Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що з вересня 1994 року по вересень 1997 року вона перебувала у членах КСП «Нива», що знаходилось в с.Йосипівка, Савранського (нині Подільського) району, Одеської області. Рішенням загальних зборів КСП «Нива» від 30.05.1995р. позивачку було включено до списку громадян-членів, які мають право на отримання земельної частки (паю). 28.08.1995р. КСП «Нива» було видано державний акт про право колективної власності на землю, а у жовтні 1996 року на підставі рішення Савранської РДА від 24.05.1996р. №97 на її ім`я видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,51 в умовних кадастрових гектарах. У лютому 2020 року позивачка дізналася про те, що розпорядженням Савранської РДА від 21.02.2000р. №34/А-2000 на підставі рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000р. цей сертифікат визнано недійсним. Позивачка вважає, що було порушено її право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 4,51 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП «Нива», що знаходилось в с.Йосипівка, Савранського (нині Подільського) району, Одеської області. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі (а.с.57). Представник відповідача Савранської селищної ради Одеської області в судове засідання також не з`явився, але подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачкою було пропущено строк, в межах якого особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а її твердження про те, що про порушення своїх прав вона дізналася лише у 2020 році не відповідає дійсності (а.с.54-56). Суд вважає, що неявка учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, з огляду на положення ч.1 ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивачка надала до суду копію трудової книжки колгоспника серії [NUMBER] , в якій є записи про те, що 16.09.1994р. її було прийнято в члени КСП «Нива» та звільнено з членів цього підприємства 01.09.1997р. (а.с.15-18). Встановлено, що колгосп ім.50 річчя Великого Жовтня, який був розташований в с.Йосипівка, Савранського району, Одеської області, у 1993 році було реорганізовано в КСП «Нива», а в 2000 році - в ТОВ «Нива», що підтверджується архівною довідкою Савранської РДА від 11.02.2020р. №2/1з (а.с.22). 28.08.1995р. Бакшанською сільською Радою народних депутатів Савранського району Одеської області прийнято рішення про передачу КСП «Нива» в колективну власність та постійне користування земельних ділянок згідно експлікації для виробництва товарної продукції та про видачу КСП «Нива» державного акту на землю згідно опису (а.с.21). На підставі рішення Савранської РДА від 24.05.1996р. №97 позивачці було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0115162, зареєстрований 01.10.1996р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №160, за яким їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Нива», розміром 4,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14). В матеріалах справи є копія розпорядження Савранської РДА від 21.02.2000р. №34/А-2000 про визнання недійсними сертифікатів на право на земельну частку (пай) працівників соціальної сфери с.Йосипівка (згідно рішення загальних зборів КСП «Нива» від 25.01.2000р.) (а.с.11), а також архівний витяг зі списку працівників соціальної сфери с.Йосипівка, сертифікати яких на право на земельну частку (пай) являються недійсними, який є додатком до вказаного розпорядження РДА, та в якому під №52 значиться позивачка (а.с.13). Позивачка надала до суду копію листа Савранської РДА від 11.02.2020р. №2/1з, в якому зазначено, що у списку громадян-членів КСП «Нива», які мають право на отримання земельної частки (паю), затвердженому рішенням загальних зборів від 30.05.1995р. (протокол №2) за номером 184 значиться [PERSON] . Згідно рішення загальних зборів уповноважених від 25.01.2000р. та рішення комісії по реорганізації від 29.01.2000р., відповідно до протесту прокурора Савранського району від 02.02.2000р. №57, на виконання розпорядження голови Савранської РДА від 21.02.2000р. №34 загальними зборами уповноважених членів КСП «Нива» від 29.02.2000р. (протокол №2) уточнені списки осіб на право одержання земельних сертифікатів (а.с.19). З матеріалів справи вбачається, що позивачка, будучи членом КСП «Нива», була позбавлена права на земельну частку (пай). Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», також встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що право на земельну частку (пай) виникає саме з моменту передачі державного акта конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Тобто, особа набуває право на земельну частку (пай) за умови, якщо на момент передачі державного акта на землю, вона залишалась членом відповідного сільськогосподарського підприємства. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 28.01.2009р. у справі №6-17012св08. Як вбачається з матеріалів справи, рішення про видачу КСП «Нива» державного акту на землю було прийнято 28.08.1995р., а в членах КСП «Нива» позивачка перебувала з вересня1994 року по вересень 1997 року. При цьому, відомості про виключення позивачки з членів цього КСП у вказаний період в матеріалах справи відсутні. Виникнення права особи на земельну частку (пай) не залежить від кількості років її перебування у членстві відповідного сільськогосподарського підприємства, трудового стажу, характеру виконуваної роботи, кількості трудоднів, виробленого мінімуму вихододнів або соціальної чи іншої сфери, в якій особа працювала. Інших умов, необхідних для виникнення права на земельну частку (пай), крім перебування особи у членстві відповідного сільськогосподарського підприємства на момент отримання ним державного акта на землю, чинним національним законодавством не передбачено. Таким чином, на момент розпаювання землі та передачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Нива» позивачка залишалася його членом, а також отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), у зв`язку з чим не може бути позбавлена права на земельну частку (пай). Відповідно до абз.3 п.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Нива». При вирішенні питання щодо застосування позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд керується вимогами ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 03.11.2021р. по справі №540/1100/18 дійшов такого висновку. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому, поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Таким чином, оскільки право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай), це право є непорушним, строк на його реалізацію законодавством не встановлено, а відтак воно підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021р. по справі №181/257/19. Враховуючи викладене, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Outcome: approved