Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У грудні 2021 року Комунальне підприємство виконавчого округу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з останніх на свою користь заборгованість: - за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 539,60 грн; - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн; - судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі є споживачами централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Від наданих послуг у встановленому чинним законодавством порядку відповідачі не відмовлялися, своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги централізованого опалення, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість. Так, на підставі укладеного 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та Додатків до нього, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість, що утворилась до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у сумі 21 539,60 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25 вересня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому її представник заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що з 17 жовтня 2014 року в будинку [ADDRESS] було встановлено будинковий засіб обліку теплолічильник SHARKY VMT. Так, за жовтень 2015 року та грудень 2015 року відповідач отримала рахунки на оплату за централізоване опалення згідно показань будинкового засобу обліку, тоді як за листопад 2015 року та з січня 2016 року по жовтень 2016 року включно отримувала рахунки згідно з нормативами споживання за м2. З листопада 2016 року по січень 2018 року включно відповідач отримала рахунки на оплату за централізоване опалення згідно показань будинкового засобу обліку, тоді як з лютого 2018 року до сьогоднішнього дня отримує рахунки на оплату за централізоване опалення згідно з нормативами споживання за м2. При цьому, будинковий засіб обліку теплолічильник SHARKY VMT, встановлений в будинку [ADDRESS] , був і є справним. З зазначеного вбачається порушення позивачем пунктів 9, 17 договору, якими передбачено, що позивач не має права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Враховуючи викладене, всі нарахування за листопад 2015 року, з січня 2016 року по жовтень 2016 року та з лютого 2018 року по сьогоднішній день є необґрунтованими та зробленими всупереч пунктів 9, 17 договору, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відсутні обґрунтовані підстави для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, спожиті до 01 травня 2018 року в сумі 21 539,60 грн, оскільки відповідно до додатку № 1 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, який додано позивачем до позовної заяви, відступлено право вимоги заборгованості за послуги з центрального опалення в розмірі 21 539,60 грн боржника - Сичової, тобто відповідна заборгованість належить саме їй, а не відповідачу по справі. Також, зазначив, що [PERSON] не є власником та користувачем квартири [ADDRESS] , він зареєстрований та до війни проживав за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день останній перебуває в складі Збройних Сил України. Таким чином, [PERSON] не отримував від позивача послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , а тому не може бути співвідповідачем по даній справі. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позову. Разом з відзивом представником було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що позивач звернувся до суду з цим позовом 28 грудня 2021 року, ним пропущено строк у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 539,60 грн, оскільки строк позовної давності закінчився 01 травня 2021 року, та заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 147,96 грн, оскільки закінчився трирічний строк позовної давності, тому просив застосувати позовну давність та в задоволенні цієї частини позовних вимог відмовити. 18 жовтня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що обчислення строків позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати спожитих до 01 травня 2018 року відповідачем послуг починається з моменту укладення договору про відступлення права вимоги № 602-18, який було укладено 11 жовтня 2018 року. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості закінчується 11 жовтня 2021 року. Крім того, у зв`язку із запровадження на території України з 12 березня 2020 року карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, строки позовної давності було продовжено, а отже позовна заява подана у межах строку позовної давності. Крім того, відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 21 539,60 грн за адресою: [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) та додатки до нього є чинними та в судовому порядку не оскаржувались. Також, відповідачі від мереж централізованого опалення у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялися та з претензією в передбаченому законодавством порядку на адресу позивача про їх неотримання не зверталися, а тому зобов`язані оплатити спожиті послуги централізованого опалення. При цьому, відповідачі кожного місяця отримували платіжні документи, в яких зазначалось ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості. Проте, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку за адресою: [ADDRESS] в спірний період відповідачі до позивача не зверталися. Щодо того, що відповідач [PERSON] не є власником квартири, то в матеріалах справи наявна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої частина зазначеної квартири належить [PERSON] , тому в силу положень чинного законодавства він зобов`язаний утримувати належне йому майно. 01 березня 2024 року до суду надійшла заява позивача, в якій представником зазначено, що після подачі позову у грудні 2022 року, лютому, березні та травні 2023 року відповідачі погасили у повному обсязі заборгованість, що утворилася з 01 травня 2018 року, однак заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року житлово-комунальні послуги ними не сплачена, тому просила стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 21 539,60 грн та судові витрати, понесені позивачем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представни відповідача [PERSON] - адвокат Гончаренко С. М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача [PERSON] . Вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 3 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація . Частинами першою-другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Суд установив, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини квартири від 05 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г. А. Крім того, судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, згідно з яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржника з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Відповідно до Додатку № 1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги про стягнення заборгованості за договором (особовим рахунком) № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 21 539,60 грн. За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону від 24 червня 2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Частина сьома статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог вищевказаного Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Крім того, надання послуг до 01 травня 2018 року здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, опублікованого у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За приписами статті 20 Закону № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі статтею 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року (далі - Закон № 2189-VIII). За приписом пункту 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з Постановою КМУ № 291 від 03 квітня 2019 року). Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 360 ЦК України визначено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , якій на праві власності належить частини вищевказаної квартири, будучи споживачем послуг з централізованого опалення, від отримання яких у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася, не виконувала покладений на неї договором і законом обов`язок по оплаті послуг з централізованого опалення внаслідок чого виникла заборгованість спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в сумі 21 539,60 грн. При цьому, позивач також просить стягнути заборгованість, шо утворилась до 01 травня 2018 року з [PERSON] , проте суд вважає такі вимоги безпідставними, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 277981266 від 04 жовтня 2021 року він набув право власності на частину вищевказаної квартири лише 04 червня 2019 року на підставі договору дарування від 04 червня 2019 року. Крім того, згідно з інформаційною довідкою № 347566374 від 21 вересня 2023 року право власності на частину вищевказаної квартири за ним вже не зареєстровано. Таким чином, заборгованість нарахована позивачем до 01 травня 2018 року стосується зобов`язань попереднього власника квартири та споживача послуг з централізованого опалення. Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Водночас, договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому, договір дарування від 04 червня 2019 року, згідно з яким відповідач [PERSON] став власником частини квартири відсутній у матеріалах справи, тому суд позбавлений можливості встановити наявність умови в договорі про переведення боргу попереднього власника та згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20. Враховуючи викладене, у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року, тому позов в частині вимог до нього не підлягає задоволенню. Що стосується посилань відповідача [PERSON] на те, що у будинку, де знаходиться квратира, встановлено будинковий засіб обліку (теплолічильник), однак позивачем за листопад 2015 року, з січня по жовтень 2016 року та з лютого 2018 року по сьогоднішній день здійснені нарахування за спожиті послуги згідно з нормативами споживання за кв.м, а не показань будинкового засобу обліку, що не відповідає умовам договору та положенням чинного законодавства, то вони оціннються судом критично. З долучених позивачем рахунків на сплату за централізоване опалення вбачається, що вони отримувались відповідачем щомісяця та на них відображено ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, заборгованість, проте доказів того, що вона зверталася до позивача із заявами про неправильність нарахування вартості послуг, заборгованості або перерахунку матеріали справи не містять. Безпідставними також є посилання [PERSON] на те, що позивач не набув до неї права вимоги заборгованості за послуги спожиті до 01 травня 2018 року, оскільки з Додатку № 1 до договору цесії № 602-18 вбачається, що право вимоги відступлено до боржника [PERSON] , а не до відповідача. Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до пункту 1.3 договору, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору цесії. В матеріалах справи міститься витяг з Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, з якого вбачається, що до Переліку споживачів послуги централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається, включено особовий рахунок [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , із заборгованістю з послуги централізованого опалення - 21 539,60 грн. Таким чином, позивач набув право вимоги по заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у відзиві на позов [PERSON] було зазначено про те, що між нею та відповідачем було укладено договір № 154055200060100 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, тобто визнано належність їй особового рахунку № [NUMBER] , за яким позивачем набуто право вимоги. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли своє часткове підтвердження в ході судового розгляду, встановлено, що у відповідача [PERSON] наявна заборгованість за надані позивачем житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року. Разом з тим, представником відповідача було подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно абзацу 1 частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. За правилами статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року. Так, постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Відтак, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в межах строків позовної давності та стягнення з відповідача [PERSON] , враховуючи її частку у праві власності на спірну квартиру, яка становить 1/2, на користь позивача заборгованості в сумі 5 401,05 грн за послуги з централізованого опалення за період з березня 2017 року до 01 травня 2018 року. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просить стягнути з відповідача 33 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. В додатках до позовної заяви міститься квитанція від 04 жовтня 2021 року, з якої вбачається сплата 30 грн за отримання відомостей з державного реєстру речових прав. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено частково, заборгованість за надані послуги з 01 травня 2018 року була сплачена відповідачами після пред`явлення позлову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 715,05 грн.

Outcome: partial