Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Керівник Гайсинської окружної прокуратури (прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення її права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 0520882800:02:002:0097, площею 3,1571 га на території Краснопільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, просив стягнути з відповідачки на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Гайсинською окружною прокуратурою за результатами вивчення питання законності використання\~\~ [PERSON] \~\~земельної ділянки сільськогосподарського призначення виявлено порушення вимог ст.13, 14, 41 Конституції України, ст.80, 81, 145 Земельного кодексу України, встановлено, що [PERSON] , яка є громадянкою рф, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2016 р. після смерті матері [PERSON] \~\~набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером 0520882800:02:002:0097, площею 3,1571 га на території Краснопільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, 27.05.2016 р. \~ [PERSON] \~зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, таким чином [PERSON] , будучи громадянкою рф, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, а вказану земельну ділянку передала в оренду ПрАТ «Зернопродукт МХП». Прокурор в судовому засіданні просила вимоги позову задовільнити повністю з наведених в позові підстав, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 30.01.2024р. подав письмові пояснення (а.с.43-44), в яких посилаючись на ч.4 ст.81 ЗК України, ч.1, 2 ст.145 ЗК України просить позов прокурора задовольнити, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення повісток (а.с.51) та розміщення оголошення на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов до суду не надходило. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.50). З урахуванням позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст.280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких мотивів і підстав. Доведено, що [PERSON] , яка є громадянкою рф, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2016 р. після смерті матері [PERSON] ,\~\~набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером 0520882800:02:002:0097, площею 3,1571 га на території Краснопільської територіальної громади Гайсинського району Вінницької області, 27.05.2016 р. \~ [PERSON] \~зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, таким чином [PERSON] , будучи громадянкою рф, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужила її, а вказану земельну ділянку передала в оренду ПрАТ «Зернопродукт МХП». Статті 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. За змістом ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності. Згідно з ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України«Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Отже відповідачка [PERSON] будучи громадянкою іноземної держави та отримавши у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення, повинна була діяти у відповідності до приписів Земельного кодексу України. Згідно пункту «е» ч.1 ст.140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках визначених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за ЗК України не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Відповідно до ч.2 ст.145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, упродовж одного року після набуття права власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, і по даний час добровільно не відчужила її, вказана земельна ділянка підлягає конфіскації у власність держави в порядку ст.145 ЗК України. Пунктом 10 ч.1 ст.346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно ст.356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно до ч.4 ст.145 ЗК України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Згідно ч.1 ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до п.п.1 п.3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 (далі - Положення) основними завданнями Держгеокадастру є серед решти реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.п.33 п.4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, зокрема, за додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю. Як слідує із інформації ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №0-2-0.6-2168/2-23 від 11.05.2023 (а.с.29) через відсутність фінансування витрат ГУ по сплаті судового збору ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не може належним чином здійснити повноваження щодо подання позовів про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі земельні ділянки не можуть належати, а тому клопоче про представництво держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області саме прокуратурою. Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як територіального органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, тобто уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо подання позову про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, якими після отримання їх у спадщину незаконно володіють іноземні громадяни понад встановлений законом строк. З огляду на викладене, позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на дану земельну ділянку шляхом її конфіскації в порядку статті 145 ЗК України підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved