Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

позивачка [PERSON] через представника адвоката Решоту В.В. звернулась до суду із цим позовом, у якому просить визнати за сторонами по справі право на частину в праві спільної сумісної власності, а саме на: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1662 га, кадастровий номер 4620682800:13:006:0043 та житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. Крім того, позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошову коменсацію вартості вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку в розмірі 212\~700,00 грн., замість частки позивачки у праві спільної сумісної\~власності подружжя. В обгрунтування заявлених вимог представник позивачки покликався на те, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.08.2003 року до 24.10.2022 року, в якому в них народилося троє дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буського районного суду Львівської області від 24.10.2022 року в справі №943/1147/22, яке набрало законної сили від 24.11.2022, вказаний шлюб між сторонами розірвано. За період перебування в шлюбі сторони спільно нажили майно, зокрема: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1662 га, кадастровий номер 4620682800:13:006:0043 та житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. Вказані об`єкти нерухомого майна були зареєстровані на праві приватної власності за відповідачем [PERSON] , а їх ринкова вартість станом на 17.11.2022 року становить 425 400 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна суб`єкта оцінювача ФОП [PERSON] від 18.11.2022. При цьому, як зауважує представник позивачки, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, а питання поділу спірного майна між ними не вирішено. Натомість, позивачка не бажає користуватися спірним нерухомим майном, яке перебуває у володінні та фактичному користуванні відповідача, відтак ефективним способом захисту її прав та інтересів буде виплата їй грошової компенсації у розмірі частини вартості у праві спільної сумісної власності на об`єкти спірного нерухомого майна. Ухвалою судді від 22.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Сторони у справі обмінялись процесуальними документами (відзив на позовну заяву від 23.01.2023 та відповідь на відзив від 26.01.2023). Зокрема, у поданому відзиві на позовну заяву від 23.01.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Худзік А.М., заперечуючи проти позовних вимог, покликається на те, що спірна земельна ділянка була набута [PERSON] внаслідок її приватизації ним згідно рішення Куткірської сільської ради Буського району Львівської області за №265 від 20.06.2018, а тому вказана земельна ділянка у відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю відповідача та не може підлягати поділу між сторонами. Крім того, представник відповідача заперечив вартість об`єкту оцінки у розмірі 425 400 грн. (еквівалентно 11 632 дол. США), згідно наданого представником позивачки звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом - оцінювачем ФОП [PERSON] від 18.11.2022, оскільки спірний житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. придбаний відповідачем згідно договору купівлі-продажу №3045 від 23.11.2006 року за ціною 22 835 грн., що еквівалентно 4521 дол. США. Відтак, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог частково відмовити. У відповіді на відзив від 26.01.2023 представник позивачки [PERSON] адвокат Решота В.В., заперечуючи проти відзиву на позовну заяву, покликається на те, що відповідачем не заперечується право спільної сумісної власності на житловий будинок, який придбаний згідно договору купілі-продажу №3045 від 23.11.2006 року, що знаходиться на спірній земельній ділянці, яка перебувала в спільному користуванні обох сторін по справі. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є\~земельна ділянка,\~набута нею,\~ним за\~час шлюбу\~внаслідок приватизації\~земельної ділянки,\~що перебувала\~у її,\~його користуванні,\~або одержана\~внаслідок приватизації\~земельних ділянок\~державних і\~комунальних сільськогосподарських\~підприємств,\~установ та\~організацій,\~або одержана\~із земель\~державної і\~комунальної власності\~в межах\~норм безоплатної\~приватизації,\~визначених Земельним\~кодексом України. Відтак, оскільки спірна земельна ділянка на момент її приватизації відповідачем перебувала у спільному користуванні сторін із моменту придбання вищевказаного житлового будинку, а тому така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що вказує не безпідставність доводів у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник позивачки вважає необгрунтованими доводи відзиву на позовну заяву щодо збільшення оціночної вартості об`єктів спірного нерухомого майна згідно звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом - оцінювачем ФОП [PERSON] від 18.11.2022, оскільки представником відповідача не враховано інфляційне знецінення валюти та зміну ринкових цін нерухомості з часу придбання спірного майна у 2006 році, а поділ майна проводиться, виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи в суді. Відтак, представник позивачки просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.03.2023 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Худзіка А.М. про призначення у цій справі судової оціночно-будівельної експертизи, проведення якої доручено судовим експертам Львівського НДІ СЕ, на вирішення якої поставлено такі запитання: Яка ринкова вартість житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв. м., житловою площею 20,8 кв.м.? Яка ринкова вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1662 га; кадастровий номер 4620682800:13:006:0043, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] . Провадження у справі на час проведення даної експертизи зупинено, а витрати за її проведення покладено на відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 27.03.2024 року провадження у справі відновлено в зв`язку із поверненням справи до суду з Львівського НДІ СЕ через неоплату експертного дослідження відповідачем по справі [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Решота В.В. у підготовче судове засідання не з`явилися, а від позивачки надійшла заява від 04.06.2024, в якій вона просила розгляд справи проводити без її участі та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] \~у підготовче судове засідання не з`явився, а від його представника адвоката Худзіка А.М. надійшла заява від 04.06.2024, в якій представник відповідача просить розглянути дану справу за відсутності відповідача та його представника, а також просив задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі, тобто визнав позов. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2003 року. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 24.10.2022 року в справі №943/1147/22, яке набрало законної сили від 24.11.2022, вказаний шлюб між сторонами розірвано. У період шлюбу 23 листопада 2006 року сторони по справі на підставі договору купівлі-продажу №3045 придбали житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., який зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №309359069 від 09.09.2022. Також, у період шлюбу сторони придбали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1662 га, кадастровий номер 4620682800:13:006:0043 на підставі рішення Куткірської сільської ради Буського району Львівської області за №265 від 20.06.2018, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №309359069 від 09.09.2022. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 18 листопада 2023 року ринкова вартість житлового будинку загальною площею 43,4 кв.м. та господарських споруд, які розміщені на земельній ділянці площею 0,1662 га, кадастровий номер 4620682800:13:006:0043, по [ADDRESS] становить 425 400,00 грн. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК України). Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Згідно частини\~першої статті\~69\~СК України\~дружина і\~чоловік мають\~право на\~поділ майна,\~що належить\~їм на\~праві спільної\~сумісної власності,\~незалежно від\~розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ч. 2 ст. 69 СК України). В силу приписів частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №456/3506/16-ц від 17 червня 2021 року норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №372/504/17-ц від 21 листопада 2018 року. Отже, на майно, набуте сторонами по справі за час шлюбу поширюється правовий режим «права спільної сумісної власності подружжя», а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка та спростування вказаної презумпції потребує доведення, оскільки тягар доказування в цій справі лежить на відповідачу. Відповідно до статті 70 СК України уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з частиною першою п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшеназ урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б могли свідчити про обставини, які би спростовували презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування, а тому до обсягу спільно нажитого майна колишнього подружжя, наявного на час припинення сторонами спільного ведення господарства, належали вищевказані житловий будинок і земельна ділянка. Ураховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні статті 70 СК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності, зокрема, дружини в розумінні положень статті 57 СК України, а тому суд вважає, що спірний житловий будинок і земельну ділянку слід поділити порівну в межах заявлених позовних вимог, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за позивачкою слід визнати право власності на частину спірних житлового будинку та земельної ділянки. Щодо позовної вимоги про присудження позивачці грошової компенсації за частину спірного житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, така на думку суду, також підлягає до задоволення з огляду на таке. Згідно з частиною другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток,суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого увідповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Однак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів на спростування дійсної вартості спірного житлового будинку та земельної ділянки за ціною у розмірі 425 400 гривень, яка визначена у звіті суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 18.11.2022. Разом із тим, суд застосовує до спірних правовідносин також положення статті 109 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON] під час розгляду справи намагався спростувати вищевказану оціночну вартість спірного нерухомомого майна (житлового будинку та земельної ділянки), для встановлення ринкової вартості якого судом саме за клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 23.03.2023 року призначалася у цій справі судова оціночно-будівельна експертиза з покладенням оплати за її проведення саме на відповідача [PERSON] , від проведення якої він ухилився, що є додатковою підставою для спростування доводів сторони відповідача щодо його незгоди з указаною вище оціночною вартістю спірного житлового будинку та земельної ділянки за ціною у розмірі 425 400 гривень згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 18.11.2022. Окрім того, позовні вимоги [PERSON] були визнані відповідачем у справі [PERSON] , який не заперечив проти їх задоволення через свого повноважного представника адвоката Худзіка А.М. згідно поданої ним заяви від 04.06.2024, в якій представник відповідача просив розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, а також просив задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі, тобто визнав позов. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно приписів частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає обгрунтованими доводи представника позивачки про те, що спірні житловий будинок і земельна ділянка для його обслуговування є об`єктами права спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбані ними під час шлюбу, який між ними розірваний, позивачка не бажає користуватися спірним нерухомим майном, яке перебуває у володінні та фактичному користуванні відповідача, зважаючи також на визнання позовних вимог відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому з урахуванням наведеного, суд вважає, що ефективним способом захисту прав та інтересів сторін у справі буде залишення їх у власності відповідача з виплатою позивачці грошової компенсації у розмірі частини вартості у праві спільної сумісної власності на об`єкти спірного нерухомого майна, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання за позивачкою по справі права на частину в праві спільної сумісної власності, зокрема: земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1662 га, кадастровий номер 4620682800:13:006:0043 та житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., а також на користь позивачки [PERSON] слід стягнути із відповідача [PERSON] грошову коменсацію вартості вищевказаної земельної ділянки та житлового будинку в розмірі 212\~700,00 грн., замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2127 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved