Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

позивачка через свого представника - адвоката Волощука В. В. звернулась в суд з позовом до відповідача в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної й стягувати до повноліття дитини Стислий виклад позиції сторін позиція позивача Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] , на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2015, з твердої грошової суми в розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної й стягувати до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2015 з [PERSON] стягуються на її користь аліменти на утримання їх спільної дочки Ксенії в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття однак такий розмір є недостатнім, не вистачає коштів на ліки та не забезпечує базових потреб дитини. При цьому відповідач є здоровим та працездатним, має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач позов визнав в повному обсязі, про що подав письмову заяву. заяви та клопотання сторін та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.03.2024 відкрито провадження в справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 05.04.2024 справу відкладено за заявою відповідача. Ухвалою від 19.04.2024 справу відкладено за заявою відповідача. 06.06.2024 представником позивачки подано заяву про проведення розгляду справи за його та позивачки відсутності, позов підтримали. 06.06.2024 відповідач [PERSON] подав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі та проведення судового засідання в його відсутності. Розгляд справи по суті проведено 06.06.2024. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд перешкод в проведенні судового розгляду не вбачає, відповідно до ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При зазначенні дати ухвалення судового рішення та вказанні в резолютивній частині дати складання повного тексту судового рішення судом враховано висновок викладені в постанові ОП ВС від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, за яким у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.02.2012 (а.с. 9). Сторони по справі одружились 14.05.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.2011 (а.с. 10) та розлучились 02.02.2015, що підтверджується рішенням Гайворонського районного суду по справі № 385/74/15-ц (а.с. 7-8). Надалі позивачка 14.05.2021 одружилась та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 14.05.2021 (а.с. 11). Постановою про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 74022795 від 01.02.2024 Бершадським відділом ДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2015 по справі № 385/74/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] 31.01.2012 аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 450 гривень щомісячно, до досягнення дочкою повноліття (а.с. 12) Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром одержувача аліментів змінити вид і розмір аліментів, визначений рішенням суду. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області в справі № 385/75/15-ц присуджено до стягнення аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання доньки Ксенії в розмірі 450 грн, щомісячно. Виданий 05.02.2015 на підставі згаданого рішення виконавчий лист пред`явлений позивачкою [PERSON] до виконання, що вбачається з постанови державного виконавця від 01.02.2024 ВП № 74022795. Позивачка заявляючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів обґрунтовує, що розмір аліментів у 450,00 грн явно є недостатнім, не покриває потреби неповнолітньої доньки. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В порядку статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Визначений розмір аліментів зі спливом часу вочевидь не задовольняє потреби дитини, навіть з урахуванням індексації, розмір якої не досліджувався судом, бо не зазначався стороною. Як передбачають положення права, які регулюють заявлений спір, отримувати підвищений розмір аліментів, є безумовним правом сторони в інтересах дитини. При цьому суд враховує позицію відповідача, який позов визнав повністю, погоджуючись з необхідністю сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи, інтереси інших осіб, судом не встановлено, а тому підстави для постановлення ухвали про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову - відсутні. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачем, необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, пріоритет інтересів дитини, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, встановленого рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 03.02.2015 в справі № 385/75/15-ц, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим позов слід задоволити. Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Виконавчий лист № 385/75/15-ц, виданий відповідно до рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2015, про стягнення аліментів слід відкликати. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору в силу положень Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути повний розмір судового збору.

Outcome: approved