Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач, в особі свого представника - адвоката Руденка С.Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У період спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Майже одразу, після народження їх спільного сина, сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо, не спілкуються між собою, однак незважаючи на їх відносини, позивач спілкувався із сином та приймав участь у його вихованні та розвитку і відповідачка не перешкоджала цьому жодним чином. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь останньої на утримання малолітнього сина у розмірі частини всіх видів (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Після повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, позивач поселив відповідачку та їх спільного сина у себе вдома, однак через декілька тижнів відповідачка забрала їх спільного з позивачем сина та зникла, після чого на зв`язок не виходила. Фактично із моменту зникнення сина, відповідачка на телефонні дзвінки не відповідає, жодного разу не зателефонувала позивачу та про фактичне місце проживання дитини не повідомила, що вказує на факт ізолювання дитини від позивача. На усі спроби зв`язатися з відповідачкою через спільних знайомих або її батьків, з метою узгодження побачень чи простого спілкування по телефону та інші мобільні додатки позивача з сином, відповідачка не реагує, а тому такі її дії позивач розцінює як перешкоди у спілкуванні з дитиною. 09.09.2022 позивач звернутися із заявою до Деснянського УП ГУНП у м. Києві про створення перешкод у спілкуванні з сином та ймовірного завдання тілесних ушкоджень сину з боку відповідачки. За результатами звернення позивача Деснянським УП ГУНП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР №12022105030001044 від 09.09.2022 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, а тому позивач змушений був звернутися до суду з вищевказаним позовом та просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] із своїм сином [PERSON] та визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні із сином, встановивши графік, зазначений у позовній заяві. Ухвалою судді від 06.02.2023 було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 10.03.2023 від представника відповідачки - адвоката Мілетич О.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідачки заперечує проти позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що дійсно під час спільного проживання з позивачем у них народився син - [PERSON] , [INFO] .. У зв`язку із систематичними проявами з боку позивача домашнього насилля відносно відповідачки у період часу березень - квітень 2022 року, спільне проживання між ними було припинено. Зазначені у позовній заяві обставини не вбачають, факт будь-якого порушення відповідачкою права позивача у спілкуванні з їх спільною дитиною, а тому сторона відповідачки вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 23.03.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Руденка С.Ю. надійшла відповідь на відзив на позов, відповідно до якої зазначають, що твердження сторони відповідачки жодним чином не підтвердженні та є наклепом, з метою ізоляції сина від позивача, що ніяк не свідчить про її мотиви підтримки інтересів дитини. А тому враховуючи те, що відповідачка всіляко чинить та створює умови за яких син не має змоги бачитися з батьком, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. 03.04.2023 представником відповідачки - адвокатом Дубчак Л.С. подано заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначають, що подаючи позов до суду, особа заявляє про наявність спору та наявність порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивач не звертався до відповідачки із вимогою чи навіть пропозицією про участь у вихованні та розвитку сина, а тому будь-який спір в даному випадку не виникав, разом з тим, відповідачка не перешкоджає спілкуванню позивача з сином, позивачем не надано жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним обставини, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 17.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Руденко С.Ю. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові та поданих по суті спору заявах. Представники відповідачки - адвокати Мілетич О.О. та Дубчак Л.С. заперечували проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях та викладених у письмовому вигляді судових дебатах. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не прибув, під час розгляду справи просили суд прийняти рішення згідно вимогам чинного законодавства. Суд, заслухавши вступне слово (пояснення) сторін та їх представників, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.. Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а/з № [NUMBER] ) (а.с.17 т.1). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.07.2021 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] із матір`ю [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь останньої на утримання малолітнього сина у розмірі частини всіх видів (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18-21 т.1). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Позивач, як батько малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] має рівні з матір`ю дитини [PERSON] права та обов`язки щодо сина незалежно від того, що [PERSON] проживає окремо від дитини. Таке рівне право на спілкування з обома батьками має й дитина. Позивач визнає свій обов`язок щодо участі у вихованні дитини та її розвитку та має намір активно приймати участь у вихованні дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1-3 ст. 157 СК України). Самостійно вирішити питання щодо участі у спілкуванні та вихованні спільних дітей сторони не можуть. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.2 ст. 159 СК України). Частини 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Як вбачається із Висновку щодо визначення способів участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною №102/03/38-4045 від 27.09.2023 року, наданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 07.09.2023 року № 16) з метою забезпечення прав та інтересів дітей вважає за доцільне визначити участь батька, [PERSON] , з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , шляхом необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку, у тому числі шляхом використання програм «Sкуре», «Vіbег», «Теlеgram» чи інших месенджерів в будь-який вільний для дитини час, з урахуванням розпорядку дня дитини, а саме навчального процесу, відвідування гуртків, відпочинку дитини, тощо. Згідно із ч.2 ст.1 СК України, метою регулювання сімейних відносин є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до вимог ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ході розгляду справи, судом було допитано свідків, які показали наступне. Свідок [PERSON] показала суду, що позивачка є її донькою, яка наразі проживає зі своїм сином за кордоном. Спілкуються вони рідко. Спочатку у [PERSON] та [PERSON] були гарні відносини, вони сумлінно виконували батьківські обов`язки відносно свого сина. Після 24.02.2022 вони усі виїхали до Обухівського району. Там у [PERSON] із свекрухою відносини не склалися. [PERSON] випровадив [PERSON] з дому, щоб вона собі шукала притулок у іншому місці, дитина залишалась з ним. Свідок вказала, що вона допомогла донці забрати сина до неї, потім вони поїхали у Рівне, а там вже за кордон. [PERSON] заблокувала зв`язок із [PERSON] , оскільки вона його боїться. Донька вирішила, що буде жити окремо. Декілька разів між [PERSON] та [PERSON] були бійки, і вони це бачили. [PERSON] провокувала [PERSON] , він не стримувався. Коли вони з онуком повернулися з - за кордону, донька була проти зустрічей онука з [PERSON]. Потім [PERSON] забрала телефон і заблокувала контакти. Останній раз бачила доньку та онука півтора роки тому. Вони проживають у Румунії. [PERSON] говорить, що він ходить там у садочок. Спілкуються з онуком раз у два - три тижні. Свідок [PERSON] показав суду, що знає про відносини [PERSON] та [PERSON] . Найбільше кого жаль у даній ситуації, то це дитину. Був свідком конфліктів між [PERSON] та [PERSON] . Знає, що [PERSON] забрала дитину і відключила телефон, на зв`язок не виходила. З дитиною та [PERSON] свідок не спілкується, вони проживають у Румунії. З [PERSON] добрі відносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка з малолітнім сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак наразі проживають в Руспубліці Румунії та мають статус тимчасово захищених осіб. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Визначений позивачем способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиноюпризводить до обов`язку проживати відповідачку разом з малолітньою дитиною у місці проживання, істотним чином порушуючи конституційний принцип щодо вибору місця проживання, а наявність на території України воєнного стану, порушує не тільки право особи на вільний вибір місця проживання, а ще й ставить під загрозу життя відповідачки та малолітньої дитини, оскільки ситуація щодо безпекових заходів змінюється досить швидкоплинно, а відтак, в умовах воєнного стану, відповідачка не має можливості гарантувати проживання її та малолітньої дитини в одному місці. Таким чином, виходячи з найкращих міркувань при вирішенні спору щодо усунення перешкод у спілкуванні та встановлення регламенту зустрічі з сином, беручи до уваги те, що Службою у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано висновок з урахуванням віку дитини, особливостей її розвитку, навчання та виховання, необхідності дотримання розпорядку дня та відпочинку, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з дитиною - малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та вважає за доцільне встановити способи участі у вихованні та спілкуванні батька, [PERSON] , з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , шляхом необмеженого спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку, у тому числі шляхом використання програм «Sкуре», «Vіbег», «Теlеgram» чи інших месенджерів в будь-який вільний для дитини час, з урахуванням розпорядку дня дитини, а саме навчального процесу, відвідування гуртків, відпочинку дитини, тощо. У задоволенні іншої частини позовних вимог позову, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial