Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

07 грудня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 листопада 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 03030-11/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 29 червня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 29062023, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29062023 від 29.06.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 44070 грн, з яких: 11300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 32770 грн сума заборгованості за відсотками; 0 грн сума заборгованості за пенею. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 03030-11/2022 в розмірі 44070 грн, з яких: 11300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 32770 грн сума заборгованості за відсотками. Просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № 03030-11/2022 в розмірі 44070,00 грн, з яких: 11300,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 32770,00 грн сума заборгованості за відсотками, та понесені судові витрати. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 січня 2024 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач за зустрічним позовом стверджує про укладення 03 листопада 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвестум» та [PERSON] кредитного договору № 03030-11/22 у електронній формі, а саме шляхом підписання договору електронним підписом одноразового ідентифікатора, який надійшов йому на мобільний телефон. Однак, як слідує з матеріалів справи, для ідентифікації особи, яка оформила спірний договір, ТОВ «ФК «Інвеструм» ідентифікував позивача за зустрічним позовом за допомогою надсилання SMS-повідомлення на телефонний номер, який самостійно вказується особою, яка оформлює кредит. Вважає, вказаний метод ідентифікації особи неналежним, адже телефонний номер мобільного телефону однозначно не ідентифікує особу, так як в Україні можливе використання знеособлених стартових пакетів операторів мобільного зв`язку під час придбання яких не ідентифікується фізична особа за паспортними чи іншими документами. Саме по собі введення на веб-сайті реквізитів паспортних документів, також однозначно не ідентифікує особу позивача, оскільки такі реквізити можуть стати відомі третім особам, а саме по собі їх використання, без підпису (власноручного чи електронного) не може свідчити про намір особи вчинити правочин. Також вказує на те, що у договорі про надання фінансового кредиту № 03030-11/22 зазначено особу позичальника [PERSON] , [ADDRESS] , що не відповідає дійсності і не свідчить про проходження позичальником повної ідентифікації. Правильне ім`я позивача за зустрічним позовом « [PERSON] », реєстрація місця проживання « [ADDRESS] ». Пояснює, що факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів міг би бути підтверджений отриманням платежу на платіжну картку, однак в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані стосовно того, що ТОВ «ФК «Інвеструм» провів перерахування даних коштів, а [PERSON] такі кошти отримав та вносив кошти на погашення кредиту. Також в оспорюваному договорі не вказаний номер рахунку позичальника, що є доказом того, що кредитні кошти [PERSON] не отримував. Просить визнати договір про надання фінансового кредиту № 03030-11/22 від 03 листопада 2022 року, який укладений між ним, [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» недійсним. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 21 лютого 2024 року прийнято до розгляду вищевказаний зустрічний позов та об`єднано в одне провадження вимоги по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором із вимогами за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 13 травня 2024 року, який було відкладено за клопотанням представника [PERSON] на 03 червня 2024 року. 03 червня 2024 року на електронну адресу суду від представника [PERSON] [PERSON] надійшли письмові пояснення у яких зазначає, що до позовної заяви не надано доказів на підтвердження здійснення позикодавцем перерахування [PERSON] кредитних коштів у розмірі 11300 гривень. Зі змісту наданого до суду кредитного договору неможливо встановити на який саме рахунок позичальника та яким чином була перераховані кредитні кошти. При зверненні до суду з позовом, позивачем не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування коштів [PERSON] . Отже, в матеріалах справи відсутні первинні документи, із яких вбачається зарахування коштів на рахунок відповідача [PERSON] , рух коштів на його рахунку, витрачання коштів та погашення заборгованості. Крім того, вважає безпідставними вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за договором позики №\~03030/11/2022 від 03 листопада 2022 року, нарахованими після 25 листопада 2022 року, оскільки відповідно до пунктів 1.2 кредитного договору кредит надавався строком на 25 днів, тобто до 25 листопада 2022 року. Просить у задоволенні первинного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, відповідно до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що стверджується довідками про доставку електронного документу (а.с. 103). Одночасно у позовній заяві просить розгляд позовної заяви здійснювати за відсутності представника позивача, у випадку неявки відповідача у судове засідання ухвалити заочне рішення (а.с. 3 на звороті). [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися також, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується розпискою (а.с. 102). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 03 листопада 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] , укладено договір про надання фінансового кредиту №03030-11/2022 в електронній формі, який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно п. 1.1, 1.2 умов даного договору про надання фінансового кредиту №03030-11/2022 від 03 листопада 2022 року, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 11300 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначеним цим Договором. Кредит надається на 25 днів, тобто до 25.11.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує 365.0 % річних від суми кредиту в розрахунку 1.00 % на добу. У разі не повернення кредитних коштів, відсотки продовжують нараховуватися за кожний день прострочення, але не більше 180 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (а.с. 6-9). 29 червня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір факторингу № 29062023, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, які зазначені в реєстрі прав вимоги (а.с. 14-16). Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29062023 від 29 червня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників до договору факторингу № 29062023 від 29 червня 2023 року (а.с. 17). Із витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29062023 від 29 червня 2023 року, вбачається, що у [PERSON] за кредитним договором № 03030-11/2022 сума заборгованості становить 44070 грн, з яких 11300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 32770 грн сума заборгованості за відсотками, 0,00 грн сума заборгованості за пенею (а.с. 18). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 03030-11/2022, який сформований ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», за період з 29.06.2023 по 31.10.2023 заборгованість [PERSON] станом на 31.10.2023 року становить 44070 грн, з яких: з яких 11300 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 32770 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 19). Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 634 цього кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. ст. 1, 3 Закону України "Про електронну комерцію"). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Судом установлено, що відповідно до п. 6.1 Договору про надання фінансового кредиту № 03030-11/2022 від 03.11.2022, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] , такий договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». За п. п. 6.2, 6.3 Договору, сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення, несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. Підписанням цього договору клієнт дає свою згоду на те, щоб Графік платежів розміщувався в електронному вигляді в Особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці товариства http://www.zecredit.com.ua. У розділі 7 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Позичальник» містяться особисті дані [PERSON] , нижче - цифровий одноразовий ідентифікатор W6712. Аналогічний цифровий одноразовий ідентифікатор накладений на Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 03030-11/2022 від 03.11.2022 та Інформацію про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) від 03.11.2022 (а.с. 10, 12-13) У кредитному договорі кредитор та позичальник узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач заперечував, що метод ідентифікації особи шляхом надсилання смс-повідомлення на номер телефону [NUMBER] , як і заповнення на веб-сайті реквізитів паспортних даних, ідентифікує його особу. Однак, доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, номер телефону, адреса реєстрації (фактичного) місця проживання) були використані товариством чи третіми особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій. Зважаючи на вказане, доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладання кредитного договору і використання такого ідентифікатора - не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. Отже, кредитний договір є укладеним з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов такого договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Зважаючи на ознаку реальності договору позики, для підтвердження виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором позики недостатньо наявності лише факту підписання такого договору, а судом має бути встановлено наявність факту отримання позичальником грошових коштів та моменту їх отримання (як певний проміжок часу), що є обов`язковою та істотною умовою договору позики (постанови Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 201/410/21, від 05.10.2022 року у справі № 559/524/15-ц, від 20.02.2019 року у справі № 629/5364/13-ц). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.06.2021 року у справі № 201/11388/17 зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Верховний Суд наголосив, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаних положень закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В даному випадку при зверненні до суду з позовом позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування [PERSON] коштів у розмірі вказаному у Договорі про надання фінансового кредиту № 03030-11/2022 від 03.11.2022 року. Також, зі змісту договору про надання фінансового кредиту, додатку № 1 та паспорта споживчого кредиту неможливо встановити на який саме рахунок позичальника та яким чином були перераховані кошти. Заперечував проти отримання кредитних коштів і сам відповідач, посилаючись на відсутність будь яких належних доказів надання йому кредитних коштів. Крім того, встановити порядок утворення розміру заборгованості у відповідача [PERSON] з відсотків за договором № 03030-11/2022 від 03.11.2022 на час відступлення права вимоги не виявляється можливим, оскільки розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», носить узагальнений розрахунок боргу. До матеріалів справи не долучено детального розрахунку, сформованого первісним кредитором (ТОВ «ФК «Інвеструм»), з якого би вбачався механізм нарахування суми заборгованості по відсотках. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Таким чином, враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні первісного позову за недоведеністю заявлених вимог. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту, суд зазначає наступне. В силу вимог ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені у статті 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Як вбачається зі змісту договору про надання фінансового кредиту № 03030-11/2022 від 03.11.2022 року, в ньому встановлено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного законодавства та інших нормативно-правових актів. Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, а саме: предмет договору (п. 1.1 Договору), строк договору (п. 1.2 Договору), інформація про відсотки за користування кредитом (п.п. 1.3-1.4 Договору, Додаток №1 до Договору, паспорт споживчого кредиту), права та обов`язки сторін, розрахунок сукупної вартості та терміни платежів за кредитом тощо, яка передує укладенню договору, була надана позичальнику, що підтверджується дослідженими судом доказами. Як було зазначено вище, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту, який підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W6712, є укладеним між сторонами належним чином. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить і паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Доказів того, що під час підписання оспорюваного кредитного договору позивач був обмежений у праві вибору кредитної установи та умов кредитування чи що є інші умови, які є несправедливими, матеріали справи не містять. Зі спірного договору вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Належних та допустимих доказів того, що в момент підписання даного кредитного договору було недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач за зустрічним позовом, як на підставу позовних вимог щодо недійсності договору, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом необґрунтовані та недоведені, у зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволені первісного та зустрічного позовів відмовлено, понесені витрати позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: dismissed