Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до звернувся до суду із вказаним позовомдо Акціонерного товариства\~«УкрСиббанк» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: [PERSON] (надалі за текстом - третя особа) про визнання договору поруки припиненим. Просив суд визнати договір поруки № 203299 від 13 травня 2008 року, укладений між ним та відповідачем, припиненим на підставі ч. 1\~ст. 559 та ч. 4 ст.559 Цивільного кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦК України). Позов обґрунтовано тим, що між відповідачем і третьою особою був укладений Кредитний договір № 11345164000 від 13 травня 2008 року (надалі за текстом - Кредитний договір). В забезпечення Кредитного договору між позивачем і відповідачем був укладений Договір поруки № 203299 від 13 травня 2008 (надалі за текстом - Договір поруки). Відповідно до п.1.3. Договору поруки, позивач відповідає перед відповідачем у тому ж обсязі, що і боржник (третя особа), за всіма зобов`язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Кредитного договору. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, відповідач не вправі без згоди позивача змінювати умови Кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя (позивача). Під згодою поручителя Сторони розуміють візування поручителем змін до Кредитного договору та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін. Відповідач і третя особа після укладання Кредитного договору внесли до нього зміни, а саме, уклали Додаткову угоду № 1 від 18.05.2008. З даними змінами Кредитного договору позивач ознайомлений не був, про що свідчить відсутність згоди Поручителя в розумінні п. 2.1. Договору поруки. При цьому, вказані зміни до Кредитного договору збільшили обсяг відповідальності боржника. Тому, позивач вважає договір поруки № 203299 від 13 травня 2008 рокуприпиненим з підстав, визначених ч. 1\~ст. 559 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим, звернувся до суду зі вказаним позовом. Також позивач зазначає, що Банк мав протягом шести місяців з моменту звернення позичальника до банку 13 вересня 2016 року мав пред`явити вимоги до поручителя, а тому порука є припиненою, оскільки АТ «УкрСиббанк» звернулось до поручителя з вимогою про повернення простроченої заборгованості за кредитом з порушенням шестимісячного строку, встановленого у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Ухвалою суду від 12.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021 р. [PERSON] визначено головуючим по справі у зв`язку із перебуванням судді Савченко Л.І. у відпустці по вагітності та пологах. 21.12.2020 відповідач звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому зазначив, що у цивільній справі № 552/2963/17 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, вже розглядалося питання дійсності Договору поруки. Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2017 року, яке Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 залишено без змін, стягнуто з позичальника та поручителя\~на користь відповідача заборгованість за невиконання договірних зобов`язань. У Рішенні зазначено про неналежне виконання позичальником умов договору, та, в свою чергу, невиконання взятих на себе зобов`язань, а також про правомірне нарахування заборгованості. Твердження позивача про те, що йому не було відомо про Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору та посилання на те, що даною Додатковою угодою було збільшено фінансове навантаження як на боржника так і на поручителя, є хибним і безпідставним, оскільки Кредитний договір, Договір поруки та Додаткові угоді були укладені в один день, а саме, 13.05.2008. Позивачу були відомі усі умови Кредитного договору, а його посилання, що обсяг відповідальності поручителя збільшено є безпідставними та не підтверджено жодним доказом. Крім того, доводи позивача, що обсяг його відповідальності як поручителя збільшився з підписанням додаткових угод позичальником, є безпідставними, оскільки згідно договору поруки позивача, підписанням договору поруки він підтвердив свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. А тому, безпідставним є посилання позивача на те, що поручитель не надавав, а банк не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, адже така згода уже закріплена в Договорі поруки. Відповідно до вище наданих пояснень, та Договору поруки, позивачем не доведено, що мають місце обставини збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом зміни основного зобов`язання без його згоди. При цьому, внесення змін до умов Кредитного договору щодо встановлення інших розмірів частин його виконання, за умови не збільшення загального строку кредитування, суми кредиту та розміру відсотків та інших платежів, не змінює загального розміру основного зобов`язання та не впливає на збільшення обсягу відповідальності поручителя. В розумінні норми ч.4 ст.559 ЦК України, Банком строку для дострокового повернення кредиту пропущено не було, оскільки з дати направлення вимоги (27.03.2017р.) до моменту пред`явлення позову (13.05.2017р.) минуло лише 2 місяці, а тому відсутні правові підстави вважати що банком було пропущено строк пред`явлення позову до поручителя в межах 6-ти місячного строку Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. До суду представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Третя особа свого права на участь у судовому засіданні не використала, з письмовими поясненнями третьої особи до суду не зверталась. Про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, суд ухвалив розглядати справу у відсутності учасників справи, за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом установлено, що 13травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке з 17.10.2018 року є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК»,та третьою особою укладено Договір про надання споживчого кредиту №11345164000. Відповідно до умов Кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 38 000 (тридцять вісім тисяч) доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11травня 2029 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому Кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами Кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених Договором. В той же день було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 11345164000. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором, між відповідачем та позивачем укладено Договір поруки № 203299 від 13 травня 2008. Відповідно до умов Договору поруки, позивач зобов`язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору (п.1.1. Договору поруки). Згідно з п. 3.1. Договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. 20.07.2017 року при розгляді справи № 552/2963/17 Київський районний суд м. Полтави ухвалив рішення по справі № 552/2963/17 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 13 травня 2008 року № 11345164000 в розмірі 27 147 доларів США. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 6 784,27 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.2019 Рішення Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2017 року залишено без змін.Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду встановив: матеріали справи не містять, а [PERSON] не надано доказів на підтвердження факту укладення 13 травня 2008 року між банком та позичальником будь-яких додаткових угод, в тому числі й таких, що збільшують обсяг його відповідальності як поручителя. Крім того, умовами кредитного договору, зокрема пунктами 4.8, 8.1, був визначений обов`язок позичальника укласти договір страхування майна та сплачувати страхові платежі у випадку укладення ним договору застави, а також передбачено право банку нараховувати проценти в подвійному розмірі у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язання щодо своєчасної сплати ануїтетних платежів. Тобто умови, про які заявник зазначає як такі, що були визначені додатковою угодою № 1, в дійсності містилися в самому кредитному договорі, за виконання якого він поручився…» В межах цивільної справи № 552/2963/17 розглядалось питання дійсності Договору поруки, вказано про неналежне виконання позичальником умов договору, та в свою чергу, невиконання взятих на себе зобов`язань. Також зазначено про правомірне нарахування заборгованості за Кредитним договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15), з огляду на визначений\~статтею 129 Конституції України\~принцип обов`язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст статей\~553,\~559 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин. Відповідно до частин 1,2\~статті 553 ЦК України\~(в редакції станом на дату укладення Договору поруки), за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Суд вважає доводи позивача про те, що йому не було відомо про Додаткову угоду та той факт, що на підставі цього обсяг відповідальності поручителя збільшився, безпідставними, оскільки згідно п. 1.2. Договору поруки поручителю відомі всі умови кредитного договору, в тому числі: відсоткова ставка за Кредитним договором (яка може бути змінена відповідно до умов Кредитного договору), тощо. Тому, безпідставним є посилання сторони позивача на те, що позивач не надавав, а відповідач не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, оскільки така згода уже закріплена в Договорі поруки. Аналогічні положення викладені в п. 22 ППВСУ № 5 від 30.03.2012, де зазначено, що відповідно до ч. 1\~ст. 559 ЦК України, припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому, обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що поручитель зобов`язується перед банком відповідно до умов Договору відповідати за виконання боржником усіх його зобов`язань перед банком, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. А відтак, суд вважає, що поручителю були доведені усі умови Кредитного договору. Уклавши цей договір, поручитель повністю розумів всі умови Кредитного договору та цього Договору, свої права та обов`язки за Договором і погодився з ними. Оскільки відповідно до п. 1.1. Договору поруки позивач зобов`язався перед відповідачем відповідати за виконання позичальником його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли по Кредитному договору, як існуючих в теперішній час так і тих, що могли виникнути в майбутньому у випадку зміни в подальшому умов Кредитного договору, позивач підписанням Договору поруки підтвердив свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому. Сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту Договору поруки, не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін. Виходячи з викладеного, суд вважає доводи позивача про те, що обсяг відповідальності поручителя збільшився з підписанням додаткових угод позичальником безпідставними. А тому, безпідставним є посилання позивача на те, що поручитель не надавав, а банк не отримував згоди на зміну умов Кредитного договору, адже така згода уже закріплена в Договорі поруки. При цьому, внесення змін до умов кредитного договору щодо встановлення інших розмірів частин його виконання, за умови не збільшення загального строку кредитування, суми кредиту та розміру відсотків та інших платежів, не змінює загального розміру основного зобов`язання та не впливає на збільшення обсягу відповідальності поручителя. Факт збільшення обсягу відповідальності внаслідок зміни умов зобов`язання має визначатись виключно в момент та безпосередньо як наслідок зміни таких умов. В іншому випадку обчислення майбутніх платежів згідно встановленого (зміненого) графіку платежів буде вважатись припущенням та не може вважатись встановленням обсягу відповідальності. Наприклад: ймовірність нарахування таких відсотків може бути спростована в майбутньому шляхом дострокової повної чи значної суми повернення кредитних коштів. Жоден пункт Додаткової угоди до Кредитного договору не передбачає збільшення обсягу відповідальності позивача. Дана умова взагалі відсутня в Додатковій угоді №1 до Кредитного договору. Тобто, строк кредитування збільшено не було, відсоткова ставка збільшена не була. Загальна ж сума повернення кредитних коштів та строк кредитування залишилась незмінною. Виходячи з наведеного, суд не вважає доведеними обставин, на підставі яких можна вважати, що обсяг відповідальності позивача збільшився. За умовами п. 1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №11345164000 від 13 травня 2008 року, позичальник зобов`язалася повернути банку кредит у повному обсязі в строк, не пізніше\~11 травня 2029 року. Відповідно до умов договору, погашення кредиту відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 428 доларів США, 13-го числа кожного місяця. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №11345164000 від 13 травня 2008 року, останній платіж з боку [PERSON] , як боржника за кредитним договором, було здійснено у вересні 2016 року. Отже, наступний платіж на погашення кредитної заборгованості позичальник мала здійснити\~13 жовтня 2016 року, а відтак, позивач помилково обраховує шестимісячний строк від дня настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням на пред`явлення кредитором вимоги до поручителя\~з 13 вересня 2016 року. Крім того, АТ «УкрСиббанк», в порядку реалізації передбаченого ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~права вимоги дострокового повернення кредиту, 27 березня 2017 року направив за №23-1-2/910 вимогу боржнику, та за №23-1-2/911 вимогу\~поручителю, про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. У випадку не усунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, банк вимагає виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11345164000 від 13 травня 2008 року, а саме сплатити заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 26872,96 доларів США\~\~ Таким чином, кредитор реалізував своє право, передбачене\~ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, надіславши 27 березня 2017 року як позичальнику, так і поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту. Така письмова вимога [PERSON] , згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана\~01 квітня 2017 року; [PERSON] \~05 квітня 2017 року. Зазначені вимоги кредитора боржником та його поручителем виконані не були, в зв`язку з чим відповідач, в межах строку дії поруки, тобто\~протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, а саме,\~13 травня 2017 року,\~надіслав на адресу суду позовну заяву до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості за вказаним кредитним договором. Аналогічих висновків дійшов при перегляді рішення Київського районного суду міста Полтави від 20 липня 2017 року по справі № 552/2963/17Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, а саме: «27 березня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» направило відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, а у випадку неусунення порушень на 32-й день з моменту їх отримання банк вимагав достроково повернути кредит. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення [PERSON] отримала вимогу банку 01 квітня 2017 року, а [PERSON] - 05 квітня 2017 року, однак протягом встановленого строку вони не погасили прострочену заборгованість, у зв`язку з чим 13 травня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку дії поруки ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з цим позововом. Отже, в розумінні норми ч.4 ст.559 ЦК України, Банком строку для дострокового повернення кредиту пропущено не було, оскільки з дати направлення вимоги (27.03.2017р.) до моменту пред`явлення позову (13.05.2017р.) минуло лише 2 місяці, а тому відсутні правові підстави вважати що банком було пропущено строк пред`явлення позову до поручителя в межах 6-ти місячного строку. Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання припиненим договору поруки, оскільки позивачем не доведено, що мають місце обставини збільшення обсягу його відповідальності як поручителя шляхом зміни основного зобов`язання без його згоди. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини 2\~статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням результату судового розгляду цієї справи, судовий збір на користь позивача судом не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed