Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

27.09.2023 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 квітня 2012 року, між нею та АТ «Укрзалізниця» укладений трудовий договір, яким її переведено з посадипровідника пасажирського вагону Шевченківської вагонної дільниці Одеської залізниці з наказом Укрзалізниці від 23 березня 2012 року № 230/ос на посаду начальника Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах Укрзалізниці. Згідно наказу Укрзалізниці від 22 липня 2020 року № 1349/ос її булопереведено на постійну посаду начальника відділу протидії порушень у сфері перевезень АТ "Укрзалізниця". Позивач вказує, що з моменту початку повномасштабної агресії 24 лютого 2022 року, адміністрацією їм було рекомендовано виїхати з м. Києва, а далі їм обіцяли повідомити про зміни в організації робочого процесу. Вона змушена була виїхати за межі України в якості біженки. 01 квітня 2022 року згідно наказу АТ "Українська залізниця" № 389/ос було зупинено дію її трудового договору на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, на підставі ст. 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану". Копію вищевказаного наказу вона особисто не отримувала, зі змістом не ознайомлювалась, а про його наявність була повідомлена у телефонному режимі, коли до неї зателефонувало керівництво та сказали, щоб вони (тобто працівники) виїжджали за кордон, де деякий час вона і перебувала. Про те, що і справді її не ознайомлювали з вищевказаним додатком свідчить копія витягу з додатку до наказу АТ "Укрзалізниці" про призупинення дії трудового контракту, в примітках її підпис про ознайомлення не значиться, про його існування їй стало відомо лише 09.07.2023 року, коли їй було вручено його копію. Незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану АТ "Укрзалізниця" зокрема її регіональна філія "Одеська залізниця", будучи об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, свою діяльність не призупинило та здійснює й надалі протягом усього часу. На думку позивача, у роботодавця була можливість забезпечити її роботою в умовах віддаленого доступу, або запропонувати іншу посаду, адже залізниця продовжувала працювати і тому дійсних причин та підстав для зупинення дії трудового договору з нею у відповідача не було. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи, а також, що ці мови повинні існувати одночасно. Вважає, що призупинення дії трудового договору є прихованим покаранням. Крім цього, позивач зазначає, що вона не отримувала заробітної плати, страховий стаж їй не нараховувався. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує її права та інтереси та за своїми ознаками є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця. У зв`язку з цим вважає, що наказ № 389/ос від 01.04.2022 р. в частині призупинення, з нею дії трудового договору протиправний і такий, що підлягає до скасування. Після її повернення в Україну 23 червня 2023 року згідно наказу АТ "Українська залізниця" № 1010/ос з нею було відновлено дію трудового договору, з 26 червня 2023 року її було виключено з наказу АТ "Укрзалізниця" від 01 квітня 2022 року № 389/ос, але при цьому переведено на іншу посаду - менеджера відділу протидії порушень у сфері перевезень АТ "Укрзалізниця", що підтверджується трудовим договором № 69-2023 від 23 червня 2023 року. Відтак роботодавець не дотримався основної умови призупинення дії трудового договору - це одночасна, абсолютна неможливість надання роботи та абсолютна неможливість виконання роботи у зв`язку з військовою агресією проти України. АТ "Укрзалізниця" своєї діяльності не припиняла, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу, установа працювала, та продовжує працювати, немає доказів того, що відбулося критичне зменшення обсягів господарської діяльності АТ "Укрзалізниця", зокрема, в регіональній філії Одеська залізниця АТ "Укрзалізниця" внаслідок агресії російської федерації. Згідно з ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Призупинення дії трудового договору з позивачем є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. Позивач вважає, що зазначене за своєю правовою природою є фактичним відстороненням її від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому захистити відповідні права іншим способом окрім, як в судовому порядку є неможливим. Позивач вказує, що період вимушеного прогулу тривав з дати призупинення дії трудового договору (01.04.2022 р.) до поновлення дії трудового договору та переведенням на іншу посаду (23.06.2023 р.). Останні два місяці, що передували зупиненню трудового договору є січень 2022 року та лютий 2022 року. Відповідно до довідки-розрахунку заробітної плати за січень 2022 р. їй було всього нараховано 35700,46 гри, а за лютий 2022 р. - 34895,67 грн. За таких умов, з урахуванням відпрацьованих позивачем днів у січні та лютому 2022 року(39 робочих днів) середньоденна заробітна плата становить 1812,33 грн. Розрахунок (35700,46+34895,67)/39=1812,33 грн. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає до стягнення з АТ "Укрзалізниця" на її користь за період з 01.04.2022 р. по 23.06.2023 р. становить 1812,33 (як розмір середньоденної заробітної плати) х 340 (кількість робочих днів за час вимушеного вимушеного прогулу)= 616192,20 гривень. 19 липня 2023 року нею був отриманий на ознайомлення наказ від 01 квітня 2022 року про те між нею та відповідачем призупинений трудовий договір, про що свідчить дата у витязі з додатку до вищезазначеного наказу. З початком повномасштабної агресії вона перебувала за межами України. Після її повернення на роботу 23 червня 2023 року трудовий договір з нею було відновлено, але кошти за час вимушеного чулу не було виплачено. Вона звернулася до роботодавця про усунення порушення її трудових прав у позасудовому порядку, але їй в цьому було відмовлено з мотивацією, що відсутній механізм виплати коштів і їй рекомендували звернутися по копію оскаржуваного Наказу № 389/ос від 01 квітня 2022 року, який їй було видано 19 липня 2023 року, тому до суду звертається в передбачений законом тримісячний термін з моменту коли їй стало відомо про порушення її права (отримання копії наказу). Вважає, причини пропуску строків звернення до суду носять поважний характер і мають бути поновлені судом. У зв`язку із вищевикладеним позивач, посилаючись на норми законодавства, просить суд поновити їй строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строків поважними; визнати протиправним та скасувати наказ Акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 01.04.2022 № 389/ос у частині призупинення дії трудового договору з нею; стягнути з Акціонерного товариства "Укрзалізниця" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2022 р. у сумі 616192,20 грн; стягнути витрати на правничу допомогу згідно договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2023 року № 25/09-23ц. У встановлений судом строк, від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками та доказами його направлення позивачу, в якому представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. Судові витрати, пов`язані із розглядом цієї судової справи, покласти на позивача. Відзив мотивовано тим що, на виконання ч. 2 ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" [PERSON] було повідомлено про призупинення дії трудового договору 19.04.2022 року шляхом направлення повідомлення в мобільний додаток (копія скріншоту та листа №ЦЦБ-12/10718 від 20.10.2023 додаються). З направленого [PERSON] повідомлення вбачається, що її було проінформовано про призупинення дії трудового договору з 01.04.2022 відповідно до наказу №389/ос. на що вона повідомила "ок" та свою незгоду з цим наказом не висловлювала. Тому, представник відповідача вважає, що позивач у позовній заяві вказує недостовірні відомості, що про існування наказу про призупинення дії трудового договору їй стало відомо лише 09.07.2023 року. На особисту електронну адресу [PERSON] [INFO] (дана пошта вказана і позовній заяві) під час закриття розрахунку заробітної плати в автоматизованому режимі засобами АСБО "Фобос" щомісячно направлялися розрахункові листки, в тому числі, їй направлені розрахункові листки за квітень та травень 2022 року, що підтверджується листом № ЦЦФ-06/1519 від 19.10.2023 року. Так, у розрахунках заробітної плати зазначається вид нарахування. Згідно розрахунків заробітної плати за квітень та травень 2022 року вбачається, що при отриманні вказаних розрахункових листів на електронну пошту позивачу було достеменно відомо про призупинення з нею дії трудового договору, про що зазначено у розрахункових листках. Отже, позивач пропустила визначений ч. 1 ст. 233 КЗпПП України тримісячний строк для звернення до суду, адже мала звернутись до 19.07.2022 року, та мала можливість звернутись до відповідача для отримання копії наказу. У позовній заяві не вказано, які саме незалежні від волевиявлення самої [PERSON] обставини унеможливили її звернутися до суду у встановлений законом строк, тобто до 19.07.2022 року. З тексту позовної заяви вбачається, що у позивача немає заперечень до змісту наказу про призупинення дії трудового договору з нею. Незгода з даним наказом полягає в тому, що позивач вважає, що у роботодавця була можливість надати їй роботу в умовах віддаленого доступу або запропонувати іншу посаду. Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, представник відповідача, посилаючись на судову практику, зазначає, що відсутність організаційної можливості надати позивачу роботу, обумовлену трудовим договором, зумовлена критичним зменшенням обсягів господарської діяльності АТ "Укрзалізниця" через військову агресію російської федерації проти України, неможливістю забезпечити позивачу безпечні умови праці за її робочим місцем у м. Києві та її виїздом за кордон, дистанційна форма роботи для працівників, які покинули територію України організована бути не могла. Дистанційна робота могла бути запроваджена товариством лише на підставі відповідного рішення органу управління за наявності організаційної і технічної можливості для виконання працівниками своїх посадових обов`язків. Відповідного рішення про роботу у дистанційному режимі АТ "Укрзалізниця" не приймало як з підстав неможливості надання позивачу відповідної роботи у зазначений період, так і з міркувань безпеки. АТ "Укрзалізниця" є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Робота у дистанційному режимі передбачаєкомунікацію засобами електронного зв`язку, а пересилання офіційних документів товариства, які є конфіденційними та можуть містити комерційну таємницю, містить ризики несанкціонованого витоку та поширення такої інформації, зокрема, за межами України. Таким чином, робота працівникам, які виїхали за межі України у дистанційному режимі не могла бути надана. Позивач, ні при її повідомленні про призупинення дії трудового заговору, ні в подальшому не заявляла, що бажає та готова працювати за своїм робочим місцем у м. Києві. Згідно п. 2.11 розділу II наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" вся територія міста Києва вважається такою, на якій проводились активні бойові дії з 24.02.2022 по 30.04.2022. Лише 20.06.2023 р. позивач звернулася до АТ "Укрзалізниця" з заявою, в якій просила вважати її такою, що стала до роботи 26.06.2023 р. Наказом АТ "Укрзалізниця" від 23.06.2023 №1010/ос [PERSON] відновлено дію трудового договору з 26.06.2023 р. З 26.06.2023 [PERSON] переведена на посаду менеджера управління економічної безпеки та проведення службових перевірок Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця" з більшим посадовим окладом, ніж у неї був раніше. Наведені обставини свідчать, що неможливість надання та виконання позивачем роботи зумовлена військовою агресією. І як тільки у роботодавця з`явилася можливість надати роботу, а у працівника її виконувати, дія трудового договору позивача була відновлена.З огляду на те, що у АТ "Укрзалізниця" не було організаційної можливості надати позивачу роботу, а перебування позивача за кордоном свідчить, що у неї небуло можливості виконувати роботу (дистанційна форма неможлива відповідно до постанови КМУ від 26 квітня 2022 р. № 481), можна вважати, що умови неможливості надання роботи та виконання роботи настали одночасно. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування в частині наказу АТ "Укрзалізниця" від 01.04.2022 №389/ос, тому не підлягає задоволенню у зв`язку з законністю вказаного наказу. З фактичних обставин справи вбачається, що неможливість виконувати трудову функцію у період перебування [PERSON] за кордоном не була пов`язана з винними діями роботодавця, оскільки позивач добровільно залишила територію України. Крім відсутності роботи, яку можна було надати позивачу, АТ "Укрзалізниця" було позбавлене можливості надати позивачу роботу і з огляду на заборону, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2022 р. № 481. Отже, беззаперечним є той факт, що період часу, протягом якого позивач перебувала за кордоном, до України не поверталася та про бажання виконувати роботу не заявляла, не може вважатись вимушеним прогулом у розумінні ч. 2 ст. 235 КЗпП України. На думку представника відповідача, пред`явивши позов 27.09.2023 року позивач просить стягнути середній заробіток за більш ніж один рік свого зволікання з даним позовом, що суперечить ч. 2 ст. 235 КЗпП України. Правом на подачу відповіді на відзив на позовну заяву позивач не скористалась. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги позовної заяви, просила їх повністю задовольнити та зазначила, що 09.03.2022 року виїхала до Франції з родиною. У месенджері "Viber" 19.04.2022 року отримала від її колеги текстове повідомлення про те, що з нею призупинено дію договору. Копію наказу так і не скинули, лише повідомлення. Так як не було наказу, то не могла його оскаржити. Її робоче місце знаходилось у м. Київ, діяльність товариства не призупинялась, тому призупинення було незаконним. Коли вона повернулась, то поговорила з директором і її поновили на роботі та перевели на іншу посаду. Потім приготували витяг з наказу про призупинення дії трудового договору і її з ним ознайомили. Поновили на ту ж посаду, а потім перевели на посаду менеджера, де вона працює й зараз. Посадової інструкції не було і її не підписувала. Її робота полягає у проведенні перевірок і розслідувань. У відділі практикувалась віддалена робота на службовому ноутбуці. З 25 лютого 2022 року вона перебувала у Черкаській області по березень 2022 року, потім виїхала за кордон з родиною, заяв ніяких не писала, керівництво нічого про це не казали. Перебувала у Франції і перші пів року отримувала допомогу у Франції у розмірі 200 євро. Про існування наказу про простій до її відома не доводили. Повідомила, що може проводити перевірки, перебуваючи в офісі, є регіональні працівники, які надають необхідні документи на опрацювання. Просила не стягувати з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. Робоче місце після поновлення трудового договору знаходиться там же, що і до війни. У перший місяць деякі працівники працювали віддалено. Як до війни, так і на даний час вона виконує аналогічні обов`язки. Смс повідомлення про призупинення дії трудового договору їй надіслав колега, а не керівник, та не представник кадрів, а представник департаменту - Білошинський Віталій. Також, отримувала розрахункові листки з бухгалтерії з відомостями про нарахування заробітної плати, потім приходили з нульовим розрахунком. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та додатково зазначив, що АТ "Укрзалізниця" своєї діяльності не припиняла, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу, установа працювала, та продовжує працювати, немає доказів того, що відбулося критичне зменшення обсягів господарської діяльності АТ "Укрзалізниця" внаслідок агресії рф. Місцем роботи позивача є центральний офіс АТ "Укрзалізниці", що знаходиться в м. Києві по вул. Єжи Гедройця, буд. 5. Як повідомила позивач і дану обставину не заперечував представник відповідача з моменту початку збройної агресії працівники центрального офісу не були евакуйовані, офіс не змінював своє місце розташування, навіть кабінет та робоче місце позивача залишилося те саме, що й до переведення на нову посаду. Хоча назва нової посади при переведенні була змінена, проте вона по суті виконує ту саму роботу, що і до початку збройної агресії рф. Оскільки робота АТ "Укрзалізниці" ні на день не припинялася, а трудові відносини були призупинені лише з нею, вважає, що її право на працю було порушене. Аналогічна правова позиція висловлена в у постанові ВС у складі колегії суду Другої судової палати КЦС від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22. Представник відповідача проти позову заперечив і зазначив, що з початком введення військового стану обсяги перевезень Укрзалізниці критично зменшилися, що підтверджується відповідною довідкою, яку надано до заперечень. Зменшення обсягів перевезень на думку представника відповідача є безумовною підставою для призупинення дії трудового договору саме з [PERSON] . Крім того, у січні-лютому 2022 року [PERSON] майже не виконувала посадові обов`язки, тому не було виробничої необхідності у продовженні виконання нею роботи, з огляду на це вважає наказ правомірним. Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустила строк звернення до суду. Дана позиція представника суперечить судовій практиці, яка застосовується до даних правовідносин, висловленій в Постанові Третьої судової Палати КЦС ВСУ по справі №4521/9115/24 від 07 лютого 2024 року де КС вказує, що зменшення обсягів виробництва, навіть на 51% не може бути підставою для призупинення дії трудового договору з працівниками. Характер роботи позивача полягає у веденні наглядових функцій за роботою підрозділів АТ "Укрзалізниці" з метою недопущення розкрадання коштів держави та інших корупційних проявів. Тому її робота незалежно від зменшення чи збільшення обсягів виробництва своєї актуальності не втрачає. Також перебування позивача за кордоном не свідчить про неможливість виконувати її роботу дистанційно. Будь яких доказів на підтвердження об`єктивної неспроможності забезпечити позивача роботою представник відповідача не надав. З огляду на вищевикладене, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, просив не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти вимог позовної заяви з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просив повністю відмовити у їх задоволенні, пояснив, що дистанційна робота заборонена відповідно до постанови КМУ від 26 квітня 2022 р. № 481. У січні-лютому [PERSON] до перевірок не залучалась. Про виїзд за кордон роботодавця не повідомляла, з заявою про поновлення на роботі не зверталась. Просив застосувати строки позовної давності. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з відповідачем який неодноразово перейменовувався, на різних посадах з 01.03.1993 року згідно наказу № 157 від 26.03.1993 року і по даний час, що підтверджується даними трудової книжки [PERSON] від 19.01.1983 року серії [NUMBER] . (а.с. 173-175). Зокрема, згідно трудового договору від 09.04.2012 року, який укладено між Державною адміністрацією залізничного транспорту України - Укрзалізницею та [PERSON] , [PERSON] прийнята за переведенням з посади провідника пасажирського вагону Шевченківської вагонної залізниці Одеської залізниці згідно з наказом Укрзалізниці від 23.03.2012 р. № 230/0с на посаду начальника Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах Укрзалізниці. (а.с. 7-8) Згідно наказу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" від 22.07.2020 року № 1349/ос [PERSON] переведено з 24.07.2020 року з посади начальника інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах на посаду начальника відділу протидії порушенням у сфері перевезень управління економічної безпеки Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки. (а.с. 9) Згідно 12.1 витягу з протоколу № Ц-45/43 Ком.т. засідання правління АТ "Укрзалізниця" від 14.05.2020 року погоджено ліквідацію Департаменту економічної та інформаційної безпеки та утворення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки. (а.с. 77) Рішенням правління АТ "Укрзалізниця" від 20.11.2020 (витяг з протоколу Ц-45/106 Ком.т) затверджено організаційну структуру та положення про Офіс з безпеки АТ "Укрзалізниця" з одночасним визнанням такими, що втратили чинність, організаційна структура та положення Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки АТ "Укрзалізниця". (а.с.79) Наказом АТ "Укрзалізниця" від 22.12.2020 № 2608/ос було вилучено з організаційної структури та штатного розпису апарату управління АТ "Укрзалізниця" посади Апарату директора з економічної та інформаційної безпеки, а його працівників у період впровадження організаційних змін тимчасово функціонально підпорядковано директору Офісу з безпеки. (а.с. 79) У подальшому, на підставі рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 13.05.2021 (витяг з протоколу № Ц-56/53 Ком.т) щодо затвердження Організаційної структури та положення про Апарат директора з економічної та інформаційної безпеки, наказом АТ "Укрзалізниця" від 19.05.2021 № 1189/ос, працівників вищевказаних підрозділів (Апарату та Офісу) тимчасово, у період впровадження організаційних змін, підпорядковано директору з економічної та інформаційної безпеки.(а.с. 80) Згідно витягу з наказу АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" № Ц-42/6-В від 24.02.2022 року "Про запровадження режиму простою", встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" відповідно до додатка 1. Згідно додатка 1 до наказу № Ц-42/6-В від 24.02.2022 року "Про запровадження режиму простою", начальнику відділу [PERSON] встановлено режим простою з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року. (а.с. 103-104) Згідно витягу з наказу АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" № Ц-42/42-В від 24.03.2022 року "Про внесення змін до наказу АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" № Ц-42/6-В від 24.02.2022 року "Про запровадження режиму простою", унесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В, згідно з додатком № 1 до якого, начальнику відділу [PERSON] визначено періоди простою з 24.02.2022 по 28.02.2022, з 01.03.2022 по 31.03.2022. (а.с. 106-107) Наказом АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" від 01.04.2022 року № 389/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) воєнного стану,

Outcome: dismissed