Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

В позові йдеться про те, що 26 серпня 2004 року між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу у них народилось троє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не складається. Сторони нормально не спілкуються, спільне господарство не ведуть, між ними постійно виникають суперечки та сварки. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, оскільки шлюб носить лише формальний характер. Однак з юридичної точки зору їх шлюб зареєстровано, що обмежує права сторін та породжує юридично значимі наслідки їх дій не тільки як для окремих осіб, а й для подружжя в цілому. В свою чергу і дії відповідача впливають на права та обов`язки позивачки. Зважаючи на зазначені обставини, позивачка просить розірвати шлюб між ними. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник [PERSON] подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без їхньої участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задовольнити, з підстав викладених у позові. Відповідач, також в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, не заперечив проти прийняття рішення у судовому засіданні. Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідач проти позову не заперечив, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. По справі встановлено, що 26 серпня 2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоберезнянського районного управління юстиції у Закарпатській області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 21. Дана обставина стверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб від 22.01.2024 р. серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народилась троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , двоє з яких є неповнолітніми, що підтверджується повторно виданими свідоцтвами про народження від 22 січня 2024 року серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Згідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 81 ч.1, 82 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В силу положень ч.4 ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведені у позові обставини, які не заперечувалися відповідачем, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін. Отже, позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб розірванню. Частиною першою статті 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст.142 ЦПК України). Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про розірвання шлюбу, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211, 20 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору, що становить 605,60 грн.. Інші 50%, тобто 605,60 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету.

Outcome: approved