Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

13 лютого 2024 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 20 лютого 2023 року надав відповідачу позику у розмірі 5\~000,00 доларів США на строк до 15.04.2023, про що відповідач надав відповідну розписку. Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику у повному обсязі не повернув. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь основну суму боргу у розмірі 5\~000,00 доларів США, а також 122,83 доларів США 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. У судове засідання сторони не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки належним чином повідомлений відповідач повторно не прибув у судове засідання та не подав відзиву на позов, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 20.02.2023 відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 5 000,00 доларів США готівкою (а.с. 7). Наведена обставина підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки та сторонами не заперечується. У розписці вказано строк повернення заборгованості до 15.04.2023. Станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення грошових коштів у розмірі 5 000,00 доларів США не виконав, що стало причиною звернення до суду з позовною заявою. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. В першу чергу, суд вважає за необхідним визначитися з правом, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року. Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки відповідача суд зазначає, що у ній чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 5\~000,00 доларів США. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У розглядуваному випадку, у наданій відповідачем розписці встановлений строк повернення позики до 15.04.2023. Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надав, а тому заборгованість за основною сумою позики у розмірі 5\~000,00 доларів США слід стягнути з відповідача на користь позивача. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, позивач не вправі нараховувати відповідачу 3% річних, передбачених ст.625 ЦК України, у розмірі 122,83 доларів США за період з 15.04.2023 по 07.02.2024 включно, адже після 24 лютого 2022 року таке нарахування неможливе у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1\~877,50 грн. (5 000 х 37,55х1%).

Outcome: partial