Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання та додаткових витрат. Позов мотивований тим, що [PERSON] є сином [PERSON] і [PERSON] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Син [PERSON] змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також змінив по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Син навчається у Тренчинському університеті [PERSON] в Тренчині на факультеті соціально-економічних відносин за навчальною програмою: «Кадрові ресурси та управління персоналом на 2 курсі денної форми навчання». Син [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] . Розмір орендної плати складає 630 Євро на місяць. У даній квартирі із моменту заселення проживає 17 місяців. Крім цього, син [PERSON] перебував 5 місяців на навчанні у центрі вивчення іноземних мов в країні Іспанії. Вартість проживання за 1 місяць склав 300 Євро та вносилася оплата за обслуговування 90 євро. Вартість проживання та навчання у перерахунку по курсу складає 289\~800,96 гривень та підлягає стягненню із відповідача, що становить 144\~900,48 гривень. Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати сина під час його навчання, а тому звернулася до суду із позовом в якому просить суд стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 7500 гривень щомісячно до досягнення ним 23-річного віку, а також витрати сплачені нею за проживання сина в орендованому житлі під час навчання у розмірі 144\~900,48 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.03.2024 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами і надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відповідач [PERSON] є багатодітним батьком, на утриманні якого перебуває троє неповнолітніх дітей та є безробітним, а отже він не може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. Крім цього, позивач не подав до суду належні та достовірні докази того, що син [PERSON] проживає в орендованій квартирі, а також такий договір наданий без його офіційного перекладу та нотаріального посвідчення. Окрім цього, представник відповідача вважає, що позивач взагалі не може заявляти позов про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, оскільки відповідно до ч.3 ст.199 ЦПК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з яким проживає дочка або син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У свою чергу, повнолітній син позивачки [PERSON] не проживає з нею, а тому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має син [PERSON] , а не позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи на засадах змагальності, як того передбачено ст.12 ЦПК України та у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК\~України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 25.11.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). Із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.05.2005 року вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Із Свідоцтв про зміну імені серій [NUMBER] від 18.08.2021 року та [NUMBER] від 03.10.2019 року слідує, що [PERSON] змінив прізвище та по батькові, після державної реєстрації зміни, останній зазначений, як [PERSON] (а.с. 11). Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05.04.2006 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до Підтвердження про відвідування шкоди [PERSON] в академічному році у 2023/2024, є студентом І ступеню освіти (бакалавр) за навчальною програмою: Кадрові ресурси та управління персоналом (а.с. 13). Із Правил Центру вивчення іноземних мов при Університеті Аліканте слідує, що для того, щоб отримати Сертифікат для проживання, необхідно сплатити страховий внесок у розмірі 300 євро та внести оплату за офісне обслуговування 90 євро (а.с. 15). 25.09.2022 року між інженером магістром [PERSON] , як орендодавець та [PERSON] , його законний представник, як орендар, був укладений Договір оренди, предметом якого є орендна квартири [ADDRESS] , під`їзд 3 на 8 поверсі, будівельний реєстраційний номер 2507, на земельній ділянці реєстр ЦКН С KN 2237/65, зареєстрована на LV №5933 (а.с. 20-22). Із квитанцій №4АХТ-ХС44-Н978-Т4МХ від 02.11.2023 року та №ЕМА2-КЕ1А-0016-М37К від 14.01.2024 року вбачається, що [PERSON] здійснив платіж на суму 3699,29 гривень та 1007,45 гривень (а.с. 23). Згідно Трудової книжки [PERSON] , серії [NUMBER] , останній 01.04.2022 року звільнений за власним бажанням по ст.38 КЗпП України (а.с. 40). Відповідно до Свідоцтв про народження серій [NUMBER] від 02.07.2011 року, [NUMBER] від 30.12.2014 року, [NUMBER] від 24.01.2017 року, батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 41-43). Дані правовідносини регулюються нормами СК України та ЗУ «Про охорону дитинства». Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1ст.183\~СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Так, відповідно до положень статті 6\~СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.198\~СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199\~Сімейного\~кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно Постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, справа № 521/16268/18, зроблено висновок, що конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. За змістом статей 191, 200\~СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Беручи до уваги вищезазначене, судом встановлено, що як вбачається із позовної заяви позивача, [PERSON] навчається у Тренчинському університеті [PERSON] в Тренчині на факультеті соціально-економічних відносин за навчальною програмою «Кадрові ресурси та управління персоналом на 2 курсі денної форми навчання», тобто продовжує навчання і у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, у батька дитини, тобто відповідача [PERSON] є інша сім`я, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей і є батьком багатодітної сім`ї, а також не працює, іншого джерела прибутку не має, що свідчить про те, що у відповідача можливості сплати аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання не має. У свою чергу, позивач [PERSON] не подала до суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість і може надати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, а отже позов в цій частині є необґрунтованим, у задоволенні якого слід відмовити. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, суд приходить до наступного. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, і яка в силу ч.4 ст.263\~ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, згідно із частиною першою статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Відвідування секцій і гуртків за позицією Верховного Суду за постановою у справі № 205/4622/16-ц від 30.01.2019 року не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, виходячи з вищевикладеного, не можуть вважатися додатковими витратами на дитину, зазначені позивачем, а тому суд приходить до висновку про відмову і даної заявленої позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину. Крім цього, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивачем укладався Договір оренди та була здійснена оплата за проживання сина. Натомість, позивач подав до суду Договір оренди, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , тобто ні позивач, ні син [PERSON] не був стороною у Договорі. Також, судом встановлено, що надані позивачем [PERSON] документи до суду, на які вона посилається, як на докази і які підтверджують зазначені нею в позовній заяві обставини, суд не бере до уваги, оскільки вони не засвідчені у передбаченому законом порядку, тобто без офіційного їх перекладу та нотаріального посвідчення тексту таких документів, а отже такі докази є неналежними та недопустимими. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed