Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , оскільки він після досягнення повноліття продовжує навчання, з підстав відмови батька від добровільного утримання сина. Свої вимоги мотивує тим, що з 17 листопада 2002 року по 29 грудня 2023 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Подружжя має двох дітей, синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час син [PERSON] навчається у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. Оскільки син навчається на денній формі навчання, не має змоги влаштуватися на роботу та отримувати доходи, відтак потребує матеріальної допомоги, яку батько спроможний надавати, [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 25% від його заробітку, починаючи з дати подання позову та до досягнення сином 23 років. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував та вказав, що він надає допомогу на утримання сина, перераховуючи та надаючи йому грошові кошти, про що надав відповідні квитанції про перерахування коштів. Крім того, з метою здійснення контролю за цільовим витрачанням аліментів на утримання дитини просив залучити до участі у розгляді справи орган опіки виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. У наданому суду відповіді на відзив позивач зазначила, що її позов є обґрунтованим, відтак просила його задоволити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо обов`язків подружжя. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 червня 2004 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Смілянського міського управління юстиції Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Київського національного університету імені Тараса Шевченка №25067 від 08 лютого 2024 року, [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми здобуття освіти бакалаврського рівня вищої освіти спеціальності 113 Прикладна математика освітньої програми «Прикладна математика» факультету комп`ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Термін навчання з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199,200,201 СК України). За правилами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191,200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років. Відповідно до ч.1 ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З системного аналізу фактичних обставин, встановлених судом при розгляді справи, та вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідач, як батько дитини має обов`язок утримувати сина попри досягнення ним повноліття, адже останній продовжує навчання в університеті та у зв`язку з цим несе відповідні витрати. Позивачем доведено, що [PERSON] є сином відповідача, який набув повноліття та не досяг віку 23 років, навчається на денній формі навчання Київського національного університету імені Тараса Шевченка та у зв`язку з цим, безсумнівно, має майнові витрати, пов`язані із проїздом до місця навчання, забезпеченням вирішення всіх побутових питань, у т. ч. пов`язаних з придбанням одягу, взуття, продуктів харчування, та безпосередньо - навчанням. Крім того, [PERSON] навчається на денній формі навчання, що позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, тобто він є таким, що потребує матеріальної допомоги Обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, відтак перекласти обов`язок піклуватися та забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, винятково на його матір є порушенням норм закону. Враховуючи, що на утриманні відповідача перебуває син [PERSON] , виходячи з рівності обов`язку обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги, суд вважає за можливе позов задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно. Посилання відповідача на ту обставину, що він також зареєстрований разом з дітьми за однією адресою не вказує на ту обставину, що він бере активну участь в утриманні дитини разом з позивачем. Щодо посилання відповідача на те, що він добровільно надає допомогу на утримання дитини, на підтвердження чого надав суду відповідні платіжні інструкції, є безпідставними. Як зазначив Верховний Суду у своїй постанові від 22 лютого 2019 року по справі № 761/23085/16-ц заявлення позовних вимог про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дитини. Крім того, з наданих квитанцій неможливо встановити, що кошти, які перераховані відповідачем, є сплатою аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який навчається. Також суд вважає що вимоги відповідача про залучення до участі у справі органу опіки виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей з метою контролю за цільовим витрачанням аліментів є безпідставними та не стосуються предмету доказування в межах наведеної справи. Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду не надано. Матеріали справи не містять доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, що він є непрацездатним, відтак спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. У наданому суду відзиві відповідач при розподілі судових витрат просив врахувати, що він є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору. На підтвердження викладеного приєднав до матеріалів справи посвідчення серії УБД серії [NUMBER] від 27 лютого 2024, відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». За змістом статті 22 наведеного особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу. Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Позовні вимоги про стягнення аліментів не стосуються пільг, доплат чи інших соціальних гарантій [PERSON] як учасника бойових дій. Отже, заявлені вимоги позивача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме як учасника бойових дій. Тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах. Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі №240/934/20. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору. На підставі наведеного та ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: partial