ; вирішити питання, чи виконаний рукописний цифровий запис «28.04.18», розміщений нижче тексту заяви на ім`я начальника виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» (про переведення на посаду стрільця третього розряду) від 28.04.2018 (матеріали цивільної справи № 522/16584/19, том № 1, а.с. 123) [PERSON] або іншою особою, не виявилося можливим, з причин, викладених у Дослідницькій частині висновку; підпис від імені [PERSON] у заяві на ім`я начальника виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» (про переведення на посаду стрільця третього розряду) від 28.04.2018, розміщений нижче тексту заяви, праворуч від запису «Барбул» (матеріали цивільної справи № 522/16584/19, том № 1, а.с. 123), виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу до виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» 21.09.2004 року стрільцем стрілецької команди станції Одеса-Застава 1 з правом застосування відомчої вогнепальної зброї (а.с. 47, 148, т. 1). Слідчим відділом\~ Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУ Національної поліції \~в Одеській області проводилось досудове слідство у кримінальному провадженні № 12018160470000615 від 20.02.2018, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України. Зазначене кримінальне провадження проводилось за фактом викрадення на території парку прийому станції Одеса-Застава-1, що розташована за адресою: м. Одеса вул. 3-тя Виноградна, 19 мішків пшениці з вантажного вагону №95455424. В рамках зазначеного кримінального провадження [PERSON] було оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та 22.02.2018 слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси Жуковським С.О. було обрано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів тобто до 22.04.2018 р. 25.04.2018 року слідчим суддею Малиновського районного суду м. Одеси в рамках зазначеного кримінального провадження застосовано до підозрюваного \~ [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 днів. 28.04.2018 року\~ наказом начальника загону воєнізованої охорони № [NUMBER] від 14.05.2018 року (а.с. 49, т. 1) позивача переведено на посаду стрільця 3 розряду Одеса-Застава 1, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , дата заповнення 02.09.2004 року (а.с. 148, т. 1). 18.05.2018 року анульовано дозвіл №058 від 07.06.2017 року (строк дії до 07.06.2020 року), виданий стрільцю 3 розряду [PERSON] Малиновським ВП в м Одесі ГУНП в Одеській області на право носіння відомчої вогнепальної зброї, що підтверджується висновком затвердженим начальником Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області (а.с. 50, т. 1). У зв`язку з викладеним, [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов`язків на час з`ясування обставин по суті щодо кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12018160470000615 від 20.05.2018 року [PERSON] є особою обвинуваченою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується наказом начальника загону №\~НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» (а.с. 9, .т.1). Станом на теперішній час кримінальне провадження по справі № 521/7344/18 з розгляду обвинувального акту за обвинуваченням [PERSON] знаходиться на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси, вирок у справі не ухвалено. Відповідно до положень частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та інших випадках, передбачених законодавством. Тобто, переведення на іншу роботу це переміщення працівника, при якому змінюється робота, яку виконує працівник, його спеціалізація, кваліфікація, посада. У частині третій статті 32 КЗпП України зазначено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва. Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці. Оскільки висновком експерта доведено, що позивач не писав та не підписував заяву на ім`я начальника виробничого підрозділу «Одеський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» про переведення на посаду стрільця третього розряду, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази того, що [PERSON] надавав згоду на його переведення на іншу посаду, суд вважає, що наказ начальника загону воєнізованої охорони №68-ос від 14.05.2018 року «Про переведення на іншу постійну роботу» є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. В свою чергу, суд враховує, що при розгляді трудових спорів строки позовної даності застосовуються незалежно від заяви сторін. При цьому, представником відповідача до суду заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у даному спорі. За приписами ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із вимогами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У постанові Верховного Суду України від 16.03.2016 р. у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Позивач та його представник у судовому засіданні та у поданих до суду письмових поясненнях наполягали, що позивач дізнався про оскаржуваний наказ випадково від співробітників кадрової служби у 2019 році. Суд критично відноситься до даних тверджень, оскільки позивач 22.05.2018 року під підпис був ознайомлений з наказом начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків», з якого вбачається від якої саме посади його відсторонено. Також суд не може вважати поважною причину пропуску строку позовної давності наявність кримінального провадження відносно [PERSON] та те, що його статус підозрюваного та обвинуваченого об`єктивно унеможливлював звернення до суду задля поновлення трудових прав, оскільки на час видання оскаржуваного наказу відносно [PERSON] та після цього, він не перебував ні під вартою, ні під цілодобовим домашнім арештом, тобто мав об`єктивну можливість звернутись до суду. При цьому, і під час подання позову до суду зазначені обставини (кримінальне провадження відносно [PERSON] ) існували та продовжують існувати на теперішній час. Наведене свідчить про те, що позивачеві було відомо про оскаржуване рішення роботодавця, яким на його думку порушувалося його право на працю, проте він не звернувся в суд із відповідним позовом про захист такого порушеного права в межах 3-місячного, строку визначеного статтею 233 КЗпП України, без поважних причин. Позивачем не зазначено і не надано доказів наявності інших обставин, які свідчили про існування перешкоди для нього у зверненні до суду за захистом порушених прав в межах строків, визначених ст. 233 КЗпП України. Враховуючи викладене, а також те, що пропущений строк є тривалим (один рік), суд не вбачає підстав для його поновлення, та відмовляє у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №68-ос від 14.05.2018 року «Про переведення на іншу постійну роботу», та відповідно вимоги про поновлення [PERSON] на посаді старшого стрільця (стрільця 4 та 5 розрядів) стрілецької команди Одеса Застава-1 виробничого підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», через пропуск строку позовної давності. Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків», суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п.3 Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року №55, кожен працівник, на якого поширюється дія цього Положення, зобов`язаний: знати і неухильно виконувати його вимоги; дотримуватися порядку і правил, установлених чинним законодавством, правил технічної експлуатації залізниць, наказів, інструкцій та інших нормативних актів, що діють на залізничному транспорті, точно і своєчасно виконувати накази і розпорядження керівників; забезпечувати безпеку руху поїздів і маневрової роботи, виконувати вимоги правил і норм охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки і охорони навколишнього природного середовища; берегти матеріально-технічні засоби, забезпечувати схоронність вантажів і багажу, вживати заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування. Спеціальними нормативними актами в сфері залізничного транспорту, які регулюють роботу та яких чітко повинні дотримуватись стрілецькі команди, окрім Положення, є Правила технічної експлуатації залізниць України, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411 та Постанова КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті. Відповідно до п.1 Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті відомча воєнізована охорона на залізничному транспорті - система спеціалізованих воєнізованих підрозділів, що здійснюють охорону вантажів на шляху прямування, об`єктів на підприємствах, в установах та організаціях, що входять до сфери управління Укрзалізниці. Відповідно до п. 20 вказаної Постанови працівники відомчої охорони зобов`язані чесно і сумлінно виконувати службові обов`язки, суворо дотримуватись законів України, вимог цього Положення, інструкцій та інших нормативних актів з питань забезпечення збереження вантажів, охорони об`єктів і пожежної безпеки,\~ зберігати відомчу зброю, техніку, майно і утримувати їх у належному стані. Пунктами 11, 19 Постанови КМУ від 11 січня 1994 року № 7 Про затвердження Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті передбачено, що працівники відомчої охорони під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати вогнепальну зброю та спеціальні засоби (наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини) у випадках і порядку, передбачених законодавством. Особовий склад відомчої охорони, зайнятий на охороні вантажів і об`єктів, несе відповідальність за повне збереження довірених йому матеріальних цінностей і бойової нарізної вогнепальної зброї. За невиконання покладених на працівників відомчої охорони завдань винні особи несуть дисциплінарну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством. Пункт 8.1\~розділу VIII\~«Положення про\~придбання,\~перевезення,\~облік,\~зберігання та\~застосування вогнепальної\~зброї,\~боєприпасів до\~неї підрозділами\~відомчої воєнізованої\~охорони на\~залізничному транспорті»,\~затвердженого Наказом\~Міністерства транспорту\~та зв`язку\~України 24.12.2009\~N\~1336\~зброя та\~боєприпаси видаються\~особам рядового,\~начальницького складу\~відомчої воєнізованої\~охорони,\~посадовим особам\~залізничного транспорту\~згідно з\~нормами тільки\~після складання\~заліку з\~правил поводження,\~використання,\~застосування та\~зберігання зброї\~та боєприпасів\~і отримання\~від органів\~внутрішніх справ\~індивідуального дозволу\~на право\~використання вогнепальної\~зброї. \~Складання заліку з правил поводження, використання, застосування та зберігання зброї та боєприпасів оформлюється протоколом і довідкою. Відповідно до пунктів 4.8, 8.15 «Положення про придбання, перевезення, облік, зберігання та застосування вогнепальної зброї, боєприпасів до неї підрозділами відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.12.2009 N 1336 «Дозвіл на право зберігання зброї видається строком на 3 роки на ім`я начальника підрозділу. У разі зміни начальника підрозділу, найменування підрозділу та/або місцезнаходження, а також закінчення терміну дії дозволу, у разі отримання, заміни або здавання частини зброї до органів внутрішніх справ за місцезнаходженням підрозділу надається клопотання про отримання нового дозволу на право зберігання зброї. При цьому попередній дозвіл підлягає поверненню до органу внутрішніх справ, який його видав. У разі переоформлення дозволу у зв`язку із закінченням терміну його дії клопотання подається до органів внутрішніх справ не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну дії дозволу. У разі відмови органу внутрішніх справ видати індивідуальний дозвіл на право використання відомчої вогнепальної зброї працівнику відомчої воєнізованої охорони він не може бути допущений до виконання охоронних функцій. Статтею 154 КПК України встановлено, що відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. При цьому строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 КПК України. Право на звернення до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про відсторонення особи від посади має прокурор та слідчий за погодженням з прокурором (частина перша статті 155 КПК України). В свою чергу, КПК України передбачає відсторонення саме від посади та таке клопотання подається слідчому судді слідчим або прокурором, а не роботодавцем. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. [PERSON] , виходячи з вищезазначених норм права, перебуваючи на посаді стрільця стрілецької команди станції Одеса-Застава-1, набув статусу спеціального суб`єкта з правом на зберігання, носіння і застосування зброї. Суд враховує, що специфіка виконуваної позивачем роботи потребує його присутності на робочому місці та обов`язкового носіння вогнепальної зброї, що встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось учасниками судового процесу. Судом встановлено, що в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~ №12018160470000615\~ в порядку, передбаченому статтями 154, 155 КК України слідчим суддею чи судом рішення про відсторонення [PERSON] від виконання посадових обов`язків не ухвалювалось. В свою чергу, 18.05.2018 року анульовано дозвіл №058 від 07.06.2017 року (строк дії до 07.06.2020 року), виданий стрільцю 3 розряду [PERSON] Малиновським ВП в м Одесі ГУНП в Одеській області на право носіння відомчої вогнепальної зброї, що підтверджується висновком затвердженим начальником Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області (а.с. 50, т. 1). Враховуючи наявність кримінального провадження в Малиновському районному суді міста Одеси відносно [PERSON] , отримання ним нового дозволу на право зберігання зброї суперечить чинному законодавству та є неможливим. В свою чергу, за носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу передбачено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто допущення [PERSON] до виконання його посадових обов`язків стрільця без порушення приписів чинного законодавства також є неможливим. Таким чином, відсторонення [PERSON] на підставі начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» від посади стрільця стрілецької команди станції Одеса-Застава1 з 22.05.2018 року на час з`ясування обставин по суті щодо кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12018160470000615 від 20.05.2018 року, у якому [PERSON] є особою обвинуваченою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відбулось за приписами ст. 46 КЗпП України через те, що [PERSON] за відсутності у нього дозволу на зброю не міг виконувати посадові обов`язки стрільця. У зв`язку з викладеним, [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов`язків що підтверджується наказом начальника загону №\~НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових Враховуючи викладене, на думку суду, втручання у вигляді відсторонення позивача від виконання посадових обов`язків стрільця ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. При цьому, суд враховує, що за позивачем на період відсторонення зберіглось робоче місце, трудовий договір не припинений, отже, суд не встановив порушення права позивача на працю, передбачене у\~статті 43 Конституції України. У цій справі позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя. Таким чином, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» задоволенню не підлягає. При цьому суд зазначає, що і оскаржуючи зазначений наказ [PERSON] пропущено строки позовної давності. Також суд не може вважати поважною причину пропуску строку позовної давності наявність кримінального провадження відносно [PERSON] та те, що його статус підозрюваного та обвинуваченого об`єктивно унеможливлював звернення до суду задля поновлення трудових прав, оскільки на час видання оскаржуваного наказу відносно [PERSON] та після цього, він не перебував ні під вартою, ні під цілодобовим домашнім арештом, тобто мав об`єктивну можливість звернутись до суду. Наведене свідчить про те, що позивачеві було відомо про оскаржуване рішення роботодавця, яким на його думку порушувалося його право на працю, проте він не звернувся в суд із відповідним позовом про захист такого порушеного права в межах 3-місячного, строку визначеного статтею 233 КЗпП України, без поважних причин. В свою чергу,\~ суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків» через її необґрунтованість. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №68-ос від 14.05.2018 року «Про переведення на іншу постійну роботу», поновлення [PERSON] на посаді старшого стрільця (стрільця 4 та 5 розрядів) стрілецької команди Одеса Застава-1 виробничого підрозділу Одеського загону воєнізованої охорони РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», визнання протиправним та скасування наказу начальника загону воєнізованої охорони №НОР-03/16-1 від 22.05.2018 року «Про тимчасове відсторонення від виконання службових обов`язків», тому відсутні і правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 318291,04 грн. невиплаченої заробітної плати та моральної шкоди у сумі 79000,00 грн.

Outcome: dismissed