Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Нікопольської міської територіальної громади в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що їй як працівнику колгоспу імені Крейсера «Аврора», розташованому в с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, з 01 листопада 1983 року було надано в користування частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 04 лютого 1989 року на зборах уповноважених членів колгоспу імені Крейсера «Аврора» було розглянуто її заяву та вирішено продати їй частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з протоколу № 1 від 04 лютого 1989 року. 20 лютого 1989 року між нею та колгоспом імені Крейсера «Аврора» в особі голови правління [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями, згідно умов якого їй було передано частину вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, а вона, в свою чергу, прийняла зобов`язання сплатити за нього 4 978 рублів, після чого мало відбутись нотаріальне посвідчення зазначеного договору. 20 лютого 1989 року колгосп імені Крейсера «Аврора» також видав їй Ордер на зазначене житлове приміщення. Тобто, було виконано всі умови вищезазначеного Договору купівлі-продажу, укладеного з колгоспом імені Крейсера «Аврора» та сплачено за частину житлового будинку 5 000 рублів, що підтверджується довідкою, виданою бухгалтерією колгоспу від 07 липня 1993 року. На засіданні правління колгоспу імені Крейсера «Аврора» від 20 серпня 1993 року було вирішено: вважати встановленим строк проживання в займаній частині житлового будинку з 1 листопада 1983 року. Зазначене підтверджується витягом з протоколу № 12 засідання правління колгоспу імені Крейсера «Аврора» від 20 серпня 1993 року. 01 вересня 1993 року колгосп імені Крейсера «Аврора» видав довідку за № 154 для надання в інвентарбюро міста Нікополь, в якій зазначено, що вона, дійсно, проживає за адресою: [ADDRESS] , балансова вартість об`єкта нерухомого майна 4 978 крб., фактично сплачено 5 000 крб. 26 листопада 1993 року за підписом голови правління колгоспу імені Крейсера «Аврора» Помазанського А.І. було направлено письмове клопотання на ім`я начальника Нікопольського МВ МВС полковника міліції [PERSON] , в якому зазначено: «Прошу Вас прописати [PERSON] , 1939 року народження, постійно в будинку [ADDRESS] , який раніше належав колгоспу імені Крейсера «Аврора» і на даний час рішенням правління колгоспу зазначений будинок проданий їй в особисту власність». 28 грудня 1993 року її постійне місце проживання було зареєстровано у вищезазначеному житловому приміщенні, що підтверджується відповідними записами та штампами в домовій книзі, оформленій на житловий будинок по [ADDRESS] . При цьому, вказує, що за даною адресою вона зареєстрована та фактично проживає по теперішній час. 24 січня 1995 року колгосп імені Крейсера «Аврора» видав довіреність за вих. № 21 на начальника завкомунгоспу [PERSON] , якою уповноважив його укласти від імені колгоспу нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини житлового будинку по [ADDRESS] . 24 січня 1995 року колгосп імені Крейсера «Аврора» додатково надав довідку за вих. № 20 про повну оплату придбаної у колгоспу частини будинку, необхідну для надання до нотаріальної контори для підтвердження проведення розрахунку. Все йшло до того, щоб між нею та колгоспом імені Крейсера «Аврора» буде нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу частини житлового будинку по [ADDRESS] , за придбання якого вона повністю розрахувалась, але через початок реформування сільського господарства України, ліквідацію колгоспів, змін в законодавстві, цей правочин так і не було вчинено. Колгосп імені Крейсера «Аврора» був ліквідований, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу між ними так і не було укладено, право власності на викуплену нею у колгоспу частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , яка складає 12/23 часток у справі спільної часткової власності, згідно довідки № 1640 від 09.09.2021 року, наданої Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», залишилось зареєстрованим за Колгоспом імені Крейсера «Аврора», на підставі Реєстраційного посвідчення, виданого 28.11.1990 року виконкомом Нікопольської міської ради. За її замовленням, КП «Нікопольське МБТІ» станом на 09.09.2021 року провело технічну інвентаризацію житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] та виготовило на її ім`я технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Згідно виготовленого Технічного паспорта, житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] має наступні технічні характеристики та опис об`єкта: житловий будинок (літ.А), загальною площею 102,2 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., надвірні будівлі (сарай (літ.Б), вбиральня (літ.В), погріб (літ.Г), вбиральня (літ.Д), спорудження № 1-7, І. На час купівлі у колгоспа вищезазначеної частини житлового будинку з надвірними будівлями діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. При цьому, як на підставу заявлених вимог, посилається на ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року, якою передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Статтею 224 ЦК УРСР 1963 року визначено, що за договором купівлі-продажу, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тому, позивачка вважає, що вищевикладені обставини, які є очевидними, що колгосп імені Крейсера «Аврора» фактично продав їй частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , а вона в свою чергу сплатила обумовлену в договорі суму грошей, що свідчить про повне виконання сторонами умов договору купівлі-продажу, укладеного в письмовій формі 20 лютого 1989 року. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку вона позбавлена можливості визнати право власності, змушена звернутись до суду та просить визнати за нею право власності на 12/23 часток у справі спільної часткової власності на житловий будинок (літ.А), загальною площею 102,2 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., надвірні будівлі (сарай (літ.Б), вбиральня (літ.В), погріб (літ.Г), вбиральня (літ.Д), спорудження № 1-7, І), розташований по [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не прибула, від її неї на адресу суду надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.43). Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, проте, 05 червня 2024 року на адресу суду надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.34-35). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [PERSON] як працівнику колгоспу імені Крейсера «Аврора», розташованому в с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, з 01 листопада 1983 року було надано в користування частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 20 лютого 1989 року між [PERSON] та колгоспом імені Крейсера «Аврора» в особі голови правління [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями, згідно умов якого позивачці було передано частину вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями (а.с.4-6). 20 лютого 1989 року колгосп імені Крейсера «Аврора» видав Ордер на зазначене житлове приміщення. Тобто, матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що всі умови вищезазначеного Договору купівлі-продажу виконані, що підтверджується довідкою, виданою бухгалтерією колгоспу від 07 липня 1993 року (а.с.9). Крім цього, той факт, що умови договору виконані, підтверджується також витягом з протоколу № 12 засідання правління колгоспу імені Крейсера «Аврора» від 20 серпня 1993 року (а.с.8). Також, в матеріалах справи містяться довідки, які свідчать про те, що позивачка з 28 грудня 1993 року має постійне місце проживання та зареєстрована у вищезазначеному житловому приміщенні, що також підтверджується відповідними записами та штампами в домовій книзі, оформленій на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.9-11). Однак, як на підставу звернення до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що, у зв`язку з тим, що колгосп імені Крейсера «Аврора» був ліквідований, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не відбулось, внаслідок чого право власності на викуплену у колгоспу частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] не зареєстровано, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. При цьому, суд, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, вважає, за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.41 ЦК УРСР,\~угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво або багатосторонніми (договори). На підставі ст.42 ЦК УРСР,\~угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Статтею 47ЦК УРСР\~визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до\~ статті 224\~ЦК Української РСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі\~статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом статей\~128,\~153ЦК УРСР\~(1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) міститься роз`яснення, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які, відповідно до чинного законодавства, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Таким чином, вищевказаними правовими нормами передбачено можливе визнання судом дійсним договору лише з приводу недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тобто, договору, для якого законодавцем передбачена таке посвідчення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що, оскільки позивачці, як працівнику колгоспу імені Крейсера «Аврора», розташованому в с.Придніпровське Нікопольського району Дніпропетровської області, з 01 листопада 1983 року було надано в користування частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 20 лютого 1989 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними будівлями, умови якого, у відповідності до матеріалів справи були виконані обома сторонами, хоча, нотаріальне посвідчення не відбулось з причин, які не залежали від сторін, а спірний договір на момент його укладення підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню, відповідно до вимог ст.227 ЦК Української РСР, суд приходить до висновку, що пред`явленні позовні вимоги є обґрунтованими, викладені обставини знайшли своє підтвердження та є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved