Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Ріальто» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] був укладений договір №210302-34248-2, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу кредитних коштів на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання позичальником договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», внаслідок чого, у сторін такого договору виникли цивільні права і обов`язки майнового характеру. 17 червня 2021 між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Ріальто». Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нарахованоі відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору. Внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 18 серпня 2023 року становить 22 088 грн., та складається з: 4 000 грн. - заборгованості за кредитом; 2 388 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року (включно); 15 700 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 02 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року в розмірі яка станом на 18 серпня 2023 року становить 22 088 грн., та складається з: 4 000 грн. - заборгованості за кредитом; 2 388 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року (включно); 15 700 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 02 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також судові витрати в розмірі 2 684 грн. та 9 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» інформації. Представник позивача сформував у системі «Електронний суд» клопотання в якому просив суд розглянути справу за відсутності їх представника та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надала суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та заперечувала проти задоволення позову в частині нарахованих процентів, пені. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] було укладено договір №210302-34248-2, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000 грн. (а. с. 18-19). Пунктом 1.2. кредитного договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3. вищевказаного договору строк надання кредиту становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.6. кредитного договору встановлено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить позичальникові. Згідно з п. 3.3. кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк. Вказаний договір №210302-34248-2 був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписаний позичальником за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 052098. Крім того, 02 березня 2021 року [PERSON] за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 052098 був підписаний додаток №1 до договору №210302-34248-2 «Графік розрахунків», з підписанням якого відповідач була ознайомлена та погодилась з загальною вартістю кредиту. Позивачем також було долучено до матеріалів справи витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, який містить хронологію дій щодо укладення кредитного договору №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року, з якого зокрема судом встановлено, що 02 березня 2021 року 18:33:35 створення позичальником даних по заяві на кредит; 18:53:46 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника та відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 19:06:44 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та направлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт), а друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінет позичальника для завантаження; 19:06:54 кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а. с. 22-23). З довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» вих. №67603 від 10 липня 2023 року судом встановлено, що смс-повідомлення з ідентифікатором (кодом) на номер телефону [NUMBER] було надіслано та доставлено за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 02 березня 2021 року о 18:53:46 год. (а. с. 24). Також судом встановлено, що кредитні кошти в сумі 4 000 грн. були перераховані відповідачу 02 березня 2021 року на платіжну картку № [NUMBER] з призначенням платежу - «перерахування коштів за договором №210302-34248-2 від 02.03.2021 на умовах фінансового кредиту», що підтверджується квитанцією №381340360 від 02 березня 2021 року (а. с. 20). Матеріалами справи підтверджено, що 17 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3, у відповідності до умов п. 1.1. якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права грошової вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, строк виконання за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників (позичальниками за кредитними договорами), включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог а інші дані зазначені в акті прийому-передачі прав та додаткових договорах до договору (а. с. 42-44). Також судом встановлено, що відповідно до витягу з акту приймання-передачі прав №1 від 17 червня 2021 року до договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-31 від 17 червня 2021 року, ТОВ «ФК «Ріальто» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року (а. с. 45). Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, позивач ТОВ «ФК «Ріальто» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» договору відступлення права вимоги №17/06/2021-Р/М-3 від 17 червня 2021 року. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] кредитного договору №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року, а також виконання ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» свого зобов`язання за вищевказаним договором надання відповідачу кредиту в сумі 4 000 грн., а також невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів. Також судом встановлено, що до ТОВ «ФК «Ріальто» перейшли права первісного кредитора ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» за кредитним договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Також судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення заборгованості за кредитним договором ні на рахунки ТОВ «ФК «Ріальто», ні на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація». Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року складає 22 088 грн., з яких: 4 000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 388 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 15 700 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами, згідно п. 3.3. договору (а. с. 21). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] договору №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді. Крім того, АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду надало відповідь №20.1.0.0.0/7-240417/37372 від 22 квітня 2024 року, що на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] емітовано платіжну картку № [NUMBER] , а також надано виписку по рахунку за період з 02 березня 2021 року по 07 березня 2021 року, з якої вбачається, що на картковий рахунок відповідача було зараховано переказ на суму 4 000 грн. (а. с. 106-108). Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованості позичальник здійснив нарахування процентів відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2024 року (включно). Як вбачається з умов кредитного договору, відсоткова ставка за кожен день користування кредитними коштами становить 1,99% в межах строку, визначеного в п.1.3 даного договору. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Доказів користування відповідачем кредитними коштами, понад встановлений кредитним договором строк, матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки 1,99% за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту, що за 30 днів становить 2 388 грн. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28)). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (п. 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому наприклад, замовник робіт або послуг, який прострочив їх оплату, має сплачувати проценти річних за статтею 625 ЦК України, розмір яких може бути зменшений судом, якщо він надмірно великий порівняно зі збитками кредитора, а за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом. Викладене вище свідчить, що наслідки порушення грошового зобов`язання є однаковими незалежно від того, з якого договору таке зобов`язання виникло: з договору купівлі-продажу, договору про виконання робіт, кредитного договору тощо. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.22). При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Зі змісту п. 3.3. кредитного договору №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання. Відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язана сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми. Пунктом 3.3. вищевказаного кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 15 700 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за період з 02 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим тим, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п. 3.3 договору майже в 4 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту. За правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. При цьому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» виконало свої зобов`язання за електронним договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року та надало відповідачу кредит в сумі 4 000 грн., а також існування заборгованості відповідача за вказаним договором в загальному розмірі 22 088 грн., з яких: 4 000 грн. - заборгованість за кредитом; 2 388 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року (включно); 15 700 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 02 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та враховуючи, що є несправедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд дійшов висновку, що встановлений у п. 3.3 кредитного договору розмір процентів, нарахований за ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 15 700 грн., не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4 000 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №210302-34248-2 від 02 березня 2021 року в розмірі 10 388 грн., та складається з: 4 000 грн. - заборгованості за кредитом; 2 388 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 02 березня 2021 року по 01 квітня 2021 року (включно); 4 000 грн. - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожний день прострочення за період з 02 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 262,29 грн. (10 388 грн. х 2 684 грн. / 22 088 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, які підтверджуються договором про надання юридичних послуг №2/06/2022 від 02 червня 2022 року, який укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП [PERSON] , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ПТ №2412 від 23 жовтня 2018 року; актом приймання передачі наданих послуг №62/1 від 29 березня 2023 року до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року з детальним переліком проведеної роботи та її вартістю на загальну суму 9 000 грн.; платіжною інструкцією АТ КБ «Приватбанк» №380 від 12 квітня 2023 року на суму 9 000 грн. (а. с. 47-52). Проаналізувавши матеріали справи і вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, обсяг наданої правової допомоги, також враховує, що співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, а тому вважає обґрунтованим стягнення витрат на надання правничої допомоги, які поніс позивач, у зв`язку з чим, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. Також, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, пропорційно задоволеним позовним вимогам, та вважає за потрібне стягнути 4 232,70 грн. (9 000 х 47,03% / 100%).

Outcome: partial