Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

18.08.2022 року позивачка [PERSON] звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом, який поданий представником - адвокатом Волосенко В.І., до відповідача [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля «Фольксваген Джетта» від 18 листопада 2020 року, та у пред`явленому позові позивачка [PERSON] просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Джетта» реєстраційний номер [NUMBER] (номер після перереєстрації [NUMBER] ) від 18.11.2020 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.1-2). 01.12.2022 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області цивільну справу № 303/5660/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору недійсним - передано на розгляд Міжгірському районному суду Закарпатської області, за підсудністю (т.1 а.с.250. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 01.02.2023 апеляційну скаргу [PERSON] \~ - залишено без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року - залишено без змін (т.1 а.с.39-41). 27.02.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла цивільна справа № 303/5660/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Джетта» від 18 листопада 2020 року (т.1 а.с.46). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 року справа № 303/5560/22 (провадження № 2/302/126/23) розподілена судді Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В. (т.1 а.с.49). Ухвалою Міжгірського\~районного суду\~Закарпатської області\~від 03.03.2023\~року позовну\~заяву [PERSON] \~залишено без руху для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали. Позивачу було надано судом строк для усунення недоліків позовної заяви, який не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху (т.1 а.с.50-52). 07.04.2023 року від представника позивача в особі адвоката Волосенка В.І. надійшла до суду заява по усунення недоліків позовної заяви у цивільній справі № 303/5660/22, з долученням до вказаної заяви уточненої позовної заяви, поданої від імені [PERSON] (т.1 а.с.61-62). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.05.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 303/5660/22 та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з викликом в підготовче судове засідання сторін, представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Клопотання позивача задоволено частково, відстрочено позивачці [PERSON] сплату судового збору за подання до суду позову немайнового характеру, до ухвалення судового рішення у даній цивільній справі (т.1 а.с.70-72). 14.07.2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , [INFO] , в інтересах якої діє адвокат Керита М.В., про залучення до участі у справі № 303/5660/22 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (т.1 а.с.71-80). 25.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Кавка І.І., який діє в інтересах відповідачки [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.104-107) та в якому представник відповідача зазначає, що позивачем не надано копії документів, які посвідчують особу позивача та її родинний зв`язок з померлим власником транспортного засобу, копію реєстраційної картки транспортного засобу, де зазначено, що власником був [PERSON] , документи, які підтверджують реєстрацію та постійне місце проживання [PERSON] , а також осіб, які проживали разом з ним на момент смерті. З наданого договору купівлі-продажу транспортного засобу від 18.11.2020 року, продавцем транспортного засобу, на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, виступає ТОВ «М.В.Л.ГРУП» в особі відповідального [PERSON] , а покупець [PERSON] . Та даний договір не був укладений між продавцем [PERSON] , так к в договорі зазначений інший «продавець». Також вважає твердження сторони позивача про незаконне заволодіння відповідачкою [PERSON] автомобілем «Фольксваген Джетта» д.н.з. [NUMBER] її припущенням, обвинувальний вирок відносно [PERSON] стороною позивача не подано. Вважають, що договір купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», який просить визнати недійсним позивачка, є таким, що відповідає вимогам ст.203 ЦК України, оскілки сторонам дотримано вимоги Закону. Також у відзиві представником відповідача наводиться орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, та становить 23900,00 грн. витрат на професійну (правничу) допомогу. Та у поданому відзиві, викладеному в редакції 20.08.2023 року, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 18.11.2020 року та вирішити питання про розподіл судових витрат в порядку ст.ст.137,141 ЦПК України (т.1 а.с.104-107). Ухвалою суду від 18.10.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Волосенка В.І. та уточнені у справі № 303/5660/22 анкетні дані позивачки [PERSON] (т.1 а.с.148-149). Ухвалою суду від 18.10.2023 року відмовлено в задоволенні заяви адвоката Керита М.В. про залучення до участі у справі № 303/5660/22 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.150) Ухвалою суду від 18.10.2023 року відзив представника відповідача [PERSON] - адвоката Кавка І.І., поданий у цивільній справі № 303/5660/22 - залишений без розгляду у зв`язку з пропуском встановленого судом строку подачі відзиву (т.1 а.с.152-154). Ухвалою суду від 18.10.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 303/5660/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 18.11.2020. Призначено справу до судового розгляду з викликом сторін, представників сторін (т.1 а.с.155-157). Ухвалою суду від 26.12.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Волосенка В.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] та визнано обов`язкову явку в судове засідання відповідачки [PERSON] , для надання нею особистих пояснень у справі № 303/5660/22 (т.1 а.с.190-191). Ухвалою суду від 20.03.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Волосенка В.І., який діє в інтересах позивача [PERSON] про поновлення процесуального строку та позивачу [PERSON] \~поновлено процесуальний строк для подачі заяви про збільшення позовних вимог та заяви про залучення співвідповідача. Прийнято до розгляду\~заяву представника\~позивача адвоката\~Волосенка В.І. про збільшення позовних вимог у цивільній справі № 303/5660/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля від 18.11.2020 року, визнання недійсним договору комісії щодо продажу автомобіля від 18.11.2020 року. Клопотання представника позивача [PERSON] про звільнення позивача від сплати судового збору - задоволено частково. Позивачці [PERSON] відстрочено сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог немайнового характеру (про визнання недійсним договору комісії) - до ухвалення судового рішення у справі № 303/5660/22. Залучено до участі у справі співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» (код ЄДРПОУ 38370986, адреса місцезнаходження: 33003, м.Рівне Рівненської області, вул.Пухова, 83). Копію уточненого позову з додатками до нього надіслано залученому співвідповідачу та встановлено співвідповідачу ТОВ «М.В.Л.ГРУП» строк для подання відзиву на позовну заяву [PERSON] (т.1 а.с.222,235-240). В обґрунтування заявлених та в подальшому збільшених позовних вимог, викладених в редакції від 20.03.2024 року, позивачка [PERSON] вказує, що вона є матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджує свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Та 15 листопада 2020 року від будинку [ADDRESS] , в якому позивачка [PERSON] зареєстрована та постійно проживає з 25.06.1982, відповідач [PERSON] вчинила угон автомобіля «Фольксваген Джетта» реєстраційний номер [NUMBER] , що на правах власності належав її сину [PERSON] . Також зазначає, що її син раніше з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі та розлучився з нею у 2009 році. Позивачка [PERSON] вважає, що оспорювані договір комісії № 6726/20/053782, укладений 18.11.2020 року між [PERSON] та Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«М.В.Л.\~Груп»,\~а також\~договір купівлі-продажу\~від 18.11.2020\~року транспортного\~засобу -\~автомобіля марки\~«Фольксваген» модель\~«Джетта»,\~державний номер\~ [NUMBER] (після\~перереєстрації [NUMBER] ),\~укладений між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«М.В.Л.\~Груп» та\~ [PERSON] підлягають\~визнання недійсними,\~оскільки на\~момент їх\~укладення «продавець»\~ [PERSON] був\~мертвим,\~а тому\~не міг\~бути в\~місті Хуст,\~підписувати договір,\~отримувати гроші\~за товар,\~також не\~міг передати\~автомобіль покупцеві,\~як того\~вимагає угода,\~про що свідчить: 1) свідоцтво про смерть [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) на момент смерті [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав в квартирі [ADDRESS] ; 3) на момент смерті [PERSON] належав автомобіль «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] , який він зберігав в гаражі за місцем проживання, або коло підїзду будинку на набережній Незалежності в м. Мукачеві Закарпатської області; 4) відповідачка [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Відстань між містом Мукачево та селом Келечин складає 105 км; 5) договір купівлі - продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», державний реєстраційний номер [NUMBER] (після перереєстрації номер [NUMBER] ) від 18 листопада 2020 року, укладений між «Продавцем» [PERSON] і «Покупцем» [PERSON] ;\~6) 03 листопада 2021 року за заявою позивача відділ поліції м.Мукачева внесла до ЄРДР відомості за № 12021071040001060 про злочин, вчинений [PERSON] про підроблення договору купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», держномер [NUMBER] (номер після перереєстрації [NUMBER] ). Кваліфікація злочину - частина 3 статті 358 КК України; 7) 18.11.2021 року за заявою позивача керівником Мукачівської окружної прокуратури внесені відомості до ЄРДР за № 42021072040000065 про злочин, вчинений групою осіб у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кваліфікація злочину - частина 2 статті 289 КК України. В подальшому обидва кримінальні провадження об`єднані в одне провадження за №12021071040001060; 8) 06 грудня 2021 року під час обшуку за місцем реєстрації відповідачки [PERSON] було вилучено автомобіль «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] (номер після перереєстрації [NUMBER] ). Автомобіль оглянуто та долучено до матеріалів досудового провадження №12021071040001060 в якості речового доказу. Позивачка вважає,\~що оспорювані\~нею договори\~комісії та\~купівлі-продажу\~вищевказаного автомобіля,\~укладені 18.11.2020\~року є\~незаконними та\~підлягають скасуванню,\~та оскільки\~порушені її\~законні права\~та інтереси,\~як спадкоємиці\~після смерті\~сина [PERSON] ,\~вона змушена\~звернутися до\~суду з\~уточненим позовом,\~в якому,\~посилаючись на\~ч.3\~ст.203\~ЦК України,\~просить: визнати недійсним договір комісії щодо продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] (номер\~після перереєстрації\~ [NUMBER] ) від 18.11.2020 між [PERSON] (комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп»; та визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Фольксваген Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] \~(номер\~після перереєстрації\~ [NUMBER] ) від\~18.11.2020\~року,\~укладений між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідача (т.1 а.с.211-212). В судовому засіданні представник позивача адвокат Волосенко В.І., який діє в інтересах позивачки [PERSON] , заявлені та в подальшому збільшені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, вказує, що оспорювані договори не відповідають вимогам законодавства, волевиявленню власника майна та просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] за підставами, викладеними в уточненій позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кавка І.І., який діє в інтересах відповідача [PERSON] просить відмовити в задоволенні уточнених позовних вимог [PERSON] , посилаючись на підстави, викладені у відзиві проти позову. При цьому, представник був обізнаний про залишення судом без розгляду відзиву представника відповідача, відповідно до ухвали суду від 18.10.2023 (т.1 а.с.132). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте позивачкою подано до суду письмову заяву від 15.05.2023 року з проханням проводити судовий розгляд справи без її участі, посилаючись на свій похилий вік та стан здоров`я після перенесеної операції, довіряє представляти свої інтереси в суді адвокату Волосенку В.І. (т.1 а.с.127). Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, ухвала суду від 26.12.2023 року, якою визнано обов`язковою явку відповідачки [PERSON] для надання нею особистих пояснень у цій справі, відповідачкою проігнорована, та в судові засідання відповідачка жодного разу не з`явилася, будучи належним чином повідомленою судом про день, час та місце проведення судового розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку відповідачу sms-повідомлень, які є в матеріалах справи (т.1 а.с.118,123,162,172,196, т.1 а.с.206, 243, т.2 а.с.40), проте жодних документів на підтвердження поважності причин неявки на адресу суду не подано, доказів в обґрунтування заперечень проти заявлених позовних вимог, відповідачкою на адресу суду не подано. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л.ГРУП» в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового розгляду даної справи був своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку судом повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення уповноваженому представнику [PERSON] 19.04.2024 року, 01.05.2024 року, які є в матеріалах справи (т.2 а.с.34,36), проте будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, відзив на позовну заяву відповідачем не подано, жодних доказів в обґрунтування заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог, від співвідповідача на адресу суду не надійшло. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи № 303/5660/22, вислухавши в ході судового розгляду справи пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Волосенка В.І. в обґрунтування заявлених та в подальшому збільшених позовних вимог, пояснення представника відповідача [PERSON] адвоката Кавка І.І., з`ясувавши обставини по справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги та які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши обґрунтування заперечень сторони відповідача проти позовних вимог [PERSON] , давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи № 303/5660/22, суд вважає, що заявлені і в подальшому збільшені позивачем [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , у віці 55 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Мукачівським міським відділом ДРАЦСу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (т.1 а.с.3). За життя [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві власності належав автомобіль марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, тип за конструкцією - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , об`єм двигуна 1320, реєстраційний номер [NUMBER] , що вбачається з відомостей МРЕВ, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.4 зв., а.с.214), що відповідачами не оспорено. [PERSON] , який помер [INFO] , є сином [PERSON] , позивачки по справі, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.06.1965 року, копія якого є в матеріалах справи (т.1 а.с.131). З витребуваної спадкової справи № 251/2020, заведеної Першою мукачівською державною нотаріальною конторою слідує, що спадкоємцями майна померлого [PERSON] є: [PERSON] , [INFO] , мати; [PERSON] , [INFO] , донька. Та судом встановлено, що позивачка [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернулась 24.11.2020 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після свого сина [PERSON] , який помер [INFO] . Також із заявами про прийняття спадщини звернулися 02.12.2020 року [PERSON] та [PERSON] . Далі, нотаріально посвідченою заявою від 08.05.2021 року [PERSON] відкликла свою заяву про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] . Та постановою державного нотаріуса Мукаачівської державної нотаріальної контори від 19.05.2021 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого [INFO] [PERSON] (т.2 а.с.23,32). З відомостей Центру надання адміністративних послуг за вих.№ 25579/01-40 від 26.11.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом з ним на день смерті була зареєстрована: [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.8,16 зворот). З повного Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 00030806587 від 19.05.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебував з 22.06.2002 року у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , відповідачкою у справі, та який був розірваний 02 листопада 2011 року відділом РАЦСУ Міжгірського РУЮ Закарпатської області (т.2 а.с.22). Також судом встановлено, що 18.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» в особі Мацієвського Р.В. (комісіонер) та [PERSON] (комітент) (паспорт серії [NUMBER] від 04.08.1995 року) був укладено договір комісії №6726/20/053782, згідно умов якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Власником транспортного засобу 26.09.2020 за ціною, не нижче узгодженою сторонами, а саме: 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень. Договір комісії вважається укладеним в набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.6.1 Договору), копія якого є в матеріалах справи (т.1 а.с.133). Також, 18.11.2020 року між суб`єктом господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. Груп» (м.Рівне вул.Струтинської, 35), який є комісіонером та на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії №6726/20/053782 від 18.11.2020 року (продавець) в особі [PERSON] та [PERSON] (покупець) (мешкає: [ADDRESS] ) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/20/053782, згідно умов якого [PERSON] придбала транспортний засіб марки «Фольксваген Джетта», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова (шасі, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень (т.1 а.с.132). 19.11.2020 року вказаний автомобіль марки «Фольксваген Джетта», державний номерний знак [NUMBER] було перереєстровано в ТСЦ №2144 на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі договору комісії №6726/20/053782 від 18.11.2020 року, акту огляду № 6726/20/053782 від 18.11.2020 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу №6726/20/053782 від 18.11.2020 року та за поданою [PERSON] заявою № 279959757 від 19.11.2024 року до ТСЦ 2144. На перереєстрований транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] , та змінено реєстраційні номерні знаки на [NUMBER] (т.1 а.с.135, 214). Встановлено, що слідчим відділом Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12021071040001060 від 03.11.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.358, ч.2 ст.190 КК України (т.1 а.с.185). Потерпілою у цьому кримінальному провадженні визнано [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.67,186). На день вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутня інформації про результати розслідування вказаного вище кримінального провадження. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, єдоговори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Статтею 203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, за змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України). Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно ст.1011, 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. \~Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Статтею 328 ЦКУкраїни\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. За змістом\~статті 41 Конституції України\~та статті\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Виходячи з викладеного та враховуючи положення статей\~317,\~319,\~321 ЦК України\~власник майна має право на захист свого права власності в разі порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 18 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Під час кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Відповідно до вказаних роз`яснень постанови Пленуму ВСУ, наявність вироку, яким би підтверджувався факт незаконного заволодіння та розпорядження майном, не є обов`язковим, оскільки вирок є одним із доказів, про що свідчить таке формулювання «при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України вирок може бути доказом вини». Вимог щодо обов`язковості наявності вироку ані у диспозиції статті 228 ЦК України, ані в постанові Пленуму ВСУ не міститься, а отже доказами порушення публічного порядку при укладенні договорів про відчуження майна можуть бути й інші докази, якими, зокрема, суд вважає досліджені матеріали у справі. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (т.1 а.с.3). 18.11.2020 року ТзОВ «М.В.Л. Груп» в особі Мацієвського Р.В. уклав з власником транспортного засобу [PERSON] договір комісії №6726/20/053782 та у той же день, 18.11.2020 року ТзОВ «М.В.Л. Груп» в особі Мацієвського Р.В. в свою чергу уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/20/053782 (т.1 а.с.132). Тобто, вказані договори були укладені після смерті [PERSON] . За вчинення правочину з порушенням норм чинного законодавства передбачено настання відповідних наслідків, зокрема визнання вчиненого правочину недійсним. Такий правовий висновок щодо застосування пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 520/5242/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 206/1526/19 та від 24 листопада 2020 року у справі № 201/5916/18, від 28 липня 2021 року у справі №654/5481/13-ц. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша\~статті 317 ЦК України). Згідно зі\~статтею 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 341/551/16-ц (провадження № 14-109цс18). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до положень\~статті 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до положень ч.1\~ст.1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до\~ст.1223 цього Кодексу\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5\~статті 1268 ЦК України\~встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1\~статті 1269 ЦК України). За змістом частини першої\~статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Суд зауважує, що смерть [PERSON] настала [INFO] , а правочини: договір комісії та договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладено 18.11.2020 року вже після його смерті, то ж доводи сторони відповідача про те, що договір комісії від 22 травня 2020 року укладав та підписував [PERSON] , суд визнає необґрунтованими. Таким чином, встановивши, що на час вчинення оспорюваних правочинів: договору комісії та договір купівлі-продажу від [INFO] власник майна (автомобіля) [PERSON] помер, тому суд приходить до висновку про наявність встановлених законом підстав для визнання вказаних договорів недійсними. При цьому суд зазначає, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Реституція якспосіб захистуцивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Статтею 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що приводить до бажаних правових результатів, наслідків, що дають найбільший ефект для відновлення порушеного права. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати природі правових відносин між сторонами спору. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21.12.2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20). У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18). Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Суд зазначає, що перереєстрація права власності на автомобіль унеможливлює подальше оформлення спадщини позивачем, таким чином, враховуючи те, що обставини, на які сторона відповідача посилається, стверджуючи дійсність договорів, укладених після смерті [PERSON] , не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України",\~№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v.France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v.Greece no.2). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваних договорів комісії, купівлі-продажу автомобіля недійсними на підставі частин першої - третьої статті 203, частин першої та третьої статті 215 ЦК України, оскільки не відповідає волевиявленню власника [PERSON] , так як на час укладення договорів комісії, купівлі-продажу №6726/20/053782 від 18.11.2020 року, власник транспортного засобу [PERSON] помер ( [INFO] ). Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності та встановивши, що оспорювані договір комісії від 18.11.2020 року № 6726/20/053782 між [PERSON] (комітент), який помер [INFO] та ТОВ «М.В.Л. Груп» (комісіонер) були укладені після смерті власника майна - автомобіля марки «Фольксваген» модель «Джетта», державний номерний знак [NUMBER] , тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання цих правочинів недійсними, оскільки на час укладення договорів дія довіреності власника майна [PERSON] припинилася, у звязку з його смертю. Разом з тим, за змістом статей\~11,\~15 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено\~статтею 16 ЦК України. Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з п.п.12, 16, 17 Порядку № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподар- ської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Згідно з пунктом 35 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину\~або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку. Пунктом 40 вказаного Порядку №1388 визначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується, зокрема на підставі рішення суду. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України). Відповідно до ч.1 та 3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст.94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України). Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 та частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, в ході судового розгляду справи стороною відповідача [PERSON] та залученим співвідповідачем ТОВ «М.В.Л.Груп» жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог суду не подано та в судовому засіданні відповідачами не доведено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів комісії, купівлі-продажу від 18.11.2020 №6726/20/053782, оскільки внаслідок смерті [PERSON] припинилась дія довіреності, на підставі якої було продано транспортний засіб автомобіль марки «Фольксваген Джетта», державний номерний знак [NUMBER] . Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 3\~статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 3, 4\~статті 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, за наданням професійної правничої допомоги позивачу [PERSON] у цивільній справі № 303/5660/22 (провадження № 2/302/24/24) за пред?явленим нею позовом до [PERSON] , ТОВ «М.В.Л.ГРУП» про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу автомобіля від 18.11.2020 року - в інтересах позивача діяв адвокат Волосенко В.І., повноваження якого підтверджуються Ордером на надання правової допомоги [PERSON] у Мукачівському міськрайонному суді серії ЗР № 46792 від 17.08.2022 року та Ордером на надання правової допомоги [PERSON] у Міжгірському районному суді від 17.05.2023 року серії АО № 1088615 (т.1 а.с.76). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача подано Звіт про надану юридичну допомогу [PERSON] у справі № 303/5660/22 та оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 04-2 від 30.08.2022 про прийняття від [PERSON] адвокатом Волосенко В.І. в суми 14000,00 грн. за надання правничої допомоги у вищезазначеній справі (т.1 а.с.165,166). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається зі Звіт про надану юридичну допомогу [PERSON] у справі № 303/5660/22, адвокатом Волосенко В.І. надано довірителю [PERSON] юридичні послуги на загальну суму 14000,00 грн., та які складаються з: попередньої консультації 27.06.2022 року тривалість 3 години, варість послуг 500,00 грн.; укладення письмового доручення на надання юридичної допомоги у справі від 28.06.2022, тривалість 1,5 год.; вивчення судової практики, підготовка апеляції на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду, підготовка та оформлення клопотань про уточнення прізвища позивачки, тривалість 16 годин, вартість 6500,00 грн.; виїзди до Міжгірського районного суду Закарпатської області: 20 червня, 28 червня, 18 жовтня, 09 листопада 2023 року (4 рази), з доїздом з м.Мукачево до смт.Міжгір`я та у зворотньому напрямку, час виконання 8 годин, вартість однієї поїздки 1000 грн.; підготовка адвокатських запитів; аналіз отриманої інформації на запити, тривалість 2 години, вартість 1200,00 грн.; підготовка проекту промови у дебатах 8 годин, вартість 800 грн.; планування виїзду до Міжгірського районного суду для отримання копії рішення 29.11.2023 року, тривалість 8 годин, вартість 1000,00 грн. Загальна вартість години робочого часу адвоката 600,00 грн. Вартість години робочого часу адвоката у стаціонарних умовах складає 600,00 грн. (а.с.165). Вищенаведені документи можуть бути оцінені судом як належні у розумінні положень ст.77-80 ЦПК України,\~оскільки підтверджують факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, суд має оцінити обсяг адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Такі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України). У іншому рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на такі види послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; об`єм та кількість доказів, які необхідно зібрати; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката (правничу допомогу), якщо,

Outcome: approved