Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 25 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним. В обґрунтування вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що 03 серпня 2001 року на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 672 купівлі продажу будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , житловою площею 44,9 кв. м., з вбиральнею кам`яною літ З, тамбуром з, сараєм кам`яним літ І, гаражем кам`яним літ. К, замощенням № 1, спорудами № 5,8,10,13. Даний договір було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 03.08.2001 року за реєстровим № 1062. На даний час позивач має намір укласти договір відчуження належного їй будинку, для чого звернулася до державного реєстратора ЦНАП Веселинівської селищної ради для реєстрації відповідного договору, проте отримала відмову, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку № 672 від 03.08.2001 року потребує нотаріального посвідчення та рекомендовано звернутися до суду за захистом свого майнового права. За вказаних обставин позивач [PERSON] позбавлена можливості розпорядитись належним їй майном, а тому звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу № 672 від 03 серпня 2001 року житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі та зареєстрований Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1062 від 03.08.2001 року. Ухвалою суду від 03 травня 2024 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але до суду від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника та позивача, позовні вимоги підтримують повністю. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про день\~та час\~розгляду справи\~повідомлена через\~оголошення,\~опубліковане на\~офіційному веб-сайті\~суду на\~порталі Судова\~влада України\~та направлено\~на її\~адресу судову\~кореспонденцію,\~що відповідно\~до статті\~128\~ЦПК України\~вважається належним\~повідомленням сторони\~про судове\~засідання.\~Причини неявки\~суду невідомі.\~Відзив на\~позов не\~надійшов. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 07.06.2024 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо\~відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03 серпня 2001 року позивач [PERSON] , як член біржі, придбала у члена біржі [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] (Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 3650 Веселинівський район ліквідовано, а Веселинівську селищну раду, до складу якої входить селище міського типу Веселинове, віднесено до Вознесенського району Миколаївської області) району Миколаївської області, про що між ними було укладено Договір купівлі- продажу нерухомого майна (надалі Договір), зареєстрований в Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 672 від 3 серпня 2001 року. (а.с.5) . Відповідно до Договору [PERSON] придбала у власність житловий будинок А, житловою площею 44,9 кв. м., з вбиральнею кам`яною літ З, тамбуром з, сараєм кам`яним літ І, гаражем кам`яним літ. К, замощенням № 1, спорудами № 5,8,10,13, вартістю 2000 (дві тисячі) гривень (п. 1, 5 Договору). Згідно з умовами Договору договір зареєстрований в Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 672 від 3 серпня 2001 року та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає (п.11). 03 серпня 2001 року на підставі цього Договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації було здійснено реєстрацію права власності та видано реєстраційне посвідчення, записано за реєстровим № 1062. (а.с. 6). На даний час позивач має намір укласти договір відчуження належного їй будинку, для чого звернулася до державного реєстратора ЦНАП Веселинівської селищної ради для реєстрації відповідного договору, проте отримала письмове роз`яснення за № 25303-01-03-2024 від 22.03.2024 року про те, що згідно ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі- продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин та рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду (а.с. 9). Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено 03.08.2001 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року Так, частиною 2 ст. 9 ЖК України передбачалося, що «Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України». Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торгівельних операцій. Статтею 2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених для обігу на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, одним з правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, визначала Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (п. 9 Додатку № 1). Пунктом 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства України від 18 червня 1994 року № 18/5, прямо передбачалося, що право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчуються, може бути підтверджено, договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі. За такого вбачається, що реєстрація Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі, (а не посвідченого нотаріусом), станом на серпень 2001 року не суперечила чинному на той час законодавству. З досліджених судом доказів встановлено, що дійсно сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, а саме позивач прийняла зазначене майно та документи, сплатила [PERSON] за житловий будинок грошові кошти та користується ним по теперішній час. Таким чином, враховуючи те, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та частково виконали взяті на себе зобов`язання, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, договір купівлі-продажу житлового будинку необхідно визнати дійсним та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved