Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

адвокат Заремба О.В. в інтересах [PERSON] , 28 серпня 2023 року звернулася в суд із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що з 20 серпня 2019 року по 07 грудня 2021 року позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають дочку [PERSON] , [INFO] , відповідач зареєстрований на [ADDRESS] , проте проживає з [PERSON] та дочкою на [ADDRESS] , часто конфліктує, скандалить, застосовує до позивачки та до дитини психологічне і фізичне насильство, за що неодноразово притягувався до адміністративної, а 07 грудня 2021 року до кримінальної відповідальності. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки, відповідач дочкою не цікавиться, й не зважаючи на рішення суду про стягнення з нього аліментів, такі не сплачує, матеріально не допомагає. Просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 07 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, а 11 березня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник Заремба О.В. та позивачка [PERSON] у заяві від 07 червня 2024 року вимоги підтримали з мотивів наведених у заяві, крім цього зазначили, що зловживання відповідачем алкогольними напоями та часті сварки ініційовані ним, негативно впливають на стан здоров?я дитини, зокрема через таку його поведінку у дитини часті епілептичні приступи. [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечили у заяві від 07 червня 2024 позивачка та її представник. Представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради Брухаль Л.Б. у клопотанні від 11 березня 2024 року висновок № 260001-вих-14342 від 06 лютого 2024 року про доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 4, 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із змісту позовної заяви, із матеріалів справи убачається, що [PERSON] та [PERSON] з 20 серпня 2019 року по 07 грудня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку [PERSON] , [INFO] , малолітня [PERSON] постійно проживає та значиться зареєстрованою разом з матір`ю [PERSON] на [ADDRESS] (а.с. 2-6, 8,11, 12). 14 квітня 2022 року Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 21 січня 2022 року (а.с. 33). [PERSON] , [INFO] з 01 серпня 2020 року зарахована в заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 153 Львівської міської ради, за час перебування дитини в закладі батько жодного разу не брав участі у вихованні дитини (а.с. 15). Із долучених до матеріалів справи консультаційного висновку спеціаліста, витягів з історії хвороби дитячої клініки Німецького Червоного Хреста міста Зіген № 7284125 від 13.06.2023, № 728412 від 25.05.2022 та № 7282021 від 18.04.2023 вбачається, що [PERSON] , хворіє на електроенцефалограму спонтанного сну (патологічна та з фізіологічною архітектурою сну) та епілепсію з фокальними приступами (а.с. 12-32). Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 04.12.2023, інших матеріалів справи, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим на [ADDRESS] , фактично проживає на [ADDRESS] (а.с. 2-6, 65). Із матеріалів справи убачається, що відповідач [PERSON] регулярно вчиняє домашнє насильство стосовно позивачки [PERSON] та малолітньої [PERSON] , у зв?язку з чим щодо нього винесено тимчасові заборонні приписи серія АА № 302695, серія АА № 042414, Серія АА № 170394, серія АА № 042384, серія АА № 180762, серія АА № 181818 та серія АА № 182030, останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 40-49). 15 лютого 2022 року, за заявою [PERSON] під № 12022142370000139 внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань по факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 390-1 КК України (а.с. 32). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 червня 2023 року щодо відповідача [PERSON] видано обмежувальний припис, зокрема заборонено: перебувати в місці спільного проживання з постраждалими особами [PERSON] та [PERSON] ; наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалих осіб; вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб (а.с. 34-36). Із Висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих-14342 від 06 лютого 2024 року убачається, що з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] , у зв`язку з тим, що батько ухиляється від виконання своїх обов?язків щодо виховання своєї дочки, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 95, 95 зворот). Згідно зі ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Із змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. убачається, що - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Дана правова позиція узгоджується постановою Верховного суду від 23.01.2020 у справі № 755/3644/19. Позивачка [PERSON] самостійно виховує дочку [PERSON] , [INFO] по суті від її народження, створює для неї належні умови для проживання, навчання та розвитку, відповідач, натомість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не спілкується з дочкою, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її здоров`ям, матеріально не забезпечує. Доказів про те, що позивачка чинила або чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дочкою, або іншим чином перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини, судом не встановлено. З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи досліджені в судовому засіданні докази, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , вихованням останньої не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, без поважних причин не виявляє щодо дитини батьківського піклування, коштів на утримання дочки не надає, позов [PERSON] є підставним і підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved