Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить: - визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.01.2017, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського округу Іщенко Н.Д., зареєстрованим в реєстрі за №23, та укладений між [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності від 04.01.2017 та [PERSON] ; - визнати за позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності, по 1/6 частині за кожною, на квартиру [ADDRESS] ; - витребувати від [PERSON] на користь позивачів по 1/6 частині кожній вказаної квартири; - стягнути із [PERSON] в користь позивачів по 117\~061,83 грн. компенсації вартості проданої частки спадкового майна. Ухвалою суду від 20.06.2017 відкрито позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 20.06.2017 вжито заходів забезпечення позову, накладено арешт на автомобілі «Mercedes-Benz 315CDI» та «Acura MDX», заборонено відчужувати спірну квартиру. Ухвалою суду від 29.11.2017 скасовано заходи забезпечення позову в частині арешту автомобіля «Acura MDX». Ухвалою від 24.05.2021 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І., розпочато підготовче провадження. Ухвалою від 16.10.2023 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. Узагальнені доводи учасників справи. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , автомобілі «Mercedes-Benz 315CDI» та «Acura MDX». Позивачка [PERSON] є матір`ю спадкодавця, а позивачі [PERSON] та [PERSON] його дітьми. Відповідачка [PERSON] є дружиною спадкодавця. Позивачі прийняли спадщину після [PERSON] проте дізналися, що спадкове майно відчужено [PERSON] в користь третіх осіб. Зокрема квартира відчужена 11.01.2017. При цьому для відчуження квартири надано згоду спадкодавця від 30.12.2016, яка є підробленою оскільки він помер [INFO] . За договором купівлі-продажу від 06.06.2017 квартира відчужена в користь [PERSON] . Оскільки спадкове майно було спільною власністю подружжя спадкодавця та відповідачки [PERSON] , а вона не прийняла спадщину, позивачі претендують на частину квартири (по 1/6 кожному) та на половину вартості автомобілів (по 1/6 частині кожному). Також представник позивача вказувала на відсутність доказів того, що шлюб [PERSON] з громадянином Французької Республіки не було розірвано. Мотиви відзиву [PERSON] зводяться до наступного: щодо квартири правильною була б вимога про стягнення із [PERSON] грошових коштів за частину квартири; незрозуміло як позивачі розрахували частки у квартирі на які вони претендують; предметом віндикаційного позову може бути виключно індивідуально визначене майно; майно не може бути витребуваним в корись позивачів, оскільки вони ніколи ним не володіли; [PERSON] провів ремонт у квартирі; останній є добросовісним набувачем квартири. Інші відповідачі відзиву на позов не подавали. Третя особа заперечень на позов не подавала. В судове засідання учасники не з`явилися. Представниця позивачів, представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Інші учасники причини неявки не повідомили. Обставини, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] є дочками [PERSON] , [PERSON] є його матір`ю. Відповідачем подано до суд копію свідоцтва про шлюб, укладений 19.11.2005 між [PERSON] та [PERSON] у Французькій Республіці із його перекладом. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.04.2012. [PERSON] помер [INFO] . Згідно спадкової справи після [PERSON] вбачається, що [PERSON] , законні представники [PERSON] та [PERSON] звернулися із заявами про прийняття спадщини. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано: - 30.04.2015 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; - 11.01.2017 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу; - 06.06.2017 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. У п.5.8 договору купівлі-продажу спірної квартири від 30.04.2015 вказано, що на укладення договору отримано згоду чоловіка покупця [PERSON] . У вказаній заяві [PERSON] дає згоду на купівлю його дружиною [PERSON] та що договір відповідає інтересам сім`ї. Згідно відповіді ТСЦ МВС №1249 автомобіль «Mercedes-Benz 315CDI» було зареєстровано за [PERSON] 05.09.2015, а 25.01.2017 за новим власником. У вказаній відповіді також вказано про реєстрацію за [PERSON] автомобіля «Acura MDX» від 12.05.2015, зняття його з обліку 26.12.2016 та реєстрацію 27.12.2016 його за новим власником. Здобути документи на підставі яких автомобілі були зареєстровані за новими власниками не видалося можливими у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Згідно відповідей ПП «Експертна група класика» (яка має сертифікат оціночної діяльності), середня ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Benz 315CDI» станом на 15.08.2018 складає 253\~000 грн., автомобіля «Acura MDX» - 451\~000 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 8\~809,99 грн. за подання позову та 320 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ч.1 ст.39 «Шлюб, який є недійсним» Сімейного кодексу України, недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. За приписами ч.4 вказаної статті, за заявою заінтересованої особи орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті. При цьому ст. 40 СК України передбачені окремі випадки за яких шлюб може бути визнати недійсним за рішенням суду. За приписами ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За приписами ч.3 вказаної статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц зазначала, що суди мають керуватися вимогами пункту 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~та враховувати загальні засади цивільного законодавства, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Тобто у схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду по своїй суті застосувала доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18)). За приписами п.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (в редакції чинній на момент укладення договору купівлі продажу спірної квартири на користь [PERSON] ), при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена (п.4.2); правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлюючого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо (п.4.4); при посвідченні нотаріусом правочинів щодо відчуження майна від імені особи, у якої немає чоловіка або дружини (неодружена /неодружений, удова/удівець), відчужувач подає відповідну заяву, у якій також зазначається, що майно, яке є предметом цього правочину, не є спільною сумісною власністю. Нотаріус доводить зміст такої заяви до відома другого учасника правочину та зазначає про це в його тексті. Така заява повинна виходити особисто від відчужувача, а в разі вчинення правочину через представника - від представника, якщо відчужувач надав йому право при оформленні правочину подавати від його імені заяву про належність йому (відчужувачу) майна на праві особистої приватної власності (п.4.6). За приписами ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388\~ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц (пункт 98), від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 (пункт 80), від 22.06.2021 у справі №200/606/18. Оскільки відповідно до статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене\~статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20.04.2021 у справі №727/967/16-ц, від 22.06.2022 у справі №335/8468/18, від 14.06.2023 у справі №715/2438/21, від 14.06.2023 у справі № 757/23492/13-ц, від 19.06.2023 у справі №521/4328/16. У постанові від 20.07.2023 у справі №757/11526/19-ц Вреховний Суду заначив, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті племінника шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, отже, набула право захищати свої права на спадкове майно, в тому числі шляхом витребування цього майна із чужого незаконного володіння на підставі\~статті 388 ЦК України. У постанові від 20.06.2023 у справі №362/2707/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку\~Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02.09.2015 у справі № 6-1168цс15 та від 16.08.2017 у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 757/32440/15-ц, від 05.09.2018 у справі № 723/1983/16-ц та від 20.01.2021 у справі №2-4440/11 про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №200/12998/18, задоволення позову та витребування спірного майна у відповідача як добросовісного набувача на користь позивача не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача. За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №335/10446/18, виснуючи про правомірність задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача, зазначив: «такий висновок враховує інтереси позивачів як власників спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивачі втратили майно внаслідок протиправних дій та на підставі неіснуючих судових рішень, права та інтереси позивачів переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього, тому вимоги про витребування спірного нерухомого майна є обґрунтованими». Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18. Висновки суду. Право власності на спірну квартиру в цілому оформлено за [PERSON] 30.04.2015. Стверджуючи про те, що половина квартири належить спадкодавцю, позивачі покликаються на факт укладення 20.04.2012 шлюбу між [PERSON] та спадкодавцем. В свою чергу представник [PERSON] надав свідоцтво про укладення нею 19.11.2005 шлюбу у Французькій Республіці. Доказів розірвання вказаного шлюбу судом не здобуто, позивачами клопотань про їх витребування не заявлялося. Приписи ч.1 ст.39 СК України однозначно вказують про недійсність шлюбу зареєстрованого з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. На відміну від підстав, визначних ст.40 СК України, за якими шлюб є оспорюваним та може бути визнаний недійсним за рішенням суду, за наявності підстав, визначених ст.39 СК України шлюб є недійсним в силу закону. Рішення суду про визнання шлюбу недійсним у такому випадку непотрібно, а актовий запис про шлюб може бути анульовано безпосередньо органом державної реєстрації актів цивільного стану. Вказані норми є ідентичними нормам ст.215 ЦК України щодо нікчемного та оспорюваного правочину. При цьому відсутність факту анулювання актового запису про шлюб не впливає на дійсність шлюбу. Відтак суд приходить до переконання про недійсність шлюбу, укладеного між [PERSON] та спадкодавцем. Відповідно відсутня презумпція спільності набутого ними майна. Разом із тим, на купівлю квартири надавав згоду спадкодавець. Відповідна згода надається для розпорядження спільним майном. У згоді не вказано про набуття квартири за особисті кошти відповідачки та у її особисту власність. Навпаки у заяві вказано, що купівля квартири відповідатиме інтересам сім`ї. Суд звертає увагу також на той факт, що відчуження спірної квартири не було можливим без згоди спадкодавця. При цьому відповідна згода очевидно не може братися до уваги у зв`язку із її складенням після смерті спадкодавця. Також очевидним є той факт, що відчуження квартири безпосередньо після смерті спадкодавця та з використанням підробленої його згоди на відчуження є спробою позбавити спадкоємців спадщини. Відповідачка не зверталася до суду для визначення правової визначеності щодо спірної квартири, а на 20-тий день після смерті спадкодавця надала довіреність на право відчуження квартири. Доводи відповідачки про те, що вона не знала про укладений нею шлюб не можуть бути прийняті, адже особа повинна знати інформацію про себе. Перед укладенням шлюбу відповідачка мала переконатися у відсутності перешкод для цього, зокрема перевірити факт розірвання попереднього шлюбу. Відтак суд приходить до висновку про те, що спірна квартира належала на праві спільної власності відповідачці [PERSON] та спадкодавцю. При цьому, за відсутності обґрунтування іншого, суду виходить із рівності часток у такому майні. За обставини прийняття спадщини після [PERSON] виключно позивачами, позовна вимога про витребування на користь кожного із позивачів по 1/6 частині (1/2 частина квартири ділиться між трьома спадкодавцями) квартири підлягає до задоволення. При цьому задоволення віндикаційного позову не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідає справедливому балансу інтересів сторін та є пропорційним заходом захисту порушеного права позивача. Описані висновки повністю спростовують заперечення відповідача проти позову. Інші вимоги щодо квартири не підлягають до задоволення з огляду на їх неефективність (визнання недійсність договору) та безпідставність (про визнання права власності). Позовні вимоги про стягнення із [PERSON] вартості автомобілів спадкодавця то такі не підлягають до задоволення з наступних підстав. Дійсно вбачається, що автомобілі увійшли до спадкової маси та в подальшому були відчуженні. Проте в\~матеріалах справи\~відсутні докази\~відчуження таких\~автомобілів саме\~ [PERSON] ,\~а також\~докази вартості\~таких чи\~аналогічних автомобілів\~саме на\~момент їх\~відчуження (долучені\~відповіді суб`єкта\~оціночної діяльності\~стосуються вартості\~аналогічних автомобілів станом на подання заяви про зміну предмету позову). Оскільки суд задовольняє позов про витребування квартири, сплачений позивачами судовий збір за майнову вимогу та за забезпечення позову підлягає відшкодуванню останнім володільцем квартири. Судовий збір в іншій частині не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат сторони не заявляли. Клопотань про скасування заходів забезпечення позову учасниками справи не подавалося.

Outcome: dismissed