Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини. Заявник просить встановити юридичний факт, що він самостійно виховує та здійснює догляд за малолітньою дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері. Заявлені вимоги мотивує тим, що заявник з 2012 року проживав разом з [PERSON] . [INFO] у них народився син - [PERSON] , який тривалий час проживає з батьком, так як мати покинула родину і проживає в іншому місці окремо. Син [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] та перебуває на повному його утриманні та вихованні. Вказав, що [PERSON] як мати дитини, участі у вихованні та утриманні сина не бере, не цікавиться виховним процесом сина в школі, психологічним станом та здоров`ям дитини. Встановлення факту самостійного виховання сина має для заявника юридичне значення, оскільки породжує виникнення прав та обов`язків, визначених ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зокрема, встановлення означеного факту є підставою для надання йому відстрочки від призову на військову службу. В судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що виховує сина з семи місяців. Заявник працює, а тому інколи залишає сина зі своєю матір`ю, яка проживає разом з ними. Представник заявника, адвокат Жага Е.Г. в судовому засіданні повністю підтримав заявлені [PERSON] вимоги та просив їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву [PERSON] . Суду пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] [INFO] , а батьком - [PERSON] . Син з 2016 року проживає з батьком, який ним опікується. [PERSON] має іншу сім`ю та ще трьох малолітніх дітей і проживає на сусідній вулиці від [PERSON] . Вона бачиться з сином 3-4 рази в тиждень. Не позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Представник заінтересованої особи - Комишнянської селищної ради Полтавської області в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився. Надав суду заперечення на заяву та просив відмовити в її задоволенні. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, заінтересовану особу - [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] . Його батьком є [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 10.11.2023 року [PERSON] проживає з батьком та бабусею за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 14, 15). [PERSON] навчається в 3-му класі ОЗЗСО «Комишнянський ліцей Комишнянської селищної ради». Батько відвідує батьківські збори, разом готують домашнє завдання (а.с.40). [PERSON] працює різноробочим в ФГ «Довіра-2008». Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник [PERSON] , звертаючись до суду із вказаною заявою, просить суд встановити факт самостійного виховання ним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Відповідно ч.1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Заявник звертаючись до суду зазначив, що мати дитини [PERSON] - [PERSON] проживає окремо, не бере участі у вихованні сина. Такі твердження в силу ст. 141 СК України суд розцінює критично, оскільки проживання батьків окремо від дітей не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Разом з тим, [PERSON] не надав доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , його мати умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Сімейним кодексом України встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Зважаючи на те, що заявник не довів, що мати дитини в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вимога про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої дитини є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами. Разом з тим, суд враховує положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, у якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наданих заявником доказів недостатньо, аби зробити обґрунтований висновок про те, що він самостійно виховує неповнолітнього сина, а отже, підстави для задоволення заяви відсутні.

Outcome: dismissed