Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рава-Руська державна нотаріальна контора Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів)про визнання права власності на житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями. Просять суд: 1) визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 10 квітня 2001 року, РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 5/8 частини житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з яких: право власності на 1/8 частину даного житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд, як членом колишнього колгоспного типу двору та право власності на 4/8 частини даного житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; 2) визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 23 грудня 2003 року, РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору; 3) визнати за [PERSON] , [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ ГУ ДМС України у Львівській області 02 жовтня 2013 року, РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/8 частину житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору; 4) визнати за [PERSON] ( [INFO] , паспорт громадянина України серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 13 вересня 2010 року, РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/8 житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як членом колишнього колгоспного двору з підстав зазначених у позові. Вважають, що їх право підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок, просять задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 29.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано з Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) належним чином завірені (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копії спадкових справ, які заведені після смерті: 1) [PERSON] , яка померла [INFO] ; 2) [PERSON] , яка померла [INFO] ; 3) [PERSON] , який помер [INFO] ; 4) [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмову заяву, у якій просять справу розглядати у їх відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, при вирішенні справи покладається на думку суду. Представник третьої особи, Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того, на виконання вимог ухвали суду від Рава-Руської державної нотаріальної контори Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на адресу суду надійшли належним чином завірені копії спадкових справ. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Будинок в якому вона проживає відносився до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] . Дані обставини підтверджується копією свідоцтва про право власності на будівлю, яке видане виконавчим комітетом Крехівської сільської ради 15.11.1989 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому №290 від 30.09.1989 року, де зазначено, що вцілому будинковолодіння в [ADDRESS] ) дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Будинковолодіння [ADDRESS] зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] і записано в реєстрову книгу №1 за реєстром №37 15.11.1989 року (а.с. 27). Відповідно до копії виписки з погосподарської книги №4 Крехівської сільської ради виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 141: [ADDRESS] , особовий рахунок домогосподарства № [NUMBER] , тип господарства станом на 30.06.1990 р. - колгоспний двір. Голова двору: [PERSON] , 1909 року народження. Члени двору: [PERSON] , 1931 року народження, [PERSON] , 1930 року народження, [PERSON] , 1965 року народження, [PERSON] , 1964 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1989 року народження. При будинку 0,9100 га, земельної ділянки в користуванні. Під будівлями 0,0100 га (а.с. 30). Так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспної типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , іншими членами двору були [PERSON] , 1931 року народження, [PERSON] , 1930 року народження, [PERSON] , 1965 року народження, [PERSON] , 1964 року народження, [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, які не втратили право на частку в даному двору, то відповідно всім належало по 1/8 частці двору. Відповідно до копії рішення Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.12.2018 №50 про розподіл часток бувшого колгоспного двору в [ADDRESS] (а.с. 29) вирішено провести наступний розподіл часток бувшого колгоспного двору по [ADDRESS] : [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина; [PERSON] - 1/8 частина. Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2022 № 142 рішенням III сесії II демократичного скликання Крехівської сілької ради Жовківського району Львівської області від 05.06.1995 року (а.с. 31) вулицю Жовтневу в с. Руда-Крехівська було перейменовано на вулицю Л. Українки. [INFO] померла голова двору [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.05.1997 року, відповідний актовий запис №17 (а.с. 22). [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно своєму синові [PERSON] згідно Заповіту від 16.02.1996 року складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області, що видно з його копії (а.с. 28). До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли 1/8 частка будинковолодіння в [ADDRESS] , на яку вона мала право як член (голова) колгоспного двору, Однак, її син [PERSON] після смерті матері лише фактично прийняв її частку, але формально не оформив своїх спадкових справ. Спільне проживання, ведення спільного господарства та фактичне прийняття спадщини її сином [PERSON] підтверджується копією довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 145 яка підтверджує, що на день смерті, [INFO] , померла [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , 1931 року народження та вони вели спільне господарство (а.с.32). Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 146 померла [PERSON] до дня своєї смерті, [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.33). [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.05.2001 року, відповідний актовий запис №15 (а.с.23). До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли 1/8 частка будинковолодіння в [ADDRESS] , на яку вона мала право як член колгоспного двору, Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 148 [PERSON] до дня своєї смерті, [INFO] , також проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.34). Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 152 (а.с.35) станом на день смерті [INFO] [PERSON] від її імені у виконкомі Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області заповіт не посвідчувався. [PERSON] , що проживав з нею та вів спільне господарство після смерті своєї дружини лише фактично прийняв її частку, але формально не оформив своїх спадкових справ. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 10.02.2003 року, відповідний актовий запис №4 (а.с.24). До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли 1/8 частка будинковолодіння в [ADDRESS] , на яку він мав право як член колгоспного двору та 1/8 частка, яку він набув в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] та 1/8 частка, яку він набув в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , а всього на день смерті йому належало - 3/8 частки будинковолодіння в [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 147 померлий [PERSON] до дня своєї смерті, [INFO] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.36). Померлий [PERSON] на день смерті, [INFO] проживав разом зі своїм сином [PERSON] , 1965 року народження, з яким вели спільне господарство, що видно з копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2022 № 144 (а.с.37). Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2022 № 151 (а.с.38) станом на день смерті [INFO] гр. [PERSON] від його імені у виконкомі Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області заповіт не посвідчувався. Його син [PERSON] після смерті свого батька лише фактично прийняв його частку, але формально не оформив своїх спадкових справ. Факт родинних відносин також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.07.1965, відповідно до якого [PERSON] народився [INFO] , батьки - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №37 від 24.07.1965 року (а.с. 26). [INFO] помер [PERSON] , що видно з копії свідоцтва про смерть (а.с. 25), який доводиться позивачам [PERSON] - чоловіком, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - батьком. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшли 1/8 частка будинковолодіння в [ADDRESS] , на яку він мав право як член колгоспного двору та 3/8 частки, які він набув в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , а всього на день смерті йому належало - 4/8 частки будинковолодіння в [ADDRESS] . Отже, фактично [PERSON] , як член колгоспного двору та спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем своїм батьком [PERSON] на час відкриття спадщини, отримав частки своїх родичів членів колгоспного двору: [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , спільно проживаючи та вівши спільне господарство, але не оформив своїх спадкових прав за час свого життя. Згідно з копії довідки виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2022 № 149 померлий [PERSON] до дня своєї смерті, [INFO] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Жеківської міської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2022 № 143 на день смерті, [INFO] , померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю дружиною [PERSON] , 1964 року народження та вели спільне господарство. Отже, станом на день смерті [PERSON] [PERSON] , як його дружина, постійно проживала з ним та вела спільне господарство, у зв`язку з чим фактично прийняла спадщину - 4/8 частки будинковолодіння в [ADDRESS] , що належала її чоловіку на момент його смерті. Факт родинних відносин позивача [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 10 квітня 2001 року, РНОКПП [NUMBER] ) з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.10.1984 року про те, що [PERSON] та [PERSON] , 20.10.1984 року уклали шлюб, відповідний актовий запис №19. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] . Факт родинних відносин позивача [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 23 грудня 2003 року, РНОКПП [NUMBER] ) з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.08.1985 про те, що [PERSON] народилася [INFO] , батьки - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №20 від 08.08.1985 року. Дочка спадкодавця [PERSON] своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 30.01.2003 року шлюбу із [PERSON] . З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.01.2003 року видно, що [PERSON] та [PERSON] 30.01.2003 року одружились, відповідний актовий запис №1. Позивач [PERSON] фактично не проживала та не вела спільне господарство з батьком [PERSON] . Факт родинних відносин позивача [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ ГУ ДМС України у Львівській області 02 жовтня 2013 року. РНОКПП [NUMBER] ) з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.12.1989 про те, що [PERSON] народилася [INFO] , батьки - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №25 від 08.12.1989 року. Дочка спадкодавця [PERSON] своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 21.08.2013 року шлюбу із [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.08.2013 року видно, що [PERSON] та [PERSON] 21.08.2013 року зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис №1103. Позивач [PERSON] фактично не проживала та не вела спільне господарство з батьком [PERSON] . Факт родинних відносин [PERSON] (паспорт серія [NUMBER] виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 13 вересня 2010 року. РНОКПП [NUMBER] ) з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.11.1988 про те, що [PERSON] народилася [INFO] , батьки - [PERSON] , мати - [PERSON] , актовий запис №26 від 04.11.1988 року. Дочка спадкодавця [PERSON] своє дошлюбне прізвище [PERSON] змінила на [PERSON] внаслідок реєстрації 20.07.2010 року шлюбу із [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.07.2010 року видно, що [PERSON] та [PERSON] 20.07.2010 року зареєстрували шлюб, відповідний актовий запис №04. Позивач [PERSON] фактично не проживала та не вела спільне господарство з батьком [PERSON] . Даною позовною заявою дочки [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як позивачі у справі, підтверджують про свою обізнаність щодо пропуску ними строку для прийняття спадщини після смерті батька, звертатись до суду для поновлення строку для прийняття спадщини наміру не мають та не заперечують проти отримання матір`ю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на все майно, що належало їх батькові - [PERSON] . Будь-які інші спадкоємці у встановлені строки до нотаріальної контори не звертались та разом з спадкодавцем [PERSON] не проживали, спільне господарство з померлим не вели. Беручи до уваги наведе вище, оскільки позивач [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вела спільне господарство та як спадкоємець за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тому є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] . Для оформлення спадкових прав на частку колгоспного двору, позивач [PERSON] звернулася до Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області, однак з`ясувалося, що видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно- житловий будинок, а саме на 4/8 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який був спадкоємцем своїх родичів: [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , після котрих він фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, нотаріус не може, оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, бо будували його самостійно і про документальне підтвердження права власності на той час не переймалися, а також він станом на 01.07.1990 року мав статус колгоспного двору. На підставі п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з не наданням необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 11 квітня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/8 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , який був спадкоємцем своїх родичів: [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , після котрих він прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Отже, підставою для відмови стало - не подання необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. З документів на даний будинок типу колгоспного двору позивачі мають лише: технічний паспорт виготовлений Червоноградським бюро технічної інвертаризації номер 37, складений 11.08.1998 (рід будівлі 1979, житловий будинок, веранда, східці, погріб, сарай, сарай, сарай, вбиральня, колодязь, ворота, огорожа); Свідоцтво про право власності на будівлю видане виконавчим комітетом Крехівської сільської ради 15.11.1989 року; рішення Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.12.2018 №50 про розподіл часток бувшого колгоспного двору в [ADDRESS] ; виписка погосподарської книги №4 Крехівської сільської ради виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №6 від 10.06.2022 № 141; рішення Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.12.2018 №50 про розподіл часток бувшого колгоспного двору. Також, усі вищезазначені в позовній заяві обставини підверджуються відповідними довідками виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області. На даний час чинне законодавство не передбачає механізму належним чином оформити правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння з господарськими будівлями та спорудами, що відносився до колгоспного типу двору та подальшої можливості реєстрації права власності на дане нерухоме майно. Окрім того, законодавством передбачено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку зокрема, у вазі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи вищезазначене, оскільки будинковолодіння є майном колгоспного двору, а право власності на вказане будинковолодіння було оформлено на ім`я голови колгоспного двору [PERSON] , про що останній видано виконавчим комітетом Крехівської сільської ради 15.11.1989 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому №290 від 30.09.1989 року свідоцтво про право власності на будівлю, де зазначено, що вцілому будинковолодіння в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Будинковолодіння [ADDRESS] зареєстроване на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] і записано в реєстрову книгу №1 за реєстром №37 15.11.1989 року позивачі не можуть оформити своє право власності на спірне будинковолодіння у позасудовому порядку, тому просять визнати за ними право власності відповідно до їх часток. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, шо кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідност. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державший реєстрації. Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦКУРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120- 126 ЦКУРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва. Громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року до моменту прийняття постанови КМУ від 05.08,1992 № 449 за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними Радами, реєстрували будинки в сільських селищних Радах, про що робився запис в погосподарскій книзі. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Даними актами було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в погосподарських книгах підтверджується власність. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно з пунктами 6-7 Вказівок по веденню по господарськогообліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з Законом України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12,1995. право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно роз`яснень викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути % зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Отже, право власності колгоспного двору, головою якого значилася [PERSON] було зареєстровано згідно з вимогами діючого на той час законодавства та отримання Свідоцтва про право власності на будівлю, яке було видане виконавчим комітетом Крехівської сільської ради 15.11,1989 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому №290 від 30.09.1989 року. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкоємцем права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України РСР (в редакції 1991 року), Закон України РСР «Про власність» (в редакції 1991 року). Так, відповідно до вимог ч.2 ст.123. ч.1 ст.120 ЦК України (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до роз`ясень даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ПК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Окрім того, щодо правового регулювання прийняття спадщини [PERSON] передбачено наступні норми діючого законодавства. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.І ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується. що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд приходить до висновку, що право позивачів підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved