Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач, у якому просить суд визнати батьківство останнього щодо дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частки його заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також вирішити питання судових витрат. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що з вересня 2016 року по січень 2017 року вона мала романтичні стосунки, у тому числі статеві стосунки, з [PERSON] та завагітніла. [INFO] позивачка народила дитину - [PERSON] , запис про батька якої було вчинено за її вказівкою, у порядку ст..135 СК України, тоді як відповідач є біологічним батьком їх спільної дитини. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Ураховуючи те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, будучи зобов`язаним відповідно до діючого законодавства, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, позивач не в змозі забезпечувати утримання доньки самостійно, тому наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву не подав. Ухвалою суду від 08.11.2023 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за зазначеним позовом, вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.1.2023 задоволено клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 05.03.2024 у справі призначено судово молекулярно - генетичну експертизу, а провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 10.05.2024 у зв`язку з надходженням висновку експерта провадження у справі відновлено. У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явились надавши до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримали, розгляд справи просили проводити за їх відсутності, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак раніше надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував обставини наведені у позові та проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З огляду на те, що учасники скористались своїм правом на розгляд справи за їх відсутності, відповідно до ст..211 ЦПК України, отож суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності учасників цивільної справи та не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності, встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.18), батьками дитини [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Як слідує із Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.19), запис про батька дитини [PERSON] , [INFO] , у Книзі реєстрації народжень провадився у порядку ст..135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері. Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати батьківство відповідача по відношенню до народженої нею дитини та стягнути із нього аліменти на її утримання. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частини друга і третя статті 5 Сімейного кодексу України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Також, разом з цим, відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно з п. 5 вказаної Постанови спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved