Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

03.01.2024 року в провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова від представника позивача - адвоката Мартиненка В.В. надійшла позовна заява про стягнення заборгованості у розмірі 18 065,28 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.12.2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 8656628, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання умов, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 договору кредиту кредитодавець надає позичальнику кредиту розмірі 7 600 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. Сторони визначили, що строк позики складає 30 днів, процентна ставка 1,60% в день та розміром акційних процентів 0,80%, розмір процентів на прострочену позику складає 2,70% в день. Кредитодавець на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 7 600 грн. строком на 30 днів, але позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує. У зв`язку з неповерненням заборгованості за договором кредиту та відповідно до розрахунку заборгованості відповідач станом на 11.06.2020 року (дата відступлення права вимоги) має заборгованість у розмірі 15 048 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 7 600 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами- 3 648 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за прострочену позику - 3 800 грн. 03.04.2017 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 3042017, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. 11.06.2020 року між сторонами договору факторингу підписано Реєстр прав вимоги № 103, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 8656628 від 29.12.2019 року перейшло до позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал». Позивач також просить стягнути з відповідача три відсотки річних у розмірі 770, 54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 246, 74 грн. за період з 11.06.2020 року по 23.02.2022 року. Отже, загальна сума заборгованості відповідача станом на 03.11.2023 року становить 18 065, 28 грн., яку представник позивача просить стягнути в судовому порядку. Також представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.01.2024 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 16.04.2024 року за вх. № 16220 від представника відповідача - адвоката Шестакова В.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з того, що позивачем не доведено факт видачі кредиту, не надано доказів про наявність заборгованості. Зі змісту доданих до позову розрахунків боргу неможливо прослідкувати формування сум боргу, вони не містять усієї інформації щодо видачі кредиту, періодичності формування сум боргу, дати їх складення, не є первинними бухгалтерськими документами. Позивачем не вжито достатніх, реальних заходів для повної та вичерпної ідентифікації особи, яка фактично надала персональні дані відповідача - [PERSON] з мобільного телефону, номер якого не належав і не належить відповідачу. Ідентифікація відповідача була проведена неналежним чином, використовуючи персональні дані, які зберігаються в багатьох інформаційних базах. Відповідач не отримував вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань, як це передбачено чинним законодавством України. Також позивачем не надано жодних доказів того, що номер платіжної картки, який вказаний в документах як такий, що належить відповідачу, дійсно належить саме відповідачу - [PERSON] . Таким чином, представник відповідача просить в задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 18 065,28 грн. відмовити у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати на надання правничої допомоги в розмірі 3 100 грн. Також представником відповідача - адвокатом Шестаковим В.Ю. подано клопотання про зменшення розміру судових витрат та витрат на правову допомогу, в якому зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Покладення судових витрат на відповідача є неправильним та несправедливим, відшкодування відповідачем витрат можливе в обсязі 1000 грн. 29.04.2024 року за вх. № 18580 від представника позивача - адвоката Павленка С.В. надійшли пояснення по даній цивільній справі, в яких представник позивача зазначає, що разом із позовною заявою ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було надано підтвердження перерахунку грошових коштів та Довідку про укладення договору (ідентифікацію), з чого слідує, що у відповідача була змога дослідити матеріали справи включно із зазначеними доказами. Відповідачу на електронну пошту «[INFO]» надійшов одноразовий ідентифікатор, відображений у реквізитах договору: [NUMBER], за допомогою якого відбулося укладення електронного договору. Під час процедури ідентифікації позичальником було вказано картковий рахунок на який особа має бажання отримати суму коштів у позику, а також такий картковий рахунок було вказано в договорі позики № 8656628 від 29.12.2019 року та у додатку №1 до цього договору. Оскільки перекази коштів здійснювалися виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Договір кредиту між сторонами було укладемо 29.12.2019 року, тоді як сам реєстр передачі прав вимоги, за яким позивач набув права вимоги за договором кредиту сторонами договору факторингу підписано 11.06.2020 року, з чого слідує, що позивач набув права вимоги за діючим договором та на законних підставах. Також представник позивача зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за невиконання відповідачем грошового зобов`язання здійснювалось за період з 11.06.2020 року по 23.02.2022 року, тобто з дати переходу право вимоги за договором позики № 8656628 по день, що передує дню введення воєнного стану. Представник позивача наголошує, що вказані відповідачем обмеження по нарахуванню 3% річних та інфляційних втрат стосуються виключно періоду дії воєнного стану, а на період дії карантину ЦК України не передбачає таких обмежень. Також представником позивача - адвокатом Павленко С.В. 29.04.2024 року за вх. № 18577 подані заперечення на клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, в якому представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в повному обсязі, дана сума співмірна з витратами адвоката на супроводження даної справи за мірками розміру на правову допомогу адвокатів м. Києва. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 29.12.2019 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 8656628, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання умов, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2 договору кредиту кредитодавець надає позичальнику кредиту розмірі 7 600 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти від суми позики. Сторони визначили, що строк позики складає 30 днів, процентна ставка 1,60% в день та розміром акційних процентів 0,80%, розмір процентів на прострочену позику складає 2,70% в день. Згідно зі п. 5 кредитного договору цей договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, та підписано накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитодавець на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти у сумі 7 600 грн. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти разом з відсотками. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу. За змістом ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документу як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином суд приходить до висновку, що кредитний договір № 8656628 від 29.12.2019 року, підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом виникнення між сторонами цивільно-правових відносин. 03.04.2017 року між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 3042017, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язується передати новому кредитору права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимог, а новий кредитор зобов`язується їх прийняти. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Згідно зі ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 11.06.2020 року між сторонами договору факторингу підписано Реєстр прав вимоги № 103, відповідно до якого право вимоги за договором позики № 8656628 від 29.12.2019 року перейшло до позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал». Позивач підтвердив своє право вимоги за кредитним договором № 8656628 від 29.12.2019 року відповідно до договору факторингу № 3042017 від 03.04.2017 року. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками та вважає за необхідне стягнути з відповідача станом на 11.06.2020 року (дата відступлення права вимоги) заборгованість у розмірі 15 048 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом - 7 600 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами- 3 648 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за прострочену позику - 3 800 грн. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних у розмірі 770, 54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 246, 74 грн. за період з 11.06.2020 року по 23.02.2022 року. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У позовній заяві позивач просить суд стягнути понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 684 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Положеннями 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Так, повноваження адвоката Мартиненко В.В. підтверджені договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року та Довіреністю виданою ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» 13.01.2023 року. Як вбачається з Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, укладеного між Клієнтом ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» та Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ», об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню Клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов цього договору. Адвокат Мартиненко В.В. з 16.08.2021 прийнятий на роботу в Адвокатське об`єднання «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ», що вбачається з Наказу (Розпорядження) №ПД000000002 від 13.08.2021 року. Відповідно до акту № 19 прийому передачі Реєстру Боржників за Договором про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» передало Адвокатському об`єднанню «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» справу [PERSON] по кредитному договору № 8656628 від 29.12.2019 року. Згідно додаткової угоди № 7 до Договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 22.08.2023 року, сторони дійшли взаємної згоди доповнити Пункт 3.1. Договору Підпунктом 3.1.5, та викласти його в наступній редакції: «За Договором про надання правової допомоги, що полягає у вчиненні Об`єднанням дій, передбачених п. 1.1.1 цього Договору за реєстром згідно Акту № 19 від 22.08.2023 приймання-передачі реєстру боржників, Клієнт сплачує на користь Об`єднання винагороду у розмірі 10 000 грн. 14.09.2023 ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» оплатило на рахунок Адвокатського об`єднання «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» 100 000 грн., призначення платежу сплата оплата правової допомоги за договором № 28092021-1 від 28.09.2021 року, відповідно до акту приймання передачі № 1 від 12.09.2023 без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті АТ «УНІВРСАЛ БАНК» № 266 від 14.09.2023 року. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). З урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, необґрунтованими та неспівмірними витрати на правничу допомогу наведені в акті № 1 прийому передачі наданої правової допомоги від 12.09.2023 року, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На виконання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що обґрунтованим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн., який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial