Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

22.03.2024 року позивачка до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просила суд: визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2024 року у вищевказаній цивільній справі підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] на підставі Договору найму житла, що знаходиться у власності територіальної громади міста Одеси від 07.06.2023 року, є наймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1. р. 1 Договору визначено, що наймодавець надає наймачу та членам його сім?ї: син - [PERSON] , брат - [PERSON] , у безстрокове користування вказану вище квартиру. Згідно із п. 2.2. р. 2 Договору визначено, що наймач має паво: вселяти та реєструвати відповідно до законодавства за згодою повнолітніх членів сім?ї, що проживають разом з ними, в займане ним житло інших осіб; приватизувати займане житло відповідно до законодавства. Зазначена квартира було надана [PERSON] , який помер [INFO] , та членам його сім?ї: дружина - [PERSON] , яка померла - [INFO] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , на підставі Ордеру серії ЖР №2524 від 25.10.1974 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] , які є батьками [PERSON] , не було реалізованого свого права щодо приватизації вказаної вище квартири. Відповідно до Довідки про зареєстрованих житловому приміщенні/будинку осіб № П1-127639-ю/л від 04.07.2023 року, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ладіною Л.С. про те, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані/задекларовані такі особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований із 08.06.1994 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 08.07.1981 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 06.02.2009 року. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] , не проживає в вказаній вище квартирі понад 6 років (із 2017 року), у зв?язку із виїздом за кордон на постійне місце проживання. [PERSON] не проживає в даній квартирі, не спілкується із [PERSON] , та іншими членами родини, не сплачує комунальні платежі в утримані житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться, що підтверджується інформацією про розгляд адвокатського запиту Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТСЕРВІС» від 12.02.2024 року за № 172-0224, квитанціями до платіжної інструкції на переказ готівки №77 від 27.10.2023 року, №71 від 20.12.2023 року, № 64 від 24.01.2024 року. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] понад 6 років у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , повідомив суду, що відповідач проживав у вищевказаній квартирі до 2017 року та після 2017 року виїхав до Польщі на роботу і більше жодного разу не з`являвся. [PERSON] зазначив, що утриманням квартири [ADDRESS] займається позивачка. Допитаний у судовому засіданні свідок - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та проживає за цією адресою з 1984 року, повідомила суду, що відповідач проживав у вищевказаній квартирі до 2017 року та кудись виїхав, жодного разу не з`являвся. [PERSON] зазначила, що утриманням квартири [ADDRESS] займається позивачка. Судом встановлено, що перешкод в користуванні квартирою ні [PERSON] , ні інші члени сім?ї [PERSON] не чинили. Станом на поточний період 2024 року [PERSON] має намір реалізувати своє праву на приватизацію квартири, що підтверджується: Договором найму житла, що знаходиться у власності територіальної громади міста Одеси від 07.06.2023 року, Витягом з розпорядження голови Малиновської районної адміністрації від 22.05.2023 року за № 171/01-06, Інформацією ОСББ «Дружний-25» від 23.05.2023 року, Довідкою ТВБВ № 10015/0597-2579 від 06.07.2023 року, Технічним паспортом на квартиру від 04.07.2023 року. Суд зауважує, що зміст «трискладового тесту» для оцінки відповідності втручання у право особи європейським стандартам правомірності такого втручання охоплює такі критерії, які мають оцінюватися у сукупності: 1) законність вручання (згідно із законом); 2) легітимна мета (виправданість втручання загальним інтересом); 3) дотримання принципу пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою, тобто необхідність в демократичному суспільстві. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) визначено, що до об?єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, та п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім?ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов?язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Враховуючи викладене, судом встановлено, що факт реєстрації [PERSON] , та відсутності можливості в отриманні від останнього письмової згоди, на приватизацію вказаної вище квартири, не дає можливості реалізації своїх прав щодо квартири [PERSON] . Відповідно до ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 379 Цивільного кодексу України, вказано, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу України визначено, що члени сім?ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов?язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім?ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 Кодекс визначено, що член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові від 29.05.2023 по справі №210/5881/21 Верховний Суд України дійшов висновку, що при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Відлік часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При цьому, як зазначено Верховним Судом України при розгляді справи № 182/6536/13-ц у постанові від 18.03.2020 року, вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім?ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв?язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім?ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім?я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім?ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи факт відсутності відповідача за вищевказаною адресою більше ніж шість років, суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду №759/19579/17 від 19.05.2021 року. Згідно ч. 4 ст. 263 ПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-320, 391 ЦК України,

Outcome: approved