Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними, після розірвання\~шлюбу залишити\~ [PERSON] \~прізвище « [PERSON] » та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком [PERSON] малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 10.03.2011 року між ними було зареєстровано шлюб та вони є батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично з вересня 2020 року вони разом не проживають, у них різні погляди на сімейне життя, обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, що призвело до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. [PERSON] змінив своє місце проживання та на даний час фактично проживає в [ADDRESS] . З часу розірвання фактичних шлюбних відносин [PERSON] участі у житті сина не бере, матеріально його не забезпечує, спільно з сином не проживає. [PERSON] з січня 2021 року самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням сина, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для сина необхідні умови проживання та розвитку, забезпечує його всім необхідним. З метою добровільного вирішення питання щодо розірвання шлюбу 25.04.2024 року між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання сина. Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України. Окрім цього, враховуючи те, що заявник має намір встановити статус «одинокий батько», що дасть йому можливість оформити соціальну допомогу на дитину в розмірі 150% від соціальної пільги, отримати право на додаткову відпустку, змінити місце проживання дитини без документального оформлення згоди матері, [PERSON] просив встановити факт самостійного виховання ним малолітнього сина [PERSON] . Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву розглянути справу без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 10.03.2011 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №315. У заявників народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3,4 ст.56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст.293\~ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони з вересня 2020 року не підтримують між собою шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а тому розірвання шлюбу дійсно відповідає волі сторін. Окрім цього судом встановлено, що розірвання шлюбу не буде порушувати права дитини, оскільки згідно договору, укладеного 25.04.2024 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Погорєловою М.Ю., сторони визначили з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ними права на особисте виховання дитини. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов №256, складеного комісією у складі: старости Коболчинського старостинського округу Яхневича І., діловода [PERSON] , інспектора-землевпорядника Іваненко Ю. та довідки №255 від 30.04.2024 року, виданої старостою Коболчинського старостинського округу Дністровського району Чернівецької області Яхневич І. вбачається, що [PERSON] , [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до письмової заяви [PERSON] вбачається, що [PERSON] підтверджує, що він дійсно проживає зі своїм татом окремо від матері в с. Коболчин. Тато йому купує одяг, продукти харчування, солодощі, возить його на гуртки, проводить з ним час, цікавиться його життям та успіхами у школі, коли він хворіє тато разом з ним відвідує лікаря. Він бажає надалі проживати зі своїм татом, адже вони разом проживають з січня 2021 року окремо від матері. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що син [PERSON] з січня 2021 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] . Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в повному об`ємі.

Outcome: approved