Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

У липні 2023 року адвокат Шевченко Ю.Г., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання майнових прав на об`єкт будівництва, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила визнати за [PERSON] майнові права на об`єкт будівництва квартиру [ADDRESS] Лермонтова, 2-К (два «К»),2-З (два «З»); стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 4721,20 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено цивільно-правовий договір, посвідчений 05.11.2015 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М., за реєстровим № 854. Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач зобов`язався передати у власність позивача будь-яким, передбаченим діючим законодавством способом, нерухоме майно, а позивач зобов`язався прийняти у власність нерухоме майно - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] та оплатити вартість квартири, яка згідно з пунктом 3.1 Договору складала 472 120,00 грн. Зазначає, що в повному обсязі виконала своє зобов`язання стосовно оплати вартості квартири, що підтверджується платіжними документами від 10.11.2015 № 1578865, випискою Укрсоцбанк від 11.09.2018 № 3 та № 4, довідкою від 10.11.2015 про виконання умов п.3.3.1 договору № 854 від 05.11.2015, підписана відповідачем. Згідно з п.2.3 Договору 1 орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію IV квартал 2017 року. Також, зазначає, що 13.02.2016 між відповідачем та позивачем укладено цивільно-правовий договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 119. Відповідно до п. 1.2 договору 2 відповідач зобов`язався передати у власність позивача будь-яким, передбаченим діючим законодавством способом, нерухоме майно, а позивач зобов`язується прийняти у власність нерухоме майно нежитлове приміщення (колясочну), що знаходиться в [ADDRESS] , та оплатити вартість нежитлового приміщення, яке згідно з пунктом 3.1 договору 2 складала 63 750,00 грн. Представник позивача вказує, що позивачем в повному обсязі виконано своє зобов`язання стосовно оплати вартості нежитлового приміщення, що підтверджується платіжним документом випискою Укрсоцбанк від 11.09.2018. Згідно з п.2.3 договору 2 орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - IV квартал 2017 року, технічна задача об`єкту будівництва в експлуатацію ІІ квартал 2017 року. Вказує, що позивачем виконано свої зобов`язання в повному обсязі, проте у власність відповідачем позивачу квартиру та нежитлове приміщення не передано, жодних дій спрямованих на передачу у власність, будь-яким передбаченим діючим законодавством способом позивачу квартири, відповідачем не вжито. До того ж, відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 12.07.2023 № 1207/2 на адвокатський запит [PERSON] від 29.06.2023 № 83/23, відповідно до відомостей з Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва інформація про прийняття багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Замовник будівництва не звертався до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю з приводу введення об`єкта будівництва, а саме - багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] до експлуатації. Будинок до цього часу не збудований, будь-які будівельні роботи не ведуться, що свідчить про відсутність зі сторони відповідача будь-яких дій, спрямованих на належне виконання ним умов договору. Враховуючи, що зазначені дії відповідача є такими, що порушують право позивача, визначене та гарантоване ст.47 Конституції України, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 24.07.2023 цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 18.12.2023 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за вказаним позовом. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст.179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 13.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст.\~128\~ЦПК\~України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. До того ж, судом здійснювалося розміщення оголошень про виклик відповідача до суду. За таких обставин суд вважає повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст.\~223\~ЦПК\~України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Власюк Т.М. 05.11.2015 за реєстровим № 154. Відповідно до пункту 1.2 Договору [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] , а позивач зобов`язується прийняти у власність квартиру та оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаної квартири в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 2.1 Договору визначено, що за цим договором права на квартиру являють собою права на будівництво та отримання у власність квартири з будівельним номером 69 на 11 поверсі, проектною загальною площею 63,8 кв.м., кількість кімнат 2. Відповідно до пункту 2.3 Договору орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІV квартал 2017 року. Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість квартири на день укладення договору складає 472 120 (чотириста сімдесят дві тисячі сто двадцять) гривень, 00 коп. Відповідно до пункту 3.3.1 Договору сума гарантійного внеску в розмірі 472\~120,00 грн. повинна бути сплачена до 13.11.2015 року (включно). Пунктом 3.3.2 передбачено обов`язок [PERSON] сплатити гарантійний внесок до моменту підписання сторонами акту приймання-передачі квартири. На виконання\~вказаного договору\~ [PERSON] \~було сплачено\~кошти в\~загальному розмірі\~472\~120,00\~грн.,\~що підтверджується копіює платіжного доручення № 1578865 від 10.11.2015 на суму 84\~750,00 грн., копією виписки від 11.09.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 45\~800 грн., 341\~570,00 грн., довідкою про виконання умов п.3.3.1. договору № 854 від 05.11.2015. Окрім цього, що 13.02.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. 13.02.2016 за реєстровим № 119. Відповідно до пункту 1.2 Договору [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення (колясочну), що знаходиться в [ADDRESS] ), а [PERSON] мала оплатити гарантійний внесок, що не перевищує загальну вартість вказаного приміщення, в порядку та умовах, визначених цим договором та виконати інші умови даного договору. Згідно п. 2.1 цього Договору визначено, що за цим договором права на приміщення являють собою права на будівництво та отримання у власність нежитлового приміщення з будівельним номером [NUMBER] на 11 поверсі, проектною загальною площею 5,1 кв.м. Відповідно до пункту 2.3 Договору технічна здача об`єкта будівництва в експлуатацію ІІ квартал 2017 року, орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІV квартал 2017 року. Згідно з пунктом 3.1 цього Договору вартість приміщення на день укладення договору складає 63\~750,00 гривень. Відповідно до пункту 3.3.1 цього Договору, сума гарантійного внеску 63\~750,00 грн. повинна бути внесена [PERSON] до 17.02.2016 (включно). На виконання Договору від 13.02.2016 [PERSON] було сплачено кошти в загальному розмірі 67\~750,00 грн., що підтверджується копією виписки ПАТ «Укрсоцбанк» від 11.09.2018 на суму 63\~750,00 грн. Відтак, [PERSON] виконано свої зобов`язання в повному обсязі, проте у власність [PERSON] квартиру з будівельним номером [NUMBER] та нежитлове приміщення (колясочну) з будівельним номером [NUMBER] на 11 поверсі будинку [ADDRESS] не передано, жодних дій спрямованих на укладення договору купівлі-продажу квартири та нежитлового приміщення (колясочної) відповідачем не вжито. Так, відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Ірпінської міської ради Київської області, наданої листом від 12.07.2023 № 1207/2 на адвокатський запит [PERSON] від 29.06.2023 № 83/23, відповідно до відомостей з Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва інформація про прийняття багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутня. Визнання за [PERSON] майнового права на квартиру та нежитлове приміщення (колясочну) дасть йому можливість чітко ідентифікувати їх, адже невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором по будівництву багатоквартирного будинку та передачі квартири та нежитлового приміщення (колясочної) у власність позивачу може тривати невизначений час, тому позивач має зменшити ризик того, що квартира може перейти у власність іншій особі у разі закінчення будівництва багатоквартирного житлового будинку, в який він інвестував свої кошти. Таким способом має бути визнання за позивачем майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування) квартиру та нежитлового приміщення (колясочну). Згідно з частиною 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту закінчення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Таким чином, виходячи з положень цієї статті, інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. У безлічі випадків житловий будинок може простояти роками недобудованим. Тому позивачу необхідно зменшити всі можливі ризики того, що його квартира може дістатися комусь ще. Належним способом буде визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва (об`єкт інвестування). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також право власності є непорушним. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу, одним із способів захисту прав та інтересів може бути визнання права на об`єкт інвестування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також визначено необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Аналізуючи вказані норми права, можна дійти висновку, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. Разом з тим не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року №2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі», заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05; пункт 74 рішення ЄСПЛ «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» від 02 березня 2005 року, заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії», заява N 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (N25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява №44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга №66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У своїй постанові від 30 січня 2013р. № 6-168цс12 Верховний Суд України визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому. Тому визнання прав на об`єкт дасть у майбутньому можливість якось ідентифікувати свою квартиру серед інших, якщо на неї буде претендувати інша особа. Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій. Об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально - побутового призначення в об`єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності - можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про інвестиційну діяльність» відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності в Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Майнове право - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , виконала свої зобов`язання за договором, повністю оплативши вартість об`єкта (як вкладу за договором), тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав квартири та нежитлового приміщення (колясочної). Із змісту договору випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника. Невиконання [PERSON] зобов`язань за договорами призвело до порушення прав позивача, саме: через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта фінансування (будівництва) в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачу, у останньої відсутня можливість реєструвати право власності на цей об`єкт у встановленому законом порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено у повному обсязі, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі ст. ст. 7, 8, 12, 258, 259, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

Outcome: approved