Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

У вересні 2022 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивувало тим, що 01 листопада 2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля CHEVROLET CAPTIVA BМ5906ВХ (Поліс) № AO-0007040882. 05 листопада 2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу CHEVROLET CAPTIVA BM5906ВХ під керуванням Відповідача, в наслідок якої було пошкоджено автомобіль MAZDA 3 AІ9521ІК після чого він самовільно залишив місце ДТП. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року ДТП сталася в результаті порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України, до того ж судом встановлено що Відповідач самовільно залишив місце пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача застрахована, Товариство сплатило 24 квітня 2020 року постраждалому власнику автомобіля MAZDA 3 AІ9521ІК страхове відшкодування в розмірі 11\~960,42 грн. Оскільки, відповідач самовільно залишив місце пригоди, позивач отримав право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу. У зв`язку із чим, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» грошові кошти у розмірі 11\~960,42 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~481,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5\~000,00 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 вересня 2022 року по справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін. У встановлений законом строк сторони заперечень щодо такого порядку не заявили. Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав. Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що 01 листопада 2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, BМ5906ВХ (Поліс) № AO-0007040882. 05 листопада 2019 року о 16 год. 35 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «Chevrolet Captiva» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Берковецька, 6Д в м. Києві, в порушення вимог п. 10.1 та 13.1 ПДР, при зміні напрямку руху не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] . Після цього [PERSON] в порушення п. 2.10 а ПДР покинув місце події. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року (справа №759/2501/20) [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП України та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. 05 листопада 2019 року потерпілий від ДТП, власник автомобіля «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування за договором (полісом) №АО7040882 від 02 листопада 2019 року. 06 листопада 2019 року потерпілий [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, де вказав детальний опис пошкоджень ТЗ отриманих при ДТП. Відповідно до Протоколу огляду транспортного засобу, 08 листопада 2019 року було проведено огляд транспортного засобу «Mazda 3» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до аварійного сертифікату 27-D/61/4 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу, MAZDA 3 (державний номер [NUMBER] ) та ремонтної калькуляції №27-D/61/4 вартості відновлювального ремонту КТЗ MAZDA 3 (державний номер [NUMBER] ) вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ становить 14\~352,51 грн. з урахуванням ПДВ або 11\~960,42 грн. без урахування ПДВ. Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування та страхового акту №\~ЦВ/19/6286 від 24 квітня 2020 року, сума страхового відшкодування становить 11\~960,42 грн. Згідно платіжного доручення №8303 від 24 квітня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало на користь потерпілого [PERSON] суму страхового відшкодування згідно страхового акту №\~ЦВ/19/6286 за договором страхування №АО-000704082 від 01 листопада 2019 року без ПДВ у розмірі 11\~960,42 грн. 15 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з регресною вимогою №03/4625, в якій запропонував відповідачу протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 11\~960,42 грн., за наслідками ДТП від 05 листопада 2019 року. Між тим, вказана вимога залишилася поза увагою відповідача та в добровільному порядку останнім не сплачена. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що: Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 38.1.1.ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Судом встановлено, що, цивільно-правова відповідальність відповідача, винуватця у ДТП, на момент вчинення ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», а саме транспортний засіб марки CHEVROLET CAPTIVA, BM5906ВХ, на підставі страхового полісу № АО/7040882. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року ДТП сталася в результаті порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України, до того ж судом встановлено що Відповідач самовільно залишив місце пригоди. Так як цивільно-правова відповідальність Відповідача застрахована, Товариство сплатило 24 квітня 2020 року постраждалому власнику автомобіля MAZDA 3 AІ9521ІК страхове відшкодування в розмірі 11\~960,42 грн. Оскільки, відповідач самовільно залишив місце пригоди, позивач отримав право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 11\~960,42 грн. Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини 5 статті 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Від відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи, не надходило. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача адвокатом Білиновою Анастасією Вікторівною на підтвердження надання правничої допомоги надано копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги Серія АІ №1272167, копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю Серії КС №8426/10, копію посвідчення адвоката України, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області №76 від 28 листопада 2019 року, копію витягу з договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та Адвокатським бюро «Грідін і Партнери», копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського бюро «Грідін і Партнери», завдання-доручення від 08 вересня 2021 року №158 до договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) від 05 серпня 2022 року, виконаних за договором про надання правничої допомоги від 14 травня 2019 року загальною вартістю 5\~000,00 грн. та платіжне доручення №21523 від 04 жовтня 2021 року, відповідно до якого ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь АБ «Грідін і Партнери» грошові кошти у сумі 24\~000,00 грн за надану правничу допомогу. Таким чином, є документально підтвердженими витрати на правничу допомогу у розмірі 5\~000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2\~481,00 грн.

Outcome: approved