Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] 20 грудня 2019 року звернулася до Московського районного суду м.Харкова з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання за ними права власності по 66/400 частин домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову вказали, що позивачі між собою є сином та матір`ю, а відповідачі є дідом та бабою позивача [PERSON] з боку батька [PERSON] . Прадіду [PERSON] та діду чоловіка [PERSON] - [PERSON] належало на праві власності 66/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . 10 серпня 1988 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений нотаріусом Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого все своє майно заповів своєму онуку [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем. Із заявами про прийняття спадщини після його смерті до нотаріальної контори ніхто не звертався. [PERSON] також склала заповіт від 10 серпня 1988 року на все свої майно на ім`я онука [PERSON] , а [INFO] [PERSON] померла. На час смерті [PERSON] її онук [PERSON] , на користь якого вона склала заповіт, постійно з часу свого народження проживав у будинку [ADDRESS] разом зі своїми батьками та дідусем з бабусею. У середині 1980-х років батькам [PERSON] - відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON] та їх сину [PERSON] була надана 1-кімнатна квартира [ADDRESS] та з того часу вони зареєстровані у цій квартирі. Проте фактично до квартири переїхали відповідачі, а їхній син [PERSON] залишився проживати з бабою та дідом. Позивач [PERSON] стала проживати однією родиною з [PERSON] по [ADDRESS] ще з червня 1991 року, ще до реєстрації шлюбу та за життя діда та баби [PERSON] . 12 червня 1992 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу батьки чоловіка позивачки запропонували їй також зареєструватися у квартирі [ADDRESS] з метою розширення, що вона і зробила, але фактично залишилася проживати по [ADDRESS] , де проживає і зараз. Позивач [PERSON] також з народження [INFO] і по цей час проживає у будинку [ADDRESS] , але зареєстрований у квартирі [ADDRESS] . У лютому 1992 року [PERSON] , баба [PERSON] , отримала травму ноги та була прикута до ліжка, а позвиач [PERSON] та її чоловік [PERSON] опікувалися нею, оскільки проживали разом у будинку. Після смерті [PERSON] її онук [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав у будинку, користувався всім майном, сплачував комунальні послуги, мав на руках всі правовстановлюючі документи на будинок, які за життя передала йому [PERSON] . Таким чином, [PERSON] прийняв спадщину фактично, однак до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Відповідач [PERSON] спадщину після свої матері [PERSON] не прийняв ані фактично, ані юридично шляхом подання заяви про прийняття спадщини. [INFO] [PERSON] помер. Спадкова маса після його смерті складається з 66/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , які він успадкував після смерті своєї бабусі. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі , як син та дружина, та відповідачі, як батьки, по 66/400 частин домоволодіння, оскільки останні були зареєстровані разом із спадкодавцем у квартирі [ADDRESS] . Нещодавно їм стало відомо, що відповідач [PERSON] у 2019 році звернувся до Харківської державної нотаріальної контори № 3 з питання оформлення спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] . На доказ прийняття спадщини саме ним [PERSON] надав документи на будинок та ощадну книжку, якими заволодів хитрістю вже після 6 місячного строку, забравши їх з будинку без дозволу свого сина [PERSON] . Таким чином, [PERSON] спадщину після своєї матері не прийняв, так як не подавав заяви у встановлений 6-місячний строк та не вступив фактично в управління або володіння спадковим майном. Вказують, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв саме [PERSON] , оскільки протягом 6 місяців вступив в управління майном, яке належало спадкодавиці, проте не оформив спадщину нотаріально. У зв`язку з цим, вони не мають можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі, тому звернулися до суду з позовом. Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Букреєвої І.А. від 21 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (том 1 а.с.58). Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова Харченко А.М. від 14 серпня 2020 року справу прийнято до провадження (том 1 а.с.81). 01.02.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] подали до суду заяву до [PERSON] та [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій остаточно просили суд: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] , [PERSON] права власності по 66/400 частин домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (том 1 а.с.94-98). Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 07 вересня 2021 року провадження по справі зупинено до 05 жовтня 2021 року до залучення у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який вибув з процесу у зв`язку зі смертю (том 1 а.с.120). На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 квітня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, поновлено провадження по справі, витребувано з Четвертої харківської державної нотаріальної контори відомості про спадкову справу та осіб, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] (том 1 а.с.124). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09 червня 2023 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Губської В.А. копію спадкової справи № 63/2021 після померлого [INFO] [PERSON] ( том 1 а.с.140). На виконання вимог ухвали суду приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Губською В.А. надано копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] (том 1 а.с.207-286). Протокольною ухвалою від 19 лютого 2024 року виключено з числа відповідачів [PERSON] , у зв`язку з його смертю, при цьому спадкоємці не залучалися в якості правонаступників, оскільки спадщину після його смерті прийняла інший відповідач [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2024 року витребувано з Третьої харківської міської нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , з Четвертої харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] (том 2 а.с.13). На виконання вимог ухвали суду вказані спадкові справи надіслані до суду (том 2 а.с.29-127). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 квітня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов прохав задовольнити (том 2 а.с.1). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомила (том 2 а.с.27-28, 142-143). Заслухавши думку учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до наступного висновку Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Міським бюро РАЦС м.Харкова від 16 грудня 1991 року, а/з 17389 (том 1 а.с.32). За життя [PERSON] був власником 66/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] , на підставі Договору дарування, р№ 1-1189, посвідченого Третьою харківською державною нотаріальною конторою 26.03.1986; Свідоцтва про право власності 08.10.1970, РЖУ Московського району м.Харкова; Рішення суду № 2-1253, 16.09.1970, Московського району м.Харкова, про що свідчить відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно ( Інформаційна довідка № 366343536 від 19.02.2024) (том 2 а.с.19-20). [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Міським бюро РАЦС м.Харкова від 19 квітня 1992 року, а/з № 5551 (том 1 а.с.33). [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною, що слідує із Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 31 серпня 1961 року (том 2 а.с.35). [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис 7/1815 від 27.07.1942 року, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 97.12.1944 року (том 2 а.с.85). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Харківською міським відділом РАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), а/з № [NUMBER] (том 1 а.с.113). [PERSON] був одружений із [PERSON] , з 17 травня 1969 року , що слідує із Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28 травня 1986 року (том 1 а.с.237). [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON] , [INFO] , що слідує із Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00032347126 від 31 серпня 2021 року (том 1 а.с.244-245). [PERSON] був одружений із [PERSON] (на даний час [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12 червня 1992 року та свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11 червня 2005 року) (том 1 а.с.36-37). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мали сина [PERSON] , [INFO] , що слідує із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 лютого 1993 року, виданого Палацом новонароджених м.Харкова, а/з № 840 (том 1 а.с.35). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Міським відділом РАЦС № 4 Харківського ОУЮ від 14 жовтня 2002 року, а/з 7740) (том 1 а.с.34). 10 серпня 1988 року [PERSON] склав заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] , посвідчений Третьою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2182 (том 2 а.с.102). Після його смерті спадкова справа не заводилася, що слідує із Постанови державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 грудня 2019 року (том 1 а.с.23). 10 серпня 1988 року [PERSON] склала заповіт на все своє майно на ім`я [PERSON] , посвідчений Третьою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2183 (том 2 а.с.101). Після її смерті заведена спадкова справа № 190/2019 від 23.07.2019 року, реєстраційний номер у спадковому реєстрі № 64500637, в Третій Харківській міській державній нотаріальній конторі на підставі заяви сина [PERSON] (том 2 а.с.53, 82). Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 ЦК України, згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце тоді, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу ст. 548 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із положень п. 113 Інструкції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Як передбачено ст. 560 ЦК Української РСР (в редакції Закону 1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Із положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як передбачено ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступила в управління та володіння майном (копія домової книги за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с.103-108)), однак спадщину у вигляді 66/100 частин будинку по [ADDRESS] на своє ім`я не оформила. [PERSON] на час смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] постійно проживав разом з ними за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявністю у нього правовстановлюючих документів на будинок за місцем проживання, копії яких додані до позову його дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (том 1 а.с.17-20), Актом сусідів від 03.12.2019 року (том 1 а.с.38). Факт фактичного проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтверджується медичною документацією на дитину [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с.39-42), квитанціями про оплату комунальних послуг, Договорами про надання комунальних послуг (том 1 а.с.43-53). Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Таким чином, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступив в управління та володіння майном, так як постійно проживав із спадкодавцями на момент їх смерті за адресою: [ADDRESS] , а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачів про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . Також судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] , син [PERSON] (неповнолітній на час смерті батька) та батьки - [PERSON] та [PERSON] , в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки проживали та були зареєстровані разом з померлим (Постанова Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 грудня 2019 року (том 1 а.с.23) та копія поквартирної картки за адресою: [ADDRESS] (том 2 а.с.34)). Враховуючи, що [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 66/100 частин будинку по [ADDRESS] , однак на своє ім`я за життя її не оформив, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання за його спадкоємцями, а саме сином [PERSON] та дружиною [PERSON] , права власності по 66/400 частин будинку по [ADDRESS] за кожним. Отже, позовні вимоги у вказаній частині заявлених вимог підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved