Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 26 березня 2024року надійшла позовна заява ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] , третя особа ТОВ "МІЛОАН" про стягнення заборгованості. (а.с. 1-12). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 26 березня 2024 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 08 квітня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.79). Описова частина Короткий зміст позовної заяви До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] , третя особа ТОВ «Мілоан» з посиланням на те, що 28.04.2021\~року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір 3278476, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» надав позичальнику кредит у сумі 20 000,00 грн. ТОВ «МІЛОАН» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 20000,00 грн., позичальник не виконалда умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого має заборгованість в розмірі 74708,58 грн., з яких 17148,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 56160,58 грн. - заборгованість по відсоткам, 1400,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. 13.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 74708,58 грн., понесені витрати на сплату судового збору та витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000 грн. Аргументи учасників справи Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Заперечення відповідача Представником відповідача [PERSON] адвокатом Вовк М.В. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву за змістом якого вбачається, що сторона відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме в частині та в розмірі: 23\~828,00грн., з яких 17148,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5280,00 грн. - заборгованість по відсоткам, 1400,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідач не заперечує існування договірних відносин із ТОВ «Мілоан» та отримання ним позики 28.04.2021р. у розмірі 20000 грн, який він вчасно не повернув у повному обсязі. Також відповідач зазначає про незаконність нарахування відсотків за кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 28.05.2021. З огляду на це позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором після 28.05.2021 є безпідставними і не підлягають задоволенню. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами право вимоги. Щодо судових витрат, позивач не підтвердив дійсне понесення ним витрат на сплату гонорару в розмірі 6000 грн. У той же час відповідачем понесені судові витрати на надання правничої допомоги у розмірі 6000 грн. 24.05.2024року представником позивача було надано відповідь на відзив, в якому зазначається, що після спливу строку кредитного договору відповідачу нараховувалися відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами, що безпосередньо передбачено умовами договору, укладеного відповідачем із ТОВ «Мілоан». При цьому представник позивача звернув увагу суду, що позивач після укладення договору факторингу ніяких нарахувань щодо кредитної заборгованості відповідача не здійснював та просить суд стягнути заборгованість, що виникла у [PERSON] перед первісним кредитором. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані належні та достатні докази, які долучено разом із позовною заявою. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 28.04.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений (в електронній формі) договір про споживчий кредит № 3278476, відповідно до умов якого відповідач отримала шляхом переказу на картковий рахунок кредиту в розмірі 20000 грн строком на 30 днів (до 28.05.2021). [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних із отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користуванням кредитом (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6680,00 грн у грошовому виразі та 3,076,00% річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включають у себе складові, визначені п.п. 1.5.1-1.5.2 цього договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається із суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26680,00 грн. Проценти за користування кредитом складають 5280 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (а.с. 20-23). Відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 3278476 від 28.04.2021 року, загальна вартість кредиту становить 26680 грн, з них: 20000 грн сума кредиту, 5280,00 грн проценти за користування кредитом та 1400,00 грн комісія за надання кредиту (а.с.24-25). \~Згідно з копією паспорту споживчого кредиту, відповідач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту 08.04.2021 року (а.с.52-53). Відповідно до анкети-заяви на кредит №3278476 від 28.04.2021 року, відповідач з метою отримання кредиту вказав свої персональні дані, а також сторони погодили, суму кредиту у розмірі 20000 грн, комісію у розмірі 1400 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 5280 грн (а.с.15). \~Згідно з платіжного доручення №44913999, ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок відповідача 20 000 грн, згідно договору 3278476 (а.с.15). Із наданих позивачем документів та відзиву на позов судом встановлено, що відповідач отримав надані банком кредитні кошти та порушив умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість. Відповідно до копії розрахунку наданого позивачем за період з 13 вересня 2021 року по 20 лютого 2024 року, загальна сума заборгованості відповідача становить 74708,58 грн, з них: основний борг 17148 грн, відсотки 56160,58 грн та комісія 1400 грн (а.с.19). \~Згідно з договору факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (Клієнт), укладено договір про те, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с.55-61). Відповідно до витягу з Додатку до Договору факторингу №07Т від 13 версеня 2021 року, сума заборгованості становить 74708,58 грн, з них: основний борг 17148 грн, відсотки 56160,58 грн та комісія 1400 грн. Згідно з копією досудової вимоги №3206118552-АВ від 27 вересня 2023 року, позивач звернувся до відповідача та рекомендував сплатити заборгованість у розмірі 74708,58 грн в термін до 15 листопада 2023 року (а.с.54). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 10561\~ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору (укладення якого визнавалося та не спорювалося стороною відповідача) щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Судом встановлено, що відповідач погодився на умови кредитного договору шляхом підписання його своїм електронним підписом. Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Отримання кредитних коштів підтверджується платіжним доручення №3278476 від 28 квітня 2021 року (а.с.20) про перерахування первісним кредитором ТОВ «Мілоан» відповідачу на картковий рахунок суми кредитних коштів у розмірі 20000 грн. (а.с.20-23). Таким чином, суд приходить до висновку, що докази про отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів від первісного кредитора ТОВ «Мілоан», які містяться в матеріалах справи, є належними та допустимими та підтверджують виникнення кредитних відносин між сторонами. При цьому у п. 4.2 договору про споживчий кредит\~№ 3278476 від 28 квітня 2021 року наголошується, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Однак матеріали справи не містять доказів щодо продовження [PERSON] строку кредитування відповідно до пунктів 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору про споживчий кредит. Водночас згідно з відомостями про щоденні нарахування та погашення і розрахунком заборгованості, позивач висунув вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період, що виходить за 30-денний строк кредитування, нарахованих відповідно до п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, а не процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, не відповідає дійсності твердження позивача щодо нарахування відповідачу процентів поза строком кредитування згідно з п. 4.2 договору на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом із цим право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12,\~який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Отже, право ТОВ «Мілоан» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 28.05.2021, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит\~№ 3278476 від 28.04.2021\~у загальному розмірі 23\~828,00 грн, що складається з наступного: 17148,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 5280,00 грн заборгованість за відсотками (сплата яких передбачена умовами договору в межах строку кредитування), та 1400,00грн. заборгованість за комесійними винагородами, а отже позов підлягає частковому задоволенню. Щодо судових витрат Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на\~обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 11.12.2023року уклав договір про надання правової допомоги та додаткову угоду № 003206118552 із Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» в особі керуючої Міньковської А.В., за якими бюро зобов`язалося здійснити представництво та захист інтересів позивача у справі щодо стягнення кредитної заборгованості із [PERSON] (а.с. 30-47, 69-70). Із детального опису робіт (наданих послуг) та акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 11.12.2023 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу Адвокатського бюро «Анастасії Міньковської», пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 6000 грн, сплата яких підтверджується платіжними інструкціями від 21.12.2023\~(а.с.31-38, 70). Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 07.05.2024року уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Вовк М.В. повноваження якої підтверджуються ордером серії АЕ № 1263755 від 07.05.2024. Крім іншого, у п. 4.1 вказаного договору зазначається, що за адвокатські послуги (за п. 4.1. цього договору) клієнт сплачує адвокату фіксовану винагороду, погоджену за взаємною угодою, за вирішення спору на підставі поданого клієнтом позову до вирішення справи по суті в суді першої інстанції за обумовленими цінами. Із наданого представником відповідача акту виконаних робіт від 13.05.2024 вбачається, що відповідачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката Вовк М.В., пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, у розмірі 6000 грн, сплата яких підтверджується розрахунковою квитанцією від 13.05.2024 р. При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/10548/19, в якому наголошується, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У той же час представниками обох сторін не заявлялося клопотання про зменшення понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги із посиланням на неспівмірність таких витрат, а тому суд визнає відповідні витрати сторін обґрунтованими та співмірними. Також позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 13). Отже, всього позивачем були понесені судові витрати на суму 8422,40 грн, і з урахуванням того, що судом було частково задоволено позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 5\~772,50 грн. з яких 772,50 грн. сума судового збору на 5000грн. правнича допомога. У той же час, враховуючи часткове задоволення позову, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5000грн. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю понесених сторонами судових витрат, яка складає 772,50 грн, виходячи із розрахунку: (5772,50 грн 5000 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial