Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

08 січня 2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Дніпровської міської ради, Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] батько позивача [PERSON] 1932 р.н. отримав ордер на вселення до квартири [ADDRESS] ). Разом з батьком до вказаної квартири вселився позивач. Батько позивача звертався до органу приватизації Дніпровської міської ради з метою приватизації цієї квартири, проте йому було роз`яснено, що приватизація можлива лише за умови надання ордера на вселення до неї. [PERSON] звернувся до Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради за для одержання копії корінця ордеру від 05 червня 1987 року №\~2052 на вселення до квартири [ADDRESS] , проте відповіддю від 17 червня 2016 р. №\~К-56 йому було повідомлено, що вищезазначений ордер не видавався. [INFO] [PERSON] помер. Позивач надалі проживає в цій квартири та має намір її приватизувати, проте позбавлений такої можливості через відсутність у нього ордеру на вселення до неї його батька з родиною. З наведених підстав [PERSON] просив суд визнати за ним право на приватизацію жилої квартири [ADDRESS] та зобов`язати відповідачів передати цю квартиру у власність позивача без подання оригіналу ордеру про надання житлового приміщення (а.с.\~а.с.\~1\~ 9). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 січня 2024 року було відкрито провадження у справі та відповідно до норм ст.ст.11, 19, 274\~ЦПК\~України призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. .22). Справа розглядалась Кіровським районним судом міста Дніпропетровська на підставі ч.\~1 ст. 30 ЦПК України за виключною підсудністю, оскільки спірна квартира знаходиться в Центральному районі м. Дніпра.\~ В підготовче засідання 31 січня 2024 року з`явився представник позивача, відповідачі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено задовольнити клопотання представника позивача, долучити додаткові докази до матеріалів справи, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти розгляд справи на 19 лютого 2024 року для повторного виклику відповідачів (а.с.39) 06 лютого 2024 року від представника відповідача Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. В своєму відзиві Центральна районна адміністрація Дніпровської міської ради зазначала, що вона наразі не здійснює повноважень органу приватизації житлового фонду, в її повному господарському віданні чи оперативному управлінні житловий фонд не перебуває, всі матеріали особових справ щодо громадян, які перебувають на квартирному обліку та документи щодо ведення квартирного обліку були передані до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, вирішення питань, порушених в позовній заяві [PERSON] не відноситься до компетенції Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. У зв`язку з наведеним Центральна адміністрація Дніпровської міської ради просила відмовити в задоволенні пред`явлених до неї позовних вимог (а.с. а.с. 42 44). В підготовче засідання 19 лютого 2024 року з`явились представник позивача та представник відповідача Дніпровської міської ради, інші сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи, задовольнити клопотання про виклик свідків, задовольнити клопотання представника позивача та відкласти розгляд справи на 11 березня 2024 року (а.с. а.с. 63 64). 21 лютого 2024 року від представника відповідача Дніпровської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач з посиланням на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян вказував, що позивачем не виконані всі вимоги для приватизації спірної квартири, не надано доказів звернення до органів приватизації з відповідною заявою та одержання відповіді про відмову в приватизації житла, не надано доказів родинних відносин з померлим [PERSON] . У зв`язку з цим представник Дніпровської міської ради просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. а.с. 70 73). В підготовче засідання 11 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 22 березня\~2024\~року (а.с.\~84). В підготовче засідання 22 березня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з цим та надходженням від представника позивача клопотання про відкладення, розгляд справи було відкладено на 15 квітня 2024 року (а.с.\~92). В підготовче засідання 15 квітня 2024 року з`явились представник позивача та представник відповідача Дніпровської міської ради, інші сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. В даному засіданні було ухвалено прийняти уточнену позовну заяву, залучити відповідачів та третю особу без самостійних вимог до участі у справі та відкласти розгляд справи на 30 квітня 2024 року (а.с.\~а.с. 153 154). В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] посилався на обставини, зазначені в первісній позовній заяві. Крім того, він зазначав, що в ході підготовчого провадження у цивільній справі №\~203/90/24 стало відомо, що в спірній квартирі зареєстровані колишня дружина позивача та їх спільні дорослі діти, які фактично не проживають, втратили право користування відповідним житловим приміщенням, а отже і право на його приватизацію. У зв`язку з викладеним, позивач просив визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуванням квартирою [ADDRESS] , визнати за позивачем право на приватизацію зазначеної квартири та зобов`язати відповідачів Дніпровську міську раду та Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради передати цю квартиру у власність позивача без подання оригіналу ордеру про надання житлового приміщення (а.с. а.с. 96 110). Відповідно до ч.\~1 ст.\~51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. У зв`язку з цим судом було задоволено клопотання представника позивача, подане на стадії підготовчого провадження (а.с. а.с. 112 116), та залучено до участі в цивільній справі №\~203/90/24 в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 153 на зв.\~дія 19). Також, за клопотання представника позивача судом було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. а.с. 117 119, 153 на зв.\~дія 19), оскільки вирішення позовних вимог про визнання співвідповідачів фізичних осіб такими, що втратили право користування житлом, може впливати на обов`язки цього органу. В підготовче засідання 30 квітня 2024 року з`явились представник позивача та представник відповідача Дніпровської міської ради, інші сторони по справі в підготовче засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Сторони по справі вважали за можливе призначити справу до судового розгляду. 30 квітня 2024 р. через канцелярію Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій він вказав, що визнає позовні вимоги в повному обсязі, підтверджує викладені в уточненій позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в своєму відзиві підтвердив, що виїхав з квартири [ADDRESS] ще в 2010 році та з цього часу проживає окремо зі своєю цивільною дружиною. Його мати та колишня дружина позивача відповідачка [PERSON] виїхала зі вказаної квартири після розірвання шлюбу та переїхала до своєї матері в м.\~Житомир. Сестра відповідача [PERSON] відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2011 року (а.с. а.с. 167 168). Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 квітня 2024 р. було закрито підготовче провадження у цивільній справі №\~203/90/24 та призначено її до розгляду в засіданні 20 травня 2024 року (а.с. а.с. 164, 175,176). В судове засідання 20 травня 2024 р. з`явились позивач та його представник, представник відповідача Дніпровської міської ради та свідки. У зв`язку з неявкою інших відповідачів розгляд справи по суті було відкладено на 31 травня 2024 року. На підставі ч. 8 ст.\~223 ЦПК України в судовому засіданні 20 травня 2024 року було допитано свідків, які з`явились до суду. В судовому засіданні 20 травня 2024 р. свідок [PERSON] повідомила, що є нинішньою дружиною позивача, вони в зареєстрованому шлюбі з 2018 року, а спільно проживали та вели спільне господарство трохи раніше. Станом на 2018 рік в квартирі [ADDRESS] \~колишня дружина\~позивача та\~діти позивача\~вже не\~проживали,\~їх речей\~в квартирі\~також не\~було.\~Зараз в\~квартирі робиться\~ремонт,\~тому свідок\~з позивачем\~спільно проживають\~в її\~квартирі.\~ [PERSON] \~повідомила,\~що не\~претендує на\~участь в\~приватизації вказаної\~квартири і\~вважає,\~що таке\~право має\~бути реалізоване\~позивачем.\~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що проживає в кв.\~ [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ) з 1990 року, знає позивача, який живе у цьому ж будинку, раніше з позивачем [PERSON] проживала дружина [PERSON] та їх двоє дітей, але вони всі роз`їхалися. З дружиною [PERSON] позивач розлучився. Зараз позивач робить в цій квартирі ремонт. Свідок [PERSON] пояснив, що чотири з половиною роки був на війні (спочатку в АТО потім під час повномасштабної агресії), але колишня дружина позивача та їх спільні діти ще до того часу перестали проживати в квартирі позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача, проживає за адресою: [ADDRESS] з 2007 року і з цього часу знає позивача. Раніше він жив з дружиною [PERSON] , потім вони розлучились і вона тривалий час (точно більше п`яти років, але можливо і більше) не живе в квартирі позивача. Зараз [PERSON] має іншу дружину з якою вони більше року роблять ремонт у спірній квартирі. Ім`я нової дружини [PERSON] . Раніше в квартирі було прописано 6 осіб. Донька позивача вийшла заміж і також зараз не живе в цій квартирі. В судове засідання 31 травня 2024 р. з`явились представник позивача та представник відповідача Дніпровської міської ради. Інші учасники справи до суду не з`явились, про причини неявки не повідомили, повідомлялись про час і місце розгляду справи належним чином. В судовому засіданні 31 травня 2024 року розгляд справи було завершено. Представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, зазначених в позовній заяві та уточненій позовній заяві, повідомив суд, що звертався до органу приватизації, проте вже на стадії консультування з питань прийняття документів для приватизації житла позивачу повідомили про неможливість приватизації квартири без надання ордеру на вселення в житлове приміщення. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог до Дніпровської міської ради з мотивів, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. 19 травня 1987 року виконавчим комітетом Кіровської районної Ради народних депутатів м.\~Дніпропетровська прийнято розпорядження №\~110-р «Про дозвіл на обмін житлової площі» дозволено [PERSON] обміняти 2-кімнатну квартиру [ADDRESS] ) житловою площею 27,9 кв.м. на 2 квартири: 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 11,2 кв.м. та 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] ) житловою площею 15,6 кв.м. (а.с. 127). При цьому написання прізвища [PERSON] в розпорядженні від 19 травня 1987 року №\~110-р, який зазначений російською мовою як « [PERSON] », не спростовує вказані обставини, оскільки відповідно до матеріалів цивільної справи саме [PERSON] та інші члени його сім`ї дійсно проживали за вказаною адресою. Позивач [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49447860 від 12\~жовтня\~2017\~року, відповідно до якого [PERSON] 1966 р.н. є спадкоємцем першого ступеня спорідненості після смерті [PERSON] , 1932 р.н., що в даному випадку є можливим лише у родинних відносинах між батьком та сином (а.с. 129). [PERSON] був прописаний за адресою: [ADDRESS] з 02 липня 1987 року, що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с.\~16) та залишається зареєстрованим за цією адресою на час розгляду цивільної справи (а.с. 17). 05 березня 1988 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] 1965 р.н. було укладено шлюб, який зареєстровано [INFO] , що підтверджується відмітками в паспортах позивача серії [NUMBER] та паспорту відповідачки [PERSON] серії [NUMBER] , копії яких долучене до матеріалів цивільної справи (а.с. а.с. 16, 134). Відповідачка [PERSON] була прописана за адресою: [ADDRESS] з 02 вересня 1988 року, що підтверджується відміткою в її паспорті (а.с.\~134) та залишається зареєстрованою за цією адресою на час розгляду цивільної справи (а.с. 156). Від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. а.с. 105, 135, 139, 158, 167 на зв. 168). Відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 01 лютого 2005 року, що підтверджується відміткою в його паспорті серії [NUMBER] (а.с.\~138) та залишається зареєстрованим за цією адресою на час розгляду цивільної справи (а.с. 157). Відповідачка [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12 жовтня 2006 року, що підтверджується відміткою в її паспорті серії [NUMBER] (а.с.\~134) та залишається зареєстрованою за цією адресою на час розгляду цивільної справи (а.с.\~158). 11 квітня 2007 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №\~71 (а.с. 142). 16 липня 2011 року [PERSON] вступила в шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується відміткою в її паспорті (а.с. 141). [INFO] [PERSON] 1932 року народження помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпро відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №\~470 (а.с. 20). 07 грудня 2018 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1728 (а.с. 143). Судом встановлено та підтверджується заявами по суті спору (позовною заявою [PERSON] та відзивом відповідача [PERSON] ), показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] більше \~п`яти років. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної\~особи є\~житловий будинок,\~квартира,\~інше жиле\~приміщення,\~призначені та\~придатні для\~постійного або\~тимчасового проживання\~в них. Згідно до ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до ст.\~64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ч.\~1 ст.\~71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до норми ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ст.\~72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що фактично відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] , понад шість місяців, зважаючи на відсутність передбачених законом підстав для визнання за ними права на збереження зазначеного житла понад шестимісячний строк, а також відсутність доказів бронювання цього житла за цими відповідачами, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання цих відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, підлягають задоволенню. При вирішенні питань щодо права позивача на приватизацію квартири [ADDRESS] суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи ордер на жиле приміщення (обмінний) у батька позивача не зберігся, тому він звернувся з заявою про видачу копії ордера до виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради але йому було повідомлено, що вказаний ордер райрадою не надавався (а.с. 19). Водночас, згідно відповіді Управління архівної справи Дніпровської міської ради від 12\~березня 2024 року №\~3/3-205 виконавчим комітетом Кіровської районної Ради народних депутатів м.\~Дніпропетровська 19 травня\~1987 року дійсно було прийнято розпорядження №\~110-р «Про дозвіл на обмін житлової площі», на підставі якого батько позивача зі своєю родиною вселився до зазначеної квартири. Позивач має намір здійснити своє право на приватизацію спірної квартири. У\~статті 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~статті 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У частині третій\~статті 9 ЖК України\~визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені\~Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно із частиною одинадцятою\~статті 8 цього Закону\~спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до пункту 5\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Відповідно до частини 5\~статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до положень частини 1\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до пункту третього\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно з пунктом десятим\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2\~статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Згідно із ч. 4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~у поєднанні з нормами статей\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Аналогічну норму місить пункт 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396. Умовою для проведення приватизації житла є обов`язкове постійне проживання осіб у житлі, яке підлягає приватизації. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні - у довідці про склад сім`ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сім`ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Відповідно до пункту 10 частини першої\~статті 15 Житлового кодексу України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом\~статті 58 ЖК, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до пунктів 69, 70, 72 розділу IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 № 470, ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до\~статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5\~статті 2 цього Закону. Відповідно до пункту 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відтак, для здійснення приватизації займаної позивачем квартири згідно пункту 18 Положення № 396 до органу приватизації слід подати ордер про надання житлової площі. Враховуючи те, що у позивача оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у нього виникли перешкоди у реалізації свого права на приватизацію житла. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 345 ЦК України\~закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до пункту другого\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до пункту 10\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2\~статті 2 цього Закону. Враховуючи, що позивач на законних підставах зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ним житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує його право на приватизацію, а він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідно до\~статті 651 ЖК України, наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність. Згідно зі\~статтею 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього\~Закону. Суд встановив, що позивач вселений у квартиру на законних підставах як член сім`ї наймача (свого батька), який в свою чергу вселився до спірної квартири на підставі розпорядження виконкому місцевої райради про дозвіл на обмін житлового приміщення, незаконність проживання позивача ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє його можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у нього є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від нього обставинам. Відповідно до\~статті 59 ЖК України, ордер на спірну квартиру не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідачі не спростували факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов`язання органу приватизацію розглянути заяву позивача про приватизацію спірної квартири без надання оригіналу ордеру, є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягає задоволенню. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачем права на приватизацію спірної квартири. Разом з тим, не можуть бути задоволені вимоги про зобов`язання відповідачів Дніпровської міської ради та Центральної адміністрації Дніпровської міської ради передати у власність позивача квартиру [ADDRESS] , оскільки така передача можлива лише за умови його звернення до органу приватизації з належним комплектом документів, а тому наразі вирішення такої вимог є передчасним. Натомість, предметом цивільної справи, яка розглядається судом, в частині вимог про право позивача на приватизацію спірної квартири, є саме можливість реалізації ним такого права без подання до органу приватизації ордеру на вселення до житлового приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: partial