Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 1\~000\~000 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Полтавського\~окружного \~адміністративного суду\~від 20\~березня 2023\~року,\~справа №440/1382/23,\~визнано протиправними\~дії Головного\~управління Національної\~поліції в\~Полтавській області\~щодо неналежного\~розгляду звернення\~ [PERSON] від\~24\~січня 2023\~року №\~ФИ-15143790. Бездіяльність працівників\~поліції додатково\~підтверджена висновком\~службового розслідування\~за фактом\~звернення гр.\~ [PERSON] \~щодо неправомірних\~дій працівників\~поліції відділення\~поліції №\~1\~Кременчуцького РУП\~Головного управління\~Національної поліції\~в Полтавській\~області (як\~Відповідача 1),\~затвердженого начальником\~ГУНП в\~Полтавській області\~Рогачовим Є.\~від 19.04.2023\~р. Також ухвалою Крюківського\~районного суду\~міста Кременчука\~Полтавської області\~від 27.03.2023,\~справа №\~537/1056/23,\~слідчий суддя\~дійшов висновку,\~що ВП\~№ 1\~Кременчуцького РУП\~ГУНП в\~Полтавській області\~безпідставно не\~внесено до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~відомості за\~заявою [PERSON] ,\~чим порушено\~положення ст.214\~КПК України,\~в зв`язку\~з чим\~слідчий суддя\~вважає,\~що скарга\~підлягає задоволенню. Позивач наголошує, що бездіяльність працівників поліції додатково підтверджена висновком службового розслідування за фактом звернення гр. [PERSON] щодо порушення статті 214 КПК України в частині невнесення відомостей до ЄРДР окремими працівниками відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області (як Відповідача 1), затвердженого начальником ГУНП в Полтавській області Рогачовим Є. від 20.04.2023р. \~ \~ \~ \~ [PERSON] стверджує, що осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов`язаних із бездіяльністю, вираженою в порушенні його прав та інтересів, законних очікувань і сподіваннях зі сторони Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко, адже в першу чергу це пов`язано з тим, що він являється інвалідом війни 2-ї групи, якому заборонені психо-емоційні навантаження та стреси. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду у системних протиправних діях зі сторони Держави Україна в особі: Головного управління Національної поліції в Полтавській області [PERSON] оцінює у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, адже ним перенесені надлюдські психо-емоційні навантаження, стреси, хвилювання та розчарування у зв`язку з відсутністю національного захисту, що є прямим порушенням ст. 13 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, а тому вказаній справі буде надано оцінку на Міжнародному рівні в Європейському суді з прав людини, тому звернувся до суду з позовом відповідно до ст. ст. 1172-1174 ЦК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою суді Октябрського районного суду м. Полтави Андрієнко Г.В. від 05 травня 2023 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~07 червня 2023 року від відповідача ГУНП в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача у відзиві вказує, що позивачем у порушення ст. ст. 12,81 ЦК України не надано до суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди, неправомірність дій органу державної влади (відповідача), наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам по собі факт визнання неправомірними дій ГУНП в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 24.01.2023 року № ФИ-15143790 не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким визнано протиправні дії, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено наявність шкоди завданої йому, в тому числі ГУНП в Полтавській області, доказів наявності завданої шкоди, не зрозуміло з чого виходить позивач, визначаючи розмір моральної шкоди ( т. 1 а.с.99-103). \~ \~ \~ \~14 червня 2023 року від відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначили, що сам факт визнання протиправними дії ГУНП в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 24.01.2023 р. № ФИ-15143790 не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким визнано протиправні дії , не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не набуло законної сили. Позивач не надав жодного доказу для підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди , розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що відповідно до постанови ВС КЦС від 27.11.2019 у справі № 641/2198/17 є обов`язком у даній категорії справ. Інтереси держави полягають у забезпеченні правомірного обігу бюджетних коштів, додержанні законодавчого порядку відшкодування, а також визнанні та фінансуванні лише законних підстав відшкодування шкоди. Держава бере участь у справі, як відповідач, через відповідний орган державної влади, зазначений орган, діями якого заподіяно шкоду. З позовної заяви вбачається, що Державна казначейська служба ніяких процесуальних відносин з позивачем не мала, його законні інтереси та права не порушувала. Представник відповідача вважає, що залучення або незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби не впливає на результати її розгляду, оскільки вона не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Представник відповідача вважає, що позивачем не підтверджено факт заподіяння йому моральних страждань , як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України. Вказує, що жодних законних підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача немає (т. 1 а.с.159-161). \~ \~ \~ \~Ухвалою суді Октябрського районного суду м. Полтави [PERSON] від 15 червня 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (т. 1 а.с.169). \~ \~ \~ \~Згідно розпорядження керівника апарату Октябрського районного суду м. Полтави № 452 від 02 квітня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судових справ відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 № 30 (зі змінами), Засад використання автоматизованої системи документообігу Октябрського районного суду м. Полтави, затверджених зборами суддів Октябрського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2020 року № 6 (зі змінами). \~ \~ \~ \~Ухвалою суді Октябрського районного суду м. Полтави Савченко Л.І. від 03 квітня 2024 року справу прийнято до провадження, за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суту ( т. 2 а.с. 144). Матеріали справи містять заяву позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутність , у заяві просив позовні вимоги задовольнити (т. 2 а.с. 61-76). Представник відповідача ГУНП в Полтавської області Паламар Д.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову . Вказав , що [PERSON] не надав доказів наявності шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам по собі факт вчинення неправомірних діє не є доказом для відшкодування моральної шкоди. Вважає, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди. Представник відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцька М.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Позов вважає необґрунтованим та недоведеним доказами. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року (справа № 440/1382/23) адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області\~(про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 24 січня 2023 року №ФИ-15143790. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення [PERSON] від 24 січня 2023 року №ФИ-15143790 з урахуванням висновків суду, наведених у цьому судовому рішенні (т. 1 а.с.14-20). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. \~ \~ \~ \~З повідомлення начальника ГУ НП в Полтавській області Є.Рогачова від 20.04.2023 № № Ф-137, ФИ 94/поки., Фи- 374/кц вбачається, що [PERSON] повідомлено, що його звернення від 24.03.2023 № ФИ -15401813, ФИ -15401815 розглянуто. Встановлено , що 02.02.2023 ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП на адресу [PERSON] направлено відповідь № 276/115/108/01-2023 з інформацією про те, що за аналогічного змісту зверненням працівниками відділенням поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП вже проводилась повна та всебічна перевірка (ІКС ІПНП (СО) № 12241 від 09.12.2022). Тому на підставі статті 8 Закону України «Про звернення громадян» звернення [PERSON] розгляду не підлягало. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 справі № 440/1382/23 визнано протиправними дії ГУНП щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 24.01.2023 № ФИ-15143790 та зобов`язано ГУНП повторно його розглянути з урахуванням висновків суду, наведених у судовому рішенні. \~ \~ \~ \~Враховуючи вказане\~рішення працівниками\~ВП \~№ 1\~Кременчуцького РУП\~ГУНП проведено\~повторну перевірку\~ та\~про прийняте\~ рішення\~та вжиті\~заходи \~повідомлено листом\~за вих.\~№ 858/115/108/07-2023\~від 11.04.2023. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 справі № 440/1382/23 виконано в повному обсязі. За фактом можливих неправомірних дій працівниками ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП керівником ГУНП проведено комісійне службове розслідування, за результатами якого факти викладені у заяві [PERSON] щодо неналежного розгляду його звернення від 24.01.2023 № ФИ 15143790 знайшли своє підтвердження . Основного виконавця та керівників, зокрема начальника відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП майора поліції Булітка Р.В., попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та недопущення подібних порушень в майбутньому. До вказаного листа додано Висновок службового розслідування за фактом звернення [PERSON] щодо можливих неправомірних дій працівників поліції ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП від 19.04.2023 (т. 1 а.с.38-49). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27 березня 2023 року (справа № 537/1056/23) скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Зобов`язано ВП № 1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області внести відомості, що викладені в заяві [PERSON] від 21.03.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України ( т. 1 а.с.36-37). \~ \~ \~ \~З повідомлення першого заступника начальника Департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України В.Голубова від 27.04.2023 № 90-24/37/02-2023 вбачається, що за дорученням керівництва центрального органу управління поліції в Департаменті головної інспекції та дотримання прав людини Департаменті превентивної діяльності та Управлінні дізнання Національної поліції України в межах компетенції розглянуто звернення [PERSON] , подані до Державної установи «Урядовий контактний центр» (далі УКЦ) 30.03.2023 зa № 427478. ФИ-15427471, ФИ-15427492 та від 31.03.2023 за № Фи-15427492/ДІ, щодо виконання ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 27.03.2023 по справі № 537/1056/23 про внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за зверненням [PERSON] , поданим до УКЦ 21.03.2023 за № ФИ-15387797, з проханням провести перевірку та притягнути винних осіб до відповідальності. Повідомлено, що згідно з інформацією ГУНП в Полтавській області. 03.04.2023 до відділення поліції № 1 Кременчуцького районного управління поліції надійшла ухвала Крюківського районного суду від 27.03.2023 по справі № 537/1056/23 з вимогою внести відомості до ЄРДР за зверненням [PERSON] , поданим до УКЦ 21.03.2023 за № ФИ-15387797, та яке зареєстровано до ЄО ВП № 1 за № 2875. 04.04.2023 сектором дізнання ВП № 1 на виконання вимог ухвали Крюківського районного суду відомості внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023175530000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 ККУкраїни, яке на цей час триває. [PERSON] проінформовано, що за результатами проведеного дисциплінарною комісією службового розслідування на підставі наказу ГУНП від 11.04.2023 № 352 щодо неналежного розгляду поліцейськими ВП № 1 його звернення до УКЦ 21.03.2023 за № ФИ-15387797 та невнесення відомостей до ЄРДР, окремих поліцейських ВП № 1 попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни При цьому надіслано копію Висновку службового розслідування, затвердженого Начальником ГУНП в Полтавській області Рогачовим Є. від 20.04.2023, за фактом звернення [PERSON] щодо можливого порушення вимог ст.214 КПК України в частині невнесення відомостей до ЄРДР окремими працівниками відділення поліції № 1 Кременчуцького РУП ГУНП (т. 1 а.с.9-13) . Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно зі\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 12-199гс18). Застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01). Статтею 1174 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч.1статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог\~статті 1174 ЦК України\~потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей\~1167,\~1174 ЦК України. \~Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване\~ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. За змістом ч. 1\~ст.303 КПК України\~під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України\~ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23 червня 2020 року у справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24 червня 2020 року у справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19), 13 травня 2021 року у справі № 638/8493/19 (провадження № 61-13452св20), від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18 (провадження № 61-21157св19) та інших. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову». Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження завдання неправомірними діями працівників поліції йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача Позивач не довів, що внаслідок неналежного розгляду його звернень настали негативні наслідки. Права та інтереси позивача були поновлені ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.03.2023 року та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р., що може вважатися достатньою справедливою сатисфакцією за обставин цієї справи. За наведених обставин та усталеного правового врегулювання спірних правовідносин, а також конкретних обставин та наявних доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі слід відмовити за недоведеністю, оскільки достатньою справедливою сатисфакцією для позивача в конкретному випадку буде визнання його порушеного права і потреби в наданні будь-якої грошової компенсації не вбачається. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed