Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

03.01.2024 року ТОВ «Росвен\~Інвест Україна»\~звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою вимогу позивач мотивує тим, що 21.08.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2274490 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором Е374, про що свідчить п. 11 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Згідно договору позичальнику було надано грошові кошти у розмірі 10000 грн. на строк 30 днів. Відповідно до умов Договору, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах та у строки визначені в договорі. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту було встановлено наступні відсотки за користування кредитом 1,90 % в день стандартна процентна ставка, або 0,01 % в день знижена процентна ставка. 15 липня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2-15072022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату, а ТОВ «Росвен Інвест\~Україна»приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 15.07.2022 року до договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 року, ТОВ ««Росвен Інвест\~Україна»набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 32790 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 22790,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Росвен Інвест Україна» за кредитним договором № 2274490 від 21.08.2021 року в сумі 32790 грн. Посилаючись на викладене, позивач просить суд, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2274490 від 21.08.2021 року в сумі 32790 грн., а також судові витрати по справі. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року позов «Росвен Інвест Україна» задоволено в повному обсязі. 15.04.2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення. В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначила, що 22.02.2024 року Балтським районним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким задоволено позовну заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» до неї про стягнення заборгованості по кредитному договору, яке вона отримала в додатку «Дія». З рішенням відповідач змогла ознайомитися лише за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач не була повідомлена належним чином, у зв`язку з чим не з`являлася на призначені судові засідання та не приймала участі в розгляді справи. Щодо виниклої заборгованості, відповідач зазначила, що вона не згодна з сумою у розмірі 32790 грн., вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження перерахунку коштів саме у розмірі 10000 грн. первісним кредитором, саме на її банківські рахунки, доказів щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, а також сума процентів за користування кредитними коштами нарахована позивачем поза межами користування кредитом. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 08.05.2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 лютого 2024 року скасовано. Представник позивача ТОВ «Росвен Інвест Україна» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21.08.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір № 2274490 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума кредиту 10000,00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,90% в день, знижена процентна ставка 0,01% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою на дату укладення договору 24079,41% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою 15700,00 грн., а за зниженою процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 10030,00 грн. Згідно п. 3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до п. 4.2.7 договору у кожному випадку пролонгації/автопролонгації сума несплачених клієнтом процентів за користування кредитом, нарахованих в період строку кредиту та в період продовженого строку (п. 1.3, п. 4.1.5, п. 4.2.2 Договору), є простроченою та підлягає сплаті/зарахування у першу чергу, а Товариство має право на стягнення таких прострочених процентів, у тому числі у примусовому порядку. Договір підписано 21 серпня 2021 року електронним підписом Е374 Теплицькою О.В. Відповідно до додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2274490 від 21 серпня 2021 року [PERSON] мала наявність знижки на стандартну процентну ставку, період знижки 30 днів. Якщо клієнтом не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір платежів, що зазначенні в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 15700,00 грн, сума процентів за користуванням кредитом складе 5700 грн, реальна річна процентна ставка складе 24079,41% річних, загальна вартість кредиту складе 15700,00 грн. Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2274490 від 21 серпня 2021 року підписано 21 серпня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е374 Теплицькою О.В. 15 липня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2-15072022, у відповідності до умов якого, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «Росвен Інвест Україна» за плату, а ТОВ «Росвен Інвест\~Україна»приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 2274490. Відповідач [PERSON] зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2274490 від 21 серпня 2021 року не виконувала, в зв`язку з чим станом на 15.07.2022 року утворилась заборгованість в розмірі 32790 грн, з яких: 10000 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 22790,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (за період з 21.08.2021 року по 17.01. 2022 року). Порядок обрахування процентів чітко визначений в договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2274490 від 21 серпня 2021 року, паспортом споживчого кредиту і таблицею обчислення вартості кредиту (додаток №1 до договору). Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. За правилом ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст.\~3\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Ст.\~12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Установлено, що договір позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики. Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем [PERSON] належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість. Ст.\~76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановивши, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію кредитного договору, який укладений між сторонами, договір факторингу, а також розрахунок, що підтверджує користування відповідачем кредитними коштами, які останньою не повернені, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, також звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що ст.\~204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі позичальник не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ «Росвен Інвест Україна» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.\~204\~ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Оскільки відповідач умови договору № 2274490 від 21.08.2021 року своєчасно і в повному обсязі не виконувала, кредит не сплачувала, в результаті чого виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 15.07.2022 року складає 32790 грн., тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Росвен Інвест Україна» щодо стягнення\~заборгованості за договором № 2274490 від 21.08.2021 рокупідлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2684 грн., який позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved