Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , КП « ХМБТІ», третя особа Приватний нотаріус ХМНО Васікова Лариса Євгенівна про визнання договору дарування та договору купівлі продажу недійсними, в якому просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS] б/н від 08.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. р.№ 902, укладений між [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності на квартирау [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 15.02.2000, внесеного в реєстрову книгу за № 59906 та визнати недійсним договір договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 за р.№У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 за № 59906, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що рішенням виконавчого комітету Комінтернівської ради народних депутатів м. Харкова від 07.06.1994 № 134-8 було видано ордер на житлове приміщення № 081320 віл 08.06.1994 на ім`я [PERSON] (наймач) на сім`ю з п`яти чоловік: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (теща), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Квартира [ADDRESS] належить на праві спільно сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.1999 відкритим акціонерним товариством «Автромат», р.№ 5-99-322. Свідоцтво про право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999, внесено в реєстрову книгу за № В-50769. Свідоцтво про право власності на житло від 03.08.1999 р.№ 5-99-322 видано на підставі розпорядження ВАТ «Автромат» від 03.08.1999 за №322. Свідоцтво про право власності (про приватизацію) зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999, внесено в реєстрову книгу за № В-50769. На об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру [ADDRESS] КП «ХМБТІ» заведено інвентаризаційну справу № В-50709. Тобто, враховуючи ці обставини, позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] з 03.08.1999. Однак, за договором дарування (квартира належна йому та співвідповідачам [PERSON] на праві спільної сумісної власності) від 08.02.2001, р.№ 902, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є., [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] на підставі доручення від 02.02.2001, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли в рівний частках кожний у дар квартиру [ADDRESS] . Ця квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,5 кв. метри, загальною площею 68,7 кв. метри, корисною площею 65,9 кв. метри, ізольована. Згідно з умовами договору квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 за р.№ У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 за № 59906. Право власності за договором дарування від 08.02.2001 зареєстровано в КП «ХМБТІ» 15.02.2000 , внесено в реєстрову книгу за № 59906. На об`єкт нерухомого майна, квартиру [ADDRESS] , КП «ХМБТІ» також було заведено інвентаризаційну справу № В-59906. Позивач зазначає, що на момент укладання відповідачами договору дарування від 08.02.2002 спірної квартири, право власності на цю квартиру було зареєстровано на підставі свідоцтва про приватизацію за ним - позивачем та відповідачами, свідоцтво про приватизацію не скасовано та не визнано недійсним як на час звернення до суду так і на час ухвалення рішення. Таким чином, при реєстрації права власності на кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.02.2001 за відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , КП «ХМБТІ» діяло всупереч Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року N 121, а саме: не перевірено існування Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації об`єкта нерухомості кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.1999, р.№5-99-322, зареєстровано в КП «ХМБТІ» за № В-50769. Ухвалою Московського районного сулу м. Харкова від 23.06.2023 прийнято справу до провадження, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного сулу м. Харкова від 11.07.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Зудер`янц В.В. про витребування доказів: витребувано у Харківської універсальної біржі належним чином завірена копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 за р.№У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 за № 59906; витребувано в КП «Харківське МБТІ» належним чином завірена копія інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] , заведеної на підставі договору дарування від 08.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом XМНО Васіковою Л.Є., р. №902 зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 15.02.2001 за № 59906: витребувано в КП «Харківське МБТІ» належним чином завірена копія інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] заведеної на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.1999 ВАТ «Автромат», р.№ .№5-99-322. Свідоцтво про право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999 року, внесено в реєстрову книгу за №В-50769; витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Васікової Лариси Євгеніївни належним чином завірені копії документів, що були надані нотаріусу сторонами договору для укладанні та посвідчення договору дарування від 08.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом XМНО Васіковою Л.Є., р.№902 зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 15.02.2001 за №59906. Ухвалою Московського районного суду від 24.10.2023 задоволено клопотання представника позивача адвоката Зудер`янц В.В., залучено до участі у даній цивільній справі в якості співвідповідача КТ «Комплекс і К», що розташований за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, буд. 43. Ухвалою Московського районного суду від 15.02.2024 відмовлено КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» в прийнятті відзиву на позовну заяву, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] адвокат Зудер`янц В.В. прохала позовні вимоги задовольнити, розглянути справу без участі позивача та його представника, про що зазначила у письмовій заяві. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Селезень С.В. подано до суду заяву про проведення розгляду справи у відсутність відповідачів та їх представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог та ухвалення рішення у справі. Відповідачка [PERSON] , представник комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», представник КТ «Комплекс і К», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином. 29.02.2024 представником комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради Швидким О.В. подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій представник відповідача просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Пунктом 1 ст.\~6\~Конвенції «Про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод» передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Згідно з ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 47\~Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Комінтернівської ради народних депутатів м. Харкова від 07.06.1994 № 134-8 було видано ордер на житлове приміщення № 081320 від 08.06.1994 на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (наймач), на сім`ю з п`яти чоловік: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (теща), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) (т. 1 а.с.20). В подальшому ця квартира була приватизована вказаними особами. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.1999 Відкритим Акціонерним Товариством «Автромат», р.№ 5-99-322. Свідоцтво про право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999, внесено в реєстрову книгу за № В-50769. Свідоцтво про право власності на житло від 03.08.1999 р.№ 5-99-322 видано на підставі розпорядження ВАТ «Автромат» від 03.08.1999 за № 322 (т. 1 а.с. 24,27). Свідоцтво про право власності (про приватизацію) зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999 та внесено в реєстрову книгу за № В-50769. На об`єкт нерухомого майна, а саме, квартиру [ADDRESS] КП «ХМБТІ» заведено інвентаризаційну справу № В-50709 (т. 1 а.с.178-197). З копій паспортів відповідачів [PERSON] та [PERSON] , \~вбачається, що використано право на приватизацію житла (т. 1 а.с13,16).\~ Співвласник спірної квартири [PERSON] померла [INFO] , про що Відділом ДРАЦС по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 27.03.2000 зроблено відповідний актовий запис № 3183 (т. 1 а.с.26). Крім того, за договором дарування від 08.02.2001, зареєстрованого у реєстрі за № 902, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] на підставі доручення від 02.02.2001, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийняли в рівний частках кожний у дар квартиру [ADDRESS] . Ця квартира складається з трьох кімнат житловою площею 40,5 кв. м., загальною площею 68,7 кв.м., корисною площею 65,9 кв.м., ізольована. Згідно з умовами договору ця квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 за р.№ У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 за № 59906 (т.1 а.с.25). Право власності за договором дарування від 08.02.2001 зареєстровано в КП «ХМБТІ» 15.02.2000, внесене в реєстрову книгу за № 59906. Також заведено інвентаризаційну справу на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 08.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом XМНО Васіковою Л.Є., р.№ 902 зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 15.02.2001 за № 59906, що також підтверджується копією довідки № 6782 від 06.11.2017 наданої КП «ХМБТІ» станом на 13.11.2017 (т. 1 а.с. 198-217). Відповідно до пункту 4 довідки № 6782 від 06.11.2017, згідно даних відділу збереження технічної документації існує ще одна інвентаризаційна справа за вищезазначеною адресою. Згідно якої вищезазначена квартира зареєстрована під р. № В-50769 на праві спільної сумісної власності на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.08.1999 року виданого ВАТ «Автромат» р.№5-99-322. При цьому в договорі дарування квартири від 08.02.2001 р.№902 вказано, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 року за р.№У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 за №59906. Як свідчать матеріали справи, рішенням виконавчого комітету Комінтернівської ради народних депутатів м. Харкова від 07.06.1994 року №134-8 було видано ордер на житлове приміщення № 081320 віл 08.06.1994 на ім`я [PERSON] (наймач) на сім`ю з п`яти чоловік: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (теща), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). З цього часу квартира знаходиться в користуванні вищезазначених осіб. Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій\~статті 9 ЖК України\~визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені\~Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до\~ч.\~2\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» до\~об`єктів\~приватизації належать\~квартири багатоквартирних\~будинків,\~одноквартирні будинки,\~житлові приміщення\~у гуртожитках\~(житлові\~кімнати,\~житлові блоки\~(секції),\~кімнати у\~квартирах та\~одноквартирних будинках,\~де мешкають\~два і\~більше наймачів\~(далі\~-\~квартири (будинки),\~які використовуються\~громадянами на\~умовах найму.\~Частино 3\~цього Закону\~визначено,\~що приватизація\~здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; Статтею 8 цього Закону закріплено: Організація проведення приватизації та оформлення права власності 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. 2. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. 3. Передача квартир (будинків) у власність громадян\~здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. На момент реєстрації органами БТІ як Свідоцтва про приватизацію так і договору дарування діяла Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року N 121. Згідно до положень пункту 1.4 цієї Інструкції державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т. п.). Пунктом 1.5 закріплено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Зазначеною Інструкцією закріплено: 2.2. Реєстрація поділяється на первинну та поточну. 2.3. Первинна реєстрація - це така реєстрація, коли об`єкт нерухомості вперше записується в реєстрову книгу і йому присвоюється черговий реєстровий номер у цій книзі. Разом з об`єктом нерухомості в реєстрову книгу під тим же реєстровим номером записується і суб`єкт права власності - фізична чи юридична особа. 2.4. Після проведення первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна бюро технічної інвентаризації повинно здійснювати державну реєстрацію всіх змін у правовому стані цього об`єкта, тобто проводити поточну реєстрацію. 2.5. Поточна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна - це реєстрація переходу права власності від одних власників до інших. Правовстановлювальний документ, що свідчить про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, не може бути зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, якщо не проведена первинна реєстрація права власності на цей об`єкт. 2.6. Поточна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна провадиться в тій самій реєстровій книзі і під тим самим реєстровим номером, за яким провадилась первинна реєстрація об`єкта нерухомості. 2.7. Поточна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, як і первинна реєстрація, провадиться на підставі правовстановлювальних документів, передбачених додатком 1 до цієї Інструкції. Відповідно до ч 1 ст. 13 Закону України «Про власність» (який діяв на чаc винекненя правовідносин) об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. ( Пункт 1 статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3180-12 від 05.05.93 ) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2024 року №365872071 підтверджується, що в реєстрі прав власності відсутня будь-яка інформація щодо реєстрації права власності, або інших речових праві на квартиру [ADDRESS] (т. 2 а.с.164). Системний аналіз вказаних фактів безперечно вказує на те, що на момент укладання відповідачами договору дарування від 08.02.2001 спірної квартири, право власності на цю квартиру було зареєстровано на підставі свідоцтва про приватизацію житла за позивачем та відповідачами. Свідоцтво про приватизацію житла не було скасовано та не визнавалось недійсним. Крім того, на момент посвідчення договору дарування квартири [ADDRESS] б/н від 08.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. р.№902, укладений між [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] діяла Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Міністерства юстиції Українивід 14 червня 1994 року N 18/5Зареєстровано в Міністерстві юстиції України7 липня 1994 р. за N 152/361) Відповідно до цієї Інструкції нотаріуси вимагають дозвіл органу опіки і піклування на право опікуна укладати, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації про відчуження майна, належного неповнолітнім, відмова від належних підопічному прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов`язань тощо. Питання про дозвіл на право опікуна вчиняти, а піклувальника давати згоду на вчинення від імені підопічного угод вирішує орган опіки і піклування шляхом прийняття відповідного рішення. Опікун і піклувальник, їх дружини (чоловік або дружина) та близькі родичі не вправі представляти осіб, які перебувають у них під опікою і піклуванням, при укладанні угод між підопічними і чоловіком або дружиною опікуна чи піклувальника та їх близькими родичами. Опікун і піклувальник не вправі здійснювати дарування від імені підопічного, а також зобов`язуватись від його імені порукою (стаття 146 Кодексу про шлюб та сім`ю). Правила, викладені в абзацах сьомому-одинадцятому цього пункту, поширюються і на угоди, що укладаються батьками (усиновителями) як опікунами чи піклувальниками своїх неповнолітніх дітей (стаття 78 Кодексу про шлюб та сім`ю). Приватним нотаріусом Васіковою Л.Є. були надані суду документи, які були їй представлені при укладанні договору дарування від 08.02.2001. Дозвіл органу опіки та піклування матеріали нотаріальної справи не містять, хоча стороною цього правочину була на той час малолітня [PERSON] . Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що на моменту укладання оспорюваного договору дарування квартири [ADDRESS] б/н від 08.02.2001, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. р.№902, укладений між [PERSON] , від імені якої діє [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладання цього договору, оскільки право власності на цю квартиру мав позивач. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір дарування квартири [ADDRESS] від 08.02.2001 р.№902, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є., є недійсним правочином та відповідно підлягає скасуванню і державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] здійснена на підставі цього договору. Як вбачається з наданих суду доказів, відповідач КП «ХМБТІ», здійснюючи реєстрацію договору дарування квартири [ADDRESS] від 08.02.2001 р.№902, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є., не перевірив існування Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації об`єкта нерухомості кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.1999 р.№5-99-322, зареєстровано в КП «ХМБТІ» за №.№В-50769. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 13.09.1999 та внесено в реєстрову книгу за №В-50769, договір дарування від 08.02.2001 зареєстровано в КП «ХМБТІ» 15.02.2001 та внесено в реєстрову книгу за №59906, в порушення вищезазначеної Інструкції. Як свідчать матеріали інвентаризаційної справи №59906 (надана відповідачем КП «ХМБТІ» в ній відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують первинну реєстрацію вказаної квартири за КР «Комплес і К». Правовстановлюючий документ, що свідчить про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, не може бути зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, якщо не проведена первинна реєстрація права власності на цей об`єкт. (відповідно до вказаної інструкції). Виходячи з цього БТІ не мало правових підстав для реєстрації права власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] , зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 за р.№У-09-1347-Н, зареєстрованого у КП «ХМБТІ» 09.10.1995 року за №59906. Таким чином вимога скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] є обґрунтованою. Надаючи оцінку копіям матеріалів інвентаризаційної справи №59906 (по договору дарування квартири [ADDRESS] ), суд встановив, що вони не містять первинної реєстрації квартири [ADDRESS] за відповідачем КТ «Комплекс і К» як того вимагає Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб Наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09 червня 1998 року №121. Таким чином, відсутність первинної реєстрації спірної квартири за відповідачем КТ «Комплекс і К» автоматично ставить під сумнів правомірність набуття відповідачкою [PERSON] квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 20.09.1995 року, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 року за р.№У-09-1347-Н. Відповідно, не набувши в законний спосіб права власності на квартиру [ADDRESS] відповідачка [PERSON] не мала права і на подальше розпорядження цієї квартири шляхом укладання договору дарування б/н від 08.02.2001, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. р.№902 з відповідачами [PERSON] який діяв від свого імені та імені [PERSON] та [PERSON] . Вказане дає підстави для визнання договору купівлі-продажу від 20.09.1995, зареєстрований на Харківській універсальній біржі 20.09.1995 року за р.№У-09-1347-Н, укладений між КТ «Комплекс і К» та [PERSON] та наступного договору дарування б/н від 08.02.2001року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. р.№902, укладеного між [PERSON] та [PERSON] який діяв від свого імені та імені [PERSON] та [PERSON] . В ході судового розгляду відповідачі не надані будь-які докази на спростування вказаних обставин, своєї незгоди або будь-яких заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог суду не надано. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За таких обставин, розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію у повному обсязі. 29.02.2024 представником комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради Швидким О.В. подано заяву про застосування строків позовної давності. В обґрунтування заяви представник відповідача [PERSON] зазначив, що позивач звернувся до суду із вимогами, щодо визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири від 20.09.1995 року зареєстрованого на Харківській універсальній біржі за № У-09-1347-Н та договору дарування квартири від 08.02.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. реєстр. № 902. Тобто із моменту укладення відповідних договорів сплило 28 років та 22 роки відповідно. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що інформація про зареєстровані права та їх обтяження, яка міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною (стаття 28 Закону). Для фізичних та юридичних осіб інформація з Державного реєстру прав надається виключно за об`єктом нерухомого майна в електронній формі через офіційний веб- сайт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав, чи в паперовій формі шляхом подання заяви особисто або пересилання поштового відправлення органам державної реєстрації прав та нотаріусам у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч.2 статті 28 Закону). Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, є офіційною та використовується відповідно до законодавства» (ч. 5 статті 28 Закону). Відповідна редакція Закону набрала чинності 25.11.2014, в результаті чого інформація про зареєстровані речові права на об`єкти нерухомого майна стала відкритою та загальнодоступною невизначеному колу осіб. позивач був зобов`язаний, і мав реальну можливість отримати необхідну інформацію щодо правового статусу належної йому власності значно раніше, ніж він звернувся із позовом. За викладеного представник відповідача [PERSON] прохав застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Щодо заяви представника комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради Швидкого О.В. про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У частині першій\~статті 261 ЦК України\~передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення ЄСПЛ у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц. Водночас перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Насамперед для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - сам факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду 28.12.2021. При цьому в позовній заяві зазначено, що останній в листопаді 2021 року звернувся до відповідачів щодо придбання у нього належної частки в квартирі [ADDRESS] . Проте відповідачі йому повідомили, що на теперішній час він не має частки в спірній квартирі. Разом з позовною заявою позивачем надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , дата та час формування 04.11.2021. Таким чином, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 28.12.2021, трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України), з часу коли позивач дізнався про порушення свого права, а саме в листопаді 2021 року, не сплинув, тому заява представника комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради Швидкого О.В. про застосування наслідків спливу строку позовної давності є необґрунтованою. У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1816 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. х 2). Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача - адвокатом Зудер`янц В.В. 16.05.2024 було заявлено, що докази, якими підтверджуються понесені судові витрати будуть надані суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

Outcome: approved