Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з газопостачання у сумі 40\~290,43 грн основного боргу; 15\~189,49 грн інфляційних втрат та 2\~811,50 грн 3% річних, покликаючись на невиконання останніми взятих на себе зобов`язань щодо оплати комунальних послуг. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 21 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 09 листопада 2023 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Витребувано у позивача повний розрахунок заборгованості, яка утворилась за адресою: [ADDRESS] , з постачання природного газу у сумі 40\~290,43 гривень. Відповідачем [PERSON] , 08 січня 2024 року подано відзив на позовну заяву, в якій просить припинити провадження у справі, у зв`язку із неналежністю позивача та визнати нікчемним типовий договір розподілу природного газу та таким, що є неукладеним. 28 березня 2024 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано відзив на позовну заяву, який не містить підтверджень надіслання (надання) такого позивачу. Відповідно до ч.7\~ст.178 ЦПК України\~відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Аналогічний строк визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі. Як унормовано приписами п.6 ч.2 ст.43, ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З матеріалів справи вбачається, що відповідачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідачі у порядку п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України вважається такою, яким вручено судове рішення 06 вересня 2023 року. Більше того, відповідачем [PERSON] було отримано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками, безпосередньо у суді 05 грудня 2023 року, а адвокат Осташевський А.М. ознайомився із матеріалами справи 06 грудня 2023 року. Однак відзиви на позовну заяву були подані до суду лише 08 січня 2024 року та 28 березня 2024 року, тобто із пропуском такого строку. Виходячи із принципу змагальності в цивільному процесі, визначеному ст.12 ЦПК України, прав та обов`язків сторін у справі, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити процесуальний строк за їх обґрунтованим зверненням. Відповідачами не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву та поважних причин для цього не наведено, а тому суд позбавлений можливості вирішувати вказані питання з власної ініціативи. Оскільки відповідачами зазначені вимоги закону дотримані не були, а тому суд не приймає такі до уваги. Водночас жодних доказів до відзиву не долучались. Ухвалою суду від 30 травня 2024 року повернуто [PERSON] зустрічну позовну заяву про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» неналежним позивачем, а споживача неналежним відповідачем. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив такий задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник просили у задоволенні позову відмовити. Застосувати строк позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Відповідачем [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи, розглядаючи яке суд дійшов наступного. Провадження у даній справі відкрито 21 серпня 2023 року та судом створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, проте відповідач [PERSON] своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав як і жодних письмових аргументів та доказів, як це передбачено цивільним процесуальним законодавством. А тому з метою дотримання прав позивача на доступ до правосуддя та балансу інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, відкладення не може бути виправданим, розцінюється судом як затягування розгляду справи та зловживання процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). Судом установлено, що зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Указане не заперечується сторонами та підтверджується відповідями із Єдиного державного демографічного реєстру від 14 серпня 2023 року та відповіддю Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 18 серпня 2023 року. Позивачем ТзОВ «Львівгаз збут» за вказаною адресою надавалися послуги з постачання природного газу. Як визначено ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст.ст.1,\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» \~(у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин). За приписами п.2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2496, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням\~статей 633,\~634,\~641\~та\~642\~Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов\~Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2\~ст.625 ЦК України. Докази ненадання чи неналежного надання житлового-комунальних послуг, як і відомості про включення відповідача як пільговика до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (положення про такий реєстр затверджене постановою Кабінету Міністрів України за № 117 від 29 січня 2003 року), у матеріалах справи відсутні Згідно з розрахунком позивача за спірною адресою станом на 01 грудня 2020 року утворилася заборгованість за спожитий природний газ у сумі 40\~290,43 грн, а також інфляційні втрати у сумі 15\~189,49 грн та 3 % річних у сумі 2\~811,50 грн, за період з 01 січня 2021 року по 01 квітня 2023 року. Суд частково погоджується з доводами відповідача, що позивачем порушено строк позовної давності, з огляду на наступне. Згідно зі ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 4\~ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст.264 ЦК України). Як вбачається з наданого розрахунку, відповідачами частково було сплачено у березні 2020 року заборгованість у сумі 304,82 грн, відтак перебіг позовної давності переривався. Разом з тим, пунктами 12, 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У відповідності до\~Закону України\~«Про захист\~населення від\~інфекційних хвороб» постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»\~з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Такий неодноразово продовжувався та діяв до 24:00 год 30 червня 2023 року. Указом Президента України № 64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено та такий триває і на даний час. Утім, на момент звернення до суду строк позовної давності за період з липня 2015 року по лютий 2017 року (відповідно до розрахунку боргу) був пропущеним. З урахуванням спливу строку позовної давності, про що заявлено відповідачами, з останніх на користь позивача підлягає до стягнення 27\~816,95 грн основного боргу, за період з березня 2017 року по травень 2023 року, згідно із нарахуванням боргу. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.\~Відповідачами наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Розглядаючи вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 15\~189,49 грн та 3 % річних у сумі 2\~811,50 грн, за період з 01 січня 2021 року по 01 квітня 2023 року, суд дійшов наступного. Так. положеннями ч.2 ст.625\~ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України\~від 05 березня 2022 року за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~ (у редакції на час звернення до суду) встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:\~\~нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;\~\~припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. За вимогами ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у сумі 3\~679,94 грн та 3 % річних у сумі 958,00 грн, за період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів. З урахуванням несплати відповідачами житлово-комунальних послуг з них на користь позивача в солідарному порядку (ст.541 ЦК України) підлягає до стягнення заявлена сума боргу. Порушене відповідачами цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.\~Відтак позов підлягає частковому задоволенню. У порядку\~ст.141 ЦПК України\~на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 1494,37 грн судового збору (по 498,12 грн з кожного), пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved