Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Сисоєву К.М. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в обґрунтування якого зазначила, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2016. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2019 шлюб між сторонами розірвано. Дитина зареєстрована та мешкає разом з позивачем. З червня 2018 року відповідач життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні. За вказаний час донька батька не бачила жодного разу. Позивачка з 05.09.2020 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , якого донька вважає батьком. З погляду на викладені обставини позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 02.04.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.04.2024. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду на 10.06.2024. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив суду заяву, підписану електронним цифровим підписом, у якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей просив розглядати справу без його участі, при ухваленні рішення просив урахувати інтереси малолітньої дитини, додав висновок органу опіка та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Дослідивши надані докази в їх сукупності суд встановив таке: сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2016. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2019 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 12.09.2019 (а.с. 13, 14). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). З 05.09.2020 позивачка знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Малолітня [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] (а.с. 11, 16, 17, 18-20). З відповіді на запит Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради від 26.01.2024 № 81/0/567-24 встановлено, що [PERSON] , [INFO] перебувала під спостереженням фахівців поліклініки з народження до вересня 2023 року. Амбулаторні прийоми у лікарні малолітньої Моніки відбувались у супроводі матері (а.с. 21). Згідно з відповіддю від 24.01.2024 Структурного підрозділу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕД ХОЛДИНГ» «Приватний заклад дошкільної освіти «Дитячий садочок «Маленька Європа» [PERSON] , [INFO] була вихованцем вказаного закладу дошкільної освіти в період з 31.08.2023 до 02.10.2023. Протягом перебування [PERSON] у закладі вихователі та адміністрація жодного разу не зустрічалися з її батьком, не контактували з останнім. За цей період запитів від [PERSON] стосовно виховання доньки до адміністрації та вихователів закладу не надходило. До закладу дівчинку приводила мама [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до відповіді ТОВ «Приватний заклад освіти «Май скул», [PERSON] зарахована до навчальної закладу з 01.09.2023 та навчається по цей час. Згідно зі словами класного керівника, з 01.09.2023 і по цей час [PERSON] жодного разу не поцікавився успіхами дитини. У контактному листі вказано дві особи, які приводять і забирають [PERSON] з навчального закладу [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). Згідно з довідкою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» від 13.02.2024 року № CHO8UJ0JET076D4A за період з 07.04.2022 до 08.02.2024 зарахувань на рахунки, відкриті в АТ КБ «Приват Банк» на [PERSON] від [PERSON] не було (а.с. 26-35). Відповідно до медичних довідок [PERSON] не перебуває на обліку в психіатричному та наркологічному закладі, є фізичною особою - підприємцем (а.с. 24, 36). Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради наданий висновок від 30.05.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі Декларація) визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно принципу 8 Декларації дитина за\~будь-яких\~обставин має\~бути серед\~тих,\~які першими\~одержують захист\~і допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 18 Конвенції передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини… . Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її незаконно утримують тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Аналізуючи надані докази в їх сукупності суд дійшов таких висновків: відповідач не спілкується з дитиною більше 5 років, не приймає участі у її вихованні та розвитку, будь-яких дій, які б свідчили про зацікавленість долею дитини, не робить. Розглядаючи позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків, виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що позивачем доведена наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таким чином, суд вважає позов в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки обґрунтованим та таким, що має бути задоволений, при цьому вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що у разі зміни його поведінки та обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, він матиме право на звернення до суду в порядку ст. 169 СК України із позовом про відновлення батьківських прав до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна\~дитина має\~право на\~рівень життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вказано у ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, вимога про стягнення аліментів з відповідача є цілком обґрунтованою та має бути задоволена. Ураховуючи викладене позов має бути задоволений у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме: стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved