Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача у якій просить визнати виконавчий напис № 6189 виданий 12 червня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В., таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис відносно заборгованості, яка не є безспірною. Також позивач звертає увагу, що нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчої дії, адже до виконавчого документу не надано документів, які б підтверджували заборгованість позивача перед кредитором, відсутній документ про надіслання вимоги позивачу про наявність спору. За таких обставин, з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості, оскаржений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Разом із тим, просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права, адже такий пропущено з об`єктивних причин. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Викладає доводи, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, що підтверджено доказами. У зв`язку із невиконанням позивачем взятих зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яку банк просив стягнути шляхом звернення стягнення на іпотечне майно у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Заборгованість за кредитним договором безспірною, що підтверджено документами доданими до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусом та така заборгованість існує на момент розгляду цієї справи. Разом із тим. Просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин, адже позов подано до суду 30.04.2024, виконавчий напис вчинено 20.06.2020, а виконавче провадження відкрито 03.02.2021. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що жодних листів про повернення заборгованості за кредитним договором позивачу від банку не надходило. кредитний договір не був нотаріально посвідчений під час вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом не встановлено чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачам. З 22.02.2017 законодавчо не передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса. Щодо строку позовної давності зазначає, що до суду подано клопотання про визнання пропущеного строку з поважних причин. 01 травня 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляд та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 02 травня 2024 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER], відкритому на підставі постанови, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю., з примусового виконання виконавчого напису № 6189, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем 12 червня 2020 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором до набрання законної сили рішенням суду по суті спору. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві на позов. У судове засіданні інші учасники справи не з`явились, а тому з урахуванням думки представників сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, 24 липня 2008 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6681375. У зв`язку із невиконанням зобов`язань із сторони позивача умов кредитного договору, АТ «ПУМБ» звернулось із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І. В. про вчинення виконавчого напису. 12 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. В. вчинено виконавчий напис № 6189. Відповідно до його умов пропонується звернути стягнення з громадянина України [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 6681375, укладеного між ним та Акціонерним товариством «ПУМБ». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів за період з 05.06.2019 по 05.06.2020 та складає у розмірі 56049,51 дол. США та плату за вчинення виконавочго напису 500,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманським В. Ю. 09.02.2021 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого напису № 6189 виданого 12 червня 2020 року. Звертаючись в суд з позовом позивач посилається на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки такий вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п.п. 1.1., 1.2. п. 1, п.п. 3.1., 3.5. п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 12 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Відповідно до п. 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Із матеріалів справи суд установив, що товариство звернулось до приватного нотаріуса про вчинення оспорюваного напису, при цьому суд не встановив із матеріалів справи подання нотаріусу належним чином завіреної копії кредитного договору що встановлює основне зобов`язання, яка б відповідали встановленим вимог чинного законодавства, та надання оригіналу договору іпотеки, про що стверджував відповідач у відзиві на позов. У зв`язку із цим суд критично оцінює подану відповідачем АТ «Райффайзен банк» заяву від 11.01.2022 № 114/5-237608 про вчинення виконавчого напису, яка містить перелік доданих до неї документів щодо вчинення виконавчого напису - копія кредитного договору та оригінал договору іпотеки, адже жодних даних про отримання таких документів нотаріусом на момент вчинення нотаріальної дії суду не надано. Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що оскільки кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, адже протилежного суд не встановив та подання оригіналу договору іпотеки, про що докази відсутні, наявність заперечень зі сторони позивача щодо безспірної заборгованості за кредитним договором, а тому наявні підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а відтак позов необхідно задовольнити. Інші доводи, які наведені стороною відповідача у відзиві на позов суд надав оцінку, однак такі не вплинути на висновки суду. Щодо клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). За ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч. 2 цієї статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Суд вважає за необхідне обраховувати строк звернення до суду із цією вимогою саме з моменту ухвалення рішення суду 19.04.2016 (справа № 758/6082/13-ц), адже саме цим судовими рішенням витребувано спірну квартиру, а відтак позивач дізнався про порушення свого права, адже був учасником судового процесу, та у нього виникало право на повернення коштів у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Позивачем подано до суду позов 30.04.2024, тобто у межах трирічного строку. 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з відповідних постанов Кабінету Міністрів України. Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Суд прийшов до переконання про те, що оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, та зупиненням такого строку на час діє воєнного стану в Україні, який введений з 24.02.2022 та діє на момент розгляду справи у суді, а відтак строк позовної давності не пропущено, а тому клопотання відповідача не підлягає до задоволення. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1816,80 грн (1211-210+605,60 грн), адже позивач у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати судового збору за подання заяви до суду, що підтверджено посвідченням № [NUMBER] , яке містить у матеріалах справи.

Outcome: approved