Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що на протязі останніх кількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Шлюб існує лише формально. З 2021 року вони разом не проживають, утворивши родину, не змогли зберегти її. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Нічого спільного між ними, як членами подружжя, не залишилось. Спільне господарство вони припинили вести задовго до подачі позовної заяви, мають окремий бюджет. Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання якої не виникає. Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 14.02.2024 за клопотанням представника відповідача [PERSON] , було надано сторонам по вказаній справі строк на примирення терміном на два місяці. 15.04.2024 позивач подав клопотання, в якому просив справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Одночасно повідомив, що строк на примирення терміном на два місяці ситуацію в їхніх стосунках не змінив. Між ними відсутнє взаєморозуміння, сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому вважає, що збереження сім`ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. Крім того, зазначив, що наміри представника відповідача щодо надання строку на примирення йому не зрозумілі, оскільки 23.01.2024, тобто на час винесення ухвали про надання строку на примирення, відповідач зверталася до державного реєстратора в Норвегії із заявою про розлучення.\~\~ Представник відповідача [PERSON] 15.04.2024 надав заяву, в якій просив розгляд справи відкласти, так як він має намір прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім того, повідомив, що аналогічний позов вже розглядається за місцем мешкання подружжя в Норвегії. Докази на підтвердження вказаного факту ним буде подано на наступне судове засідання.\~\~\~ Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи. Відзиву на позов відповідачем не подано. Позивач надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Погоджується на заочний розгляд справи. Стороною відповідача будь-яких клопотань, доказів не подано.\~ Врахувавши позиції сторін, наведені в їх письмових заявах, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України. У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Відповідно, вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. ст. 75 -77 Закону). У п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Оскільки, сторони є громадянами України, які на даний час проживають за її межами - на території Норвегії, відповідно вказана справа є справою з іноземним елементом. Положеннями ст. ст. 60, 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст. 75 даного Закону підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі. Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. В ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» законодавець закріпив підстави визначення підсудності справ судам України. Так, серед інших, суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом і у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Відтак, оскільки, сторони є громадянами України та мають зареєстроване місце проживання в Україні на території Овруцької ОТГ, що підтверджується копією паспорту позивача та довідкою виконкому Овруцької міської ради від 07.12.2023 №10-04/540,\~\~ позов про розірвання шлюбу до Овруцького районного суду Житомирської області подано позивачем 30.11.2023 і до відкриття провадження у справі суду не було надано будь-яких відомостей про проживання сторін на території іноземної держави, а також про те, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, (напроти в позові позивач повідомив суд, що ним не подано іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав), враховуючи, що сторонами не надано будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували посилання позивача та представника відповідача про розгляд аналогічного позову в іноземній державі Норвегії, шлюб укладався на території України, справа підсудна судам України, а саме: Овруцькому районному суду Житомирської області. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.12.2019 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 08.12.2019 (актовий запис №169). Орган реєстрації Овруцький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.\~ Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Статтею 112 СК України передбачено, що суд\~ з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя\~ подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм.\~ Під час судового розгляду справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Позивач повідомив, що вони з 2021 року припинили спільне проживання та проживають окремо. Доказів про протилежне суду не надано. За строк, наданий сторонам судом на примирення, вони не примирилися, що вбачається з письмового клопотання позивача. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави.\~\~

Outcome: approved