Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з даним позовом до суду і просить стягувати із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду із позовом до досягнення дитиною повнолітті. Посилається на те, що перебувала із відповідачем у цивільному шлюбі. Від сумісного проживання у незареєстрованому шлюбі сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки із 2016 року не надає, що стало причиною звернення до суду із даним позовом. 21 березня 2024 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами(а.с.9). 17 квітня 2024 року представник відповідача [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.12-13). 17 квітня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов (а.с.14-20), відповідно до якого вона просить позовні вимоги задовольнити частково та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дати ухвалення рішення. Посилається на те, що відповідач постійно, з народження дитини, надає матеріальну допомогу на її утримання, приймає участь у її вихованні та оздоровленні. Дану обставину можуть підтвердити свідки. Крім того, із тексту позову не є зрозумілим, в якій формі позивач бажає стягувати аліменти (в твердій грошовій формі чи частці від доходу). Останнім часом у відповідача погіршилося матеріальне становище, оскільки він відбуває покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35), отримує нерегулярний дохід (3000-4000 грн 00 коп. на місяць). Інші доходи в нього відсутні. Крім того, він має ще двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 17 квітня 2024 року було постановлено розглядати справу в спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні, з викликом сторін по справі (а.с.22). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що десь через два місяці після народження доньки з відповідачем вони перестали проживати разом і з того часу він не допомагає взагалі. Тільки один раз за весь цей період возив доньку на море. На зараз дитина росте, витрати на неї збільшується, а її заробітку (близько 7100 гривень) не вистачає. Відповідач [PERSON] повідомлений про наявність даної справи в суді, відкриття провадження в ній та призначення до розгляду в судовому засіданні з викликом осіб. Представник позивача [PERSON] після призначення справи до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін по справі двічі в судові засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань до суду не направила. На судове засідання 01 травня 2024 року поштове повідомлення на її ім`я повернулося із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 26-28), що, враховуючи норми п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученням судової повістки. Про день та час судового засідання 28 травня 2024 року повідомлена особисто (а.с. 40). Судом встановлено наступне. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 2016 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до копії довідки Хоцьківського старостинського округу Циблівської сільської ради Бориспільського району Київської області позивач [PERSON] проживає із донькою [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.5). Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.6). На заперечення проти позовних вимог представником відповідача подано дві копії свідоцтв про народження дітей: - копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 серпня 2019 року [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] ; - копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Суд приймає до уваги подані сторонами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 15 Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу\~ч.ч.1,\~2,\~5\~ст.\~183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача із посиланням на наявність у [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] , обов`язок по утриманню якого лежить на його рідному батьку - [PERSON] , а не на відповідачеві. Доказів позбавлення [PERSON] батьківських прав, його смерті чи інших законодавчо визначених обставин, які б давали підстави стверджувати про перебування дитини на утриманні не біологічного батька, суду не надано. Також, суд не бере до уваги позицію представника відповідача щодо того, що позивачем не зазначено зрозуміло, у якій формі необхідно стягувати аліменти (частка від доходів чи тверда грошова сума), та щодо того, що вимога про стягнення таких коштів не у твердій грошовій сумі не відповідає вимогам закону, оскільки відповідач не має постійного заробітку, зважаючи на наступне. З тексту позовної заяви та прохальної її частини чітко вбачається, що позивач визначила стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача і вибір способу стягнення аліментів надано саме позивачу (ст. 183 СК України), при чому наявність чи відсутність постійної роботи чи заробітку у відповідача не впливає на це. Суд приймає до уваги ту обставину, що відповідач має сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, утримання однієї дитини не може відбуватися за рахунок обмеження прав на утримання іншої дитини. Враховуючи вищевикладене,\~суд вважає,\~що отримання аліментів в меншому розмірі, ніж законодавчо визначено, є порушенням інтересів дитини, удь-яких належних доказів на підтвердження протилежного суду надано не було, тому наявність у відповідача ще однієї дитини не може бути підставою призначення аліментів на іншу дитину у розмірі меншому, ніж законодавчо визначено. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому необгрунтованою є позиція відповідача щодо стягнення аліментів на утримання дитини з дня постановлення рішення суду. Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів, а саме: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оцінивши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що в добровільному порядку відповідач не виконував обов`язку по утриманню дитини. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 02 вересня 2019 року по справі № 725/5795/18 вбачається, що можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дитини, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач, звертаючись до суду, скористалася своїм правом на визначення розміру та способу сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, виходячи з принципу розумності та справедливості та необхідності захисту інтересів дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, починаючи з дня подачі даного позову до суду, тобто із 19 березня 2024 року.. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України,

Outcome: approved