Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

Позивач Органу опіки\~і піклування\~Бучанської міської\~радизвернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , стосовно його дитини - малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягнути щомісячно з громадянина [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту відкриття судового провадження і до досягнення дитиною повноліття, на користь установи або особи, що буде утримувати дитину. В обґрунтування позову зазначено, що матір дитини, громадянка [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (свідоцтво про смерть [NUMBER] , актовий запис № 1165 від 19.08.2022 року, видане Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.08.2022). Батько дитини, громадянин [PERSON] , [INFO] , після смерті матері дитини був мобілізований та перебував в лавах Збройних Сил України, однак після демобілізації (з грудня 2022) залишив сина без батьківського піклування, утриманням, вихованням дитини не займається, навчанням та дозвіллям не цікавиться, проживає окремо від дитини за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилянням батьків від виконання своїх обов`язків (Наказ начальника служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради від 15.06.2015 року, № 19). Малолітній [PERSON] , [INFO] , з 07.09.2022 по 04.12.2022 був влаштований в патронатну сім`ю. Після повернення громадянина [PERSON] до місця свого проживання у м. Буча Київської області, малолітній [PERSON] , [INFO] , був повернутий в рідну сім`ю батьку [PERSON] . Неповнолітня сестра [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , після смерті матері була тимчасово влаштована до родини вітчима [PERSON] , який дав зобов`язання дбати про неї та про рідного сина [PERSON] , однак свої зобов`язання не виконав, залишив обох дітей без батьківського піклування, зловживає алкогольними напоями, не працевлаштований. Дитина тривалий час проживає із неповнолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яка здійснює за ним догляд. Звертає увагу, що 22.05.2023 року питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків та самоусунення від їх виконання громадянином [PERSON] неодноразово заслухувалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області. Під час засідання комісії з питань захисту прав дитини батько дитини, [PERSON] , повідомив, що він не порушує права власного сина та проживання окремо від малолітньої дитини, відсутність забезпечення дитини, залишення на виховання та утримання його на неповнолітній сестрі не є ухилянням батьків від виконання своїх обов`язків. На поради членів комісії щодо належного виконання батьківських обов`язків не реагував, поводив себе агресивно. Як наслідок, 25.05.2023 виконавчим комітетом Бучанської міської ради прийнято рішення № 314 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] » з відповідним додатком. За отриманою інформацією батько дитини, громадянин [PERSON] , не працює, періодично зловживає алкогольними напоями, свідомо ухилився від виконання батьківських обов`язків, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться нею, не задовольняє її потреби, її подальша доля його не цікавить, залишив її на неповнолітню сестру [PERSON] . Станом на 25.05.2023 ситуація не змінюється, обставини, що негативно впливають на життя, стан здоров`я та розвиток дитини, функціонування сім`ї, родина не може подолати. Окрім того, 30.05.2023 виконавчим комітетом Бучанської міської ради прийнято рішення № 353 «Про влаштування малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сім`ю патронатного вихователя», як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. За переконанням позивача, громадянин [PERSON] , [INFO] , не справився з виконанням батьківських обов`язків утримувати дитину, не зміг створити дитині належних умов для виховання та розвитку, не має самостійного доходу, щоб забезпечити матеріальні і духовні потреби дитини. 16 листопада 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2024 року було закрито підготовче провадження, та призначено судовий розгляд по суті. У судовому засіданні, призначеному на 15.05.2024 року, представник позивача обґрунтувала необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, зауваживши, що останній не працює, не здійснює догляд за дитиною та не цікавиться її життям, окрім того дитина перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Відповідач [PERSON] із заявленим не погодився, вказавши, що працює неофіційно, з дитиною постійно підтримує контакт та виступає проти позбавлення батьківських прав. Зауважив, що дійсно залишав малолітнього [PERSON] проживати зі старшою донькою - [PERSON] , якій на той час було 17 років, оскільки сам мав ще доглядати за своєю літньою матір`ю, яка не може самостійно забезпечувати свої потреби та потребує постійного догляду. У судовому засіданні, призначеному на 16.04.2024 року, було заслухано думку самої дитини - [PERSON] , який повідомив, що він проти заявлених вимог про позбавлення батька батьківських прав, добре ставиться до батька і повідомив, що батько добре до нього ставиться та не проявляє будь-якого негативного відношення до нього. Також неповнолітній [PERSON] пояснив, що його старша сестра дійсно дбала про нього коли батько був у бабусі та доглядав за нею. Психолог [PERSON] , яка була присутня при заслуховуванні думки дитини, додала, що дитина була щирою у своїх висловлюваннях. У судовому засіданні, призначеному на 04.06.2024 року, представник позивача просив долучити новий висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримав та просив задовольнити, пояснивши, що ситуація з відповідачем не виправилася. На запитання судді, яким чином орган опіки та піклування допомагав родині, яка перебуває на обліку, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах відповісти не зміг. Відповідач щодо вказаного заперечував, просив відмовити в задоволенні позову, врахувати думку дитини та не позбавляти його батьківських прав, оскільки піклується про свого сина. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 21 липня 2023 р. та копією паспорта гр. [PERSON] . Поряд з цим, як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.08.2022 року, актовий запис № 1165, матір дитини, гр. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Наказом начальника служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради від 15.06.2015 року, № 19, малолітнього [PERSON] ,, [INFO] , взято на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилянням батьків від виконання своїх обов`язків, що підтверджується копією обліково-статистичної картки дитини № [NUMBER] . З вказаної карти також вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 07.09.2022 по 04.12.2022 був влаштований в патронатну сім`ю. 05.12.2023 після повернення громадянина [PERSON] до місця свого проживання у м. Буча Київської області, малолітній [PERSON] , [INFO] , був повернутий в рідну сім`ю батьку [PERSON] . Проте, 30.05.2023 на підставі рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради № 353, малолітній [PERSON] , [INFO] , знов був влаштований до патронатної сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено позивачем та не оспорюється сторонами, батько дитини після смерті матері дитини був мобілізований та перебував в лавах Збройних Сил України, однак після демобілізації у грудні 2022 безвідповідально поставився до своїх обов`язків по вихованню дитини, у зв`язку з чим Органом опіки і піклування Бучанської міської ради було поставлено питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 25.05.2023 року № 314, копія якого міститься в матеріалах справи, було вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії висновку, що доданий до рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради від 25.05.2023 року № 314, орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок обґрунтовано тим, що батько дитини [PERSON] залишив малолітнього сина без батьківського піклування, утриманням, вихованням дитини не займається, навчанням та дозвіллям не цікавиться, проживає окремо від дитини за адресою: [ADDRESS] . Дитина тривалий час проживає із неповнолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , яка здійснює за ним догляд. З наданого суду висновку оцінки потреб сім`ї до акту оцінки потреб сім`ї № 169 від 30.05.2023 року, вбачається, що батько дитини проживає окремо, дитина потребує медичного огляду, умови проживання незадовільні, батько не цікавиться навчальним процесом, у квартирі брудно. Разом з тим, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, для дитини наявне окреме спальне місце, письмовий стіл, сезонний дитячий одяг, взуття, підручники та іграшки. В судовому засіданні представником позивача було долучено новий висновок органу опіки та піклування Бучанської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради від 17.05.2024 року № 3332, згідно якого орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, судом в процесі судового розгляду було встановлено, що відповідач [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] жодного разу не притягувався до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, після смерті дружини на його утриманні та піклуванні залишилися двоє неповнолітніх дітей та хвора матір, що поставило родину відповідача у складні життєві умови. Суду не надано доказів, що відповідач свідомо та умисно вчиняв дії, що свідчили б про його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON] . Також суду не надано підтверджень, що родині [PERSON] , яка опинилася у складних життєвих умовах, надавалася дієва допомога. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач не зловживає алкоголем, не веде антисоціальний спосіб життя, на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, виявляє бажання виховувати та піклуватися про дитину. Окрім того, сам малолітній [PERSON] бажає проживати з батьком у родині та проти позбавлення батька батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. З аналізу наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому в решті позовних вимог також має бути відмовлено. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed