Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

19.10.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначивши, що 17.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Однак, сімейні відносини між відповідачами складались погано одразу після одруження, через місяць після укладення шлюбу вони почали проживати окремо та їх відносини припинились. У свою чергу, між ним (позивачем) та відповідачкою [PERSON] зав`язались відносини. Із початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України ним з відповідачкою було прийнято рішення про евакуацію, він залишився в Україні, а [PERSON] виїхала до Республіки Польща. [INFO] народилась їх спільна з відповідачкою дитина дочка [PERSON] . Однак, оскільки шлюб між відповідачами не було розірвано, відповідно до законодавства Польщі батьком їх спільної дитини вказано [PERSON] . На підставі викладеного, та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.05.2024 року, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, який проживає за адресою: [ADDRESS] , батьком [PERSON] , [INFO] . До початку судового засідання позивачем було подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачами до початку судового засідання також було подано заяви, відповідно до яких вони просять розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Представник третьої особи подала до суду заяву із проханням судовий розгляд проводити у її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається із витягу з актового запису про народження [INFO] народилась [PERSON] . Її батьком вказаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Зі змісту позовної заяви [PERSON] слідує, що він є біологічним батьком [PERSON] , однак батьком дитини вказано відповідача [PERSON] , як особу, з якою мати дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі на момент її народження. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно\~з ст. 133 СК України, якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень\~ст. 212 ЦПК\~(1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абз. 10 п. 9\~рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003\~правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07.05.2009 року). Як встановлено судом, позивачем до свого позову було долучено клопотання про призначення судової генетичної експертизи, однак відповідачка доцільності проведення аналізу ДНК на батьківство не вбачає, оскільки остання не заперечує з того приводу, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 138 СК України\~жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Судом також встановлено, що позивач визнає своє батьківство по відношенню до [PERSON] , [INFO] , та відповідачка [PERSON] підтверджує факт народження нею дитини саме від останнього. За наведених обставин, суд вважає доведеними позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.ст. 122, 129,\~130,\~133,\~138 СК України,

Outcome: approved