Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Заявниця через свого представника звернулась до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] . З осені 2003 року по момент його смерті вона постійно проживала з останнім та доглядала його. При зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що місце її реєстрації відмінне від місця реєстрації та проживання батька (місця відкриття спадщини). Спадкоємцями [PERSON] є заявниця та [PERSON] , яка не заявляла своїх прав на спадкове майно. У вказаній ситуації вирішити питання у позасудовому порядку не виявляється можливим. З огляду на вказане, [PERSON] просить встановити факт постійного проживання із [PERSON] , який помер [INFO] , на момент відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи без участі сторони заявника, в якій остання підтримує вимоги та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Заінтересована особи в письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, вимоги підтримала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.21). Місцем відкриття спадщини останнього є [ADDRESS] . Відомості про складання спадкодавцем заповіту відсутні, спадкова справа після його смерті не заводилась (а.с.26). Спадкоємцями [PERSON] за законом є [PERSON] (подала заяву про видачу свідоцтва на спадщину за законом) та [PERSON] (не заявляла про своє право на спадкування) (а.с.10-20, 23-24). З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2023 року приватним нотаріусом Луцького МНО Валянською Т.П. заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю доказів про її постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З додаткових письмових пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] тривалий час до смерті батька (з осені 2003 року) і на час його смерті дійсно змушена була постійно проживати з ним за адресою: [ADDRESS] , по причині того, що [PERSON] не міг самостійно рухатись, готувати їжу, здійснювати дії для життя. Вказане стверджується також рядом наданих суду письмових доказів (а.с.27-38). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Встановлення заявленого факту необхідно заявниці для реалізації спадкових прав. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються належними та допустимими доказами. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved