Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Київської міської ради, про визнання права власності на 3/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його вітчим [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] був чоловіком матері позивача [PERSON] (дівоче ім`я [PERSON] ). З моменту, як позивачу виповнилося 14 років і до моменту смерті [PERSON] він з матір`ю та вітчимом жили разом. [PERSON] виховував позивача , утримував його, поки він був неповнолітнім та піклувався про нього як рідний батько, і позивач сприймав його як рідного. Офіційно мати позивача та [PERSON] оформили свої стосунки коли позивачу виповнилося 15 років - [INFO] . Мати позивача померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері позивач залишився жити з вітчимом, допомогав йому по господарству, піклувався як рідний син, ми і далі були сім`єю та вели спільне господарство. У грудні 2022 мого вітчима не стало. Внаслідок смерті вітчима, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день його смерті. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі його права та обов`язки, що належали йому до моменту відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема майнові права на майно - квартири [ADDRESS] , яке належало йому на праві власності, в порядку спадкування після смерті дружини - [PERSON] . Насамперед слід зазначити, що спірна квартира, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1998 за № [NUMBER] , належала матері позивача - [PERSON] та його вітчиму [PERSON] в рівних долях. Після смерті матері, 27.12.2022 було відкрито спадкову справу , що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадкоємцями (першої черги) на квартири, що належала на день смерті матері позивача в рівних долях, став позивач та [PERSON] . Спадщину після смерті матері вони з вітчимом прийняли на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. 24.11.2023 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу належної йому спадщини. Йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартири. Натомість, його вітчим - [PERSON] , який був спадкоємцем матері позивача, помер [INFO] , тобто до закінчення шестимісячного строку до 27.02.2023, після спливу якого можливе звернення до нотаріуса із заявою щодо видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно. Враховуючи наведене вище, [PERSON] прийняв спадщину на квартиру [ADDRESS] після смерті матері позивача в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] , у строк передбачений ЦК України позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що позивачем не надані документи, що підтверджують факт роддинних відносин. Вітчим, відповідно до практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, - чоловік матері стосовно її дитини (дітей) від іншого шлюбу, не рідний батько. Доказами того факту, що [PERSON] був вітчимом позивача та факту проживання однією сім`єю (з 1999 р.) є: свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; - свідоцтво про укладення шлюбу між матірю позивача та вітчимом серії [NUMBER] ; - довідка від 26.04.2013 № 579; - довідка від 18.03.2017 за № 1191; - паспорт позивача. Зважаючи на наведене, у даному випадку оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті його вітчима - [PERSON] (відсутні інші спадкоємці за заповітом і за законом) відповідачем виступає територіальна громада в особі Київської міської ради. 15.01.2024 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час надіслав відзив, у відповідності до якого просять суд прийняти рішення на підставі поданих позивачем доказів згідно чинного законодавства та просив слухати справу за відсутності представника. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає позовну заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер його вітчим [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] був чоловіком матері позивача [PERSON] (дівоче ім`я [PERSON] ). З моменту, як позивачу виповнилося 14 років і до моменту смерті він з матір`ю та вітчимом жили разом. [PERSON] виховував позивача , утримував його, поки він був неповнолітнім та піклувався про нього як рідний батько, і позивач сприймав його як рідного. Офіційно мати позивача та [PERSON] оформили свої стосунки коли позивачу виповнилося 15 років - [INFO] . Мати позивача померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері позивач залишився жити з вітчимом, допомогав йому по господарству, піклувався як рідний син, ми і далі були сім`єю та вели спільне господарство. У грудні 2022 мого вітчима не стало. Внаслідок смерті вітчима, відкрилася спадщина, часом відкриття якої є день його смерті. До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України ввійшли всі його права та обов`язки, що належали йому до моменту відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема майнові права на майно - квартири [ADDRESS] , яке належало йому на праві власності, в порядку спадкування після смерті дружини - [PERSON] . Насамперед слід зазначити, що спірна квартира, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1998 за № [NUMBER] , належала матері позивача - [PERSON] та його вітчиму [PERSON] в рівних долях. Після смерті матері, 27.12.2022 було відкрито спадкову справу , що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Спадкоємцями (першої черги) на квартири, що належала на день смерті матері позивача в рівних долях, став позивач та [PERSON] . Спадщину після смерті матері вони з вітчимом прийняли на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. 24.11.2023 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу належної йому спадщини. Йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартири. Натомість, його вітчим - [PERSON] , який був спадкоємцем матері позивача, помер [INFO] , тобто до закінчення шестимісячного строку до 27.02.2023, після спливу якого можливе звернення до нотаріуса із заявою щодо видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно. Враховуючи наведене вище, [PERSON] прийняв спадщину на квартиру [ADDRESS] після смерті матері позивача в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] , у строк передбачений ЦК України позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що позивачем не надані документи, що підтверджують факт родинних відносин. Вітчим, відповідно до практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, - чоловік матері стосовно її дитини (дітей) від іншого шлюбу, не рідний батько. Доказами того факту, що [PERSON] був вітчимом позивача та факту проживання однією сім`єю (з 1999 р.) є: свідоцтво про народження серії [NUMBER] ; - свідоцтво про укладення шлюбу між матірю позивача та вітчимом серії [NUMBER] ; - довідка від 26.04.2013 № 579; - довідка від 18.03.2017 за № 1191; - паспорт позивача. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність: - спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, - надання взаємної допомоги, - усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, - інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивач постійно проживав із померлим відчимом з 1999 року однією сімєю, зареєстрований у належній померлому на праві спільної часткової власності квартири, почав проживати у квартирі ще неповнолітнім та померлий фактично виконував обовязки батька відносно позивача - суд вважає обставину спільного проживання однією сімєю доведеною в повному обсязі. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦП України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1,3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є визнання права власності. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також на те, що позов обґрунтований належним чином, відповідачем не спростовувався, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved