Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

позивач звернувся до відповідача з позовом про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.09.2020 та 20.08.2021 на його адресу надходили листи про те, що він ніби то являється боржником по договору №3327314594/281461 від 05.07.2020 року, який ним було укладено з ТзОВ «ФК «Кредит Капітал». Вказує, що ніякого кредитного договору не укладав, готівкових коштів не отримував, просить позов задоволити. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 02.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13\~ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~Згідно із\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Такі умови встановлені ст.ст.\~1048 - 1052,\~1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами є мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно із ч.ч. 1 та 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинено письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчинені правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразок відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно із\~ст. 205 ЦК України\~вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Судом встановлено, що підрозділом дізнання Соломянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020105090001156 від 25.09.2020 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.09.2020, про що зроблено актовий запис №1374. після укладання шлюбу прізвище чоловіка « [PERSON] ». Згідно повідомлення про відступлення права вимоги , на підставі Договору відступлення права вимоги №ГФГ-2 від 20.08.2021 право вимоги по кредитному договору №3327314594/281461 від 05.07.2020 відступлено від ТОВ «ГОУФІНГОУ» до ТзОВ «ФК «Кредит Капітал». Як вбачається з Акту повернення Права вимоги до Договору відступлення прав вимоги №ГФГ-2 від 20.08.2021 від 17.06.2022 року, новий кредитор повернув, а кредитор прийняв згідно з вимогами пунктів 9.1, 9.2, 9.3 Договору відступлення прав вимоги №ГФГ-2 від 20.08.2021 права вимоги щодо [PERSON] , номер кредитного договору №3327314594/281461 від 05.07.2020. Статтею 175 ЦПК України\~встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Саме такі висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, які відповідно до вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Саме такі висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №761/23904/19, які відповідно до вимог ч.4\~ст.263 ЦПК України\~повинні враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно з положеннями\~ст. 48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Правом на залучення співвідповідача чи заміну первісного відповідача наділений виключно позивач, суд з власної ініціативи без відповідного клопотання позивача чи за клопотанням відповідача, чи будь яких інших осіб не вправі змінювати коло відповідачів (залучати співвідповідача, замінювати відповідача, тощо). \~За приписами\~статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2024 року у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» про заміну відповідача у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал», про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовлено. \~Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, що є підставою для про відмови у задоволенні позову. Згідно з ч.7\~ст.141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 частини другої\~статті 3 Закону України "Про судовий збір"\~та судом відмовлено у задоволенні його позовних вимог, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed