Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що позивач разом із своєю сім`єю (дружина [PERSON] та син [PERSON] ) зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.09.2017 року № 63/18 та ордера № 169 від 07.12.2017 року. Дата реєстрації місця проживання 22.06.2018 року. На виконання вимог рішення Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.09.2017 року № 63/18, ст. ст. 10, 61-63, 65, 66, 67, 68 Житлового кодексу України і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем укладені відповідні договори про надання комунальних послуг за адресою реєстрації і проживання. Крім того, позивач відзначає, що разом з його сім`єю на підставі вище вказаних документів був прописаний відповідач син дружини від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] . Проте, з жовтня 2022 року та на момент подання позовної заяви відповідач відсутній за місцем реєстрації, що підтверджується Актом депутата Боярської міської ради УІІІ скликання Фастівського району Київської області від 21.07.2023 року. При цьому, позивач вимушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб. На підставі\~вище наведеного,\~позивач просив\~суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] права користування житлом (визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням) квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.02.2024 закрито підготовче провадження. Призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач разом із своєю сім`єю (дружина [PERSON] та син [PERSON] ) зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.09.2017 року № 63/18 та ордера № 169 від 07.12.2017 року. Дата реєстрації місця проживання 22.06.2018 року. На виконання вимог рішення Виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.09.2017 року № 63/18, ст. ст. 10, 61-63, 65, 66, 67, 68 Житлового кодексу України і Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем укладені відповідні договори про надання комунальних послуг за адресою реєстрації і проживання. Крім того, позивач відзначає, що разом з його сім`єю на підставі вище вказаних документів був прописаний відповідач син дружини від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що у зв`язку з не проживанням відповідача в квартирі, останній втратив право користування спірною квартирою, оскільки він не є власником чи співвласником вищевказаної квартири. Факт не проживання відповідача в квартирі позивача з 2022 року підтверджується Актом депутата Боярської міської ради УІІІ скликання Фастівського району Київської області від 21.07.2023 року. Доказів, які б спростовували даний факт, матеріали справи не містять. Суд вважає, що такі доводи позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно пункту 25 наказу Міністерства оборони України від 31.08.2018 року № 380 «Про затвердження Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (зі змінами) підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення «колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу)». Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На спростування доказів позивача відповідачем не подано жодного доказу. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що відповідач не користується вищевказаним житлом близько двох років, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач перестав бути членом сім`ї позивача та не проживає у спірній квартирі понад рік, тому згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved