Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

07.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, яку обґрунтовує тим, що в липні 2010 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2010 року; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26786243 від 22.07.2010 року, реєстраційним посвідченням від 22.07.2010 року, технічним паспортом. Наразі позивач вирішив продати належний йому житловий будинок, але для оформлення договору купівлі - продажу необхідно було виготовити кадастровий номер на земельну ділянку на якій він розташований. Під час виготовлення кадастрового номеру земельної ділянки стало відомо, що вона знаходиться у власності попередньої власниці будинку [PERSON] , їй присвоєний кадастровий номер 1213000000:01:310:0013, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0500864482023 від 03.11.2023 року. Згідно вищевказаного витягу технічна документація щодо поділу та об`єднання земельних ділянок була виготовлена 04.12.2011 року, державна реєстрація земельної ділянки відбулася 30.05.2012 року, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 327092, зареєстрований за № 121300001000187, підтверджуючий право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] , виготовлений 30.05.2012 року. Тобто, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, проданий позивачу, вже після набуття ним права власності на вказаний житловий будинок. [PERSON] , померла [INFO] , що унеможливлює позасудовий порядок переоформленні земельної ділянки. Єдиним спадкоємцем померлої є її дочка - [PERSON] , відповідач у справі. В зв`язку із викладеними обставинами, посилаючись на ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0798 га, кадастровий номер 1213000000:01:310:0013, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12.02.2024 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , яка вказала, що заперечує проти вимог [PERSON] в повному обсязі та не визнає їх, оскільки вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, про те, що будинок, який належав її матері [PERSON] по [ADDRESS] вже належить іншій особі вона дізналася лише отримавши позовну заяву. [PERSON] проживала в цьому будинку з 14.05.2008 року і по день своєї смерті [INFO] . Також, їй не зрозуміло чому позивач не звернувся з даним позовом одразу після визнання за ним права власності на будинок, за рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Відповідач, зі слів матері, знала, що вона брала у борг кошти у [PERSON] , і частково повернула борг. Тому вважає, що правочин про передачу будинку був підписаний з метою приховати інший правочин, а саме він є фіктивним і тому має намір оскаржити рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2010 року, адже воно було прийняте без її участі і порушує її права як спадкоємиці за законом. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Тобто, позивачем не вчинено будь яких дій на виконання правочину, тобто відповідач і її мати проживали в будинку за адресою [ADDRESS] весь час. І тому вважає, що справжній намір учасників правочину, а саме за розпискою про отримання коштів за продаж будинку по [ADDRESS] , був прихований. З моменту винесення рішення Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі № 2-1179/10 від 08.07.2010 року минуло майже 14 років, і протягом цього часу будинок і земля під ним належали відповідачу та її батькам, вони в ньому проживали, і з 2010 року продовжували там жити. Просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності. Позивач до початку проведення судового засідання надав суду письмову заяву про підтримання позову та його розгляд без його участі. Відповідач [PERSON] до початку проведення судового засідання надала суду заяву, в якій просила відмовити в позові, розгляд справи провести без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, встановив наступне. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.07.2010 року, [PERSON] належить на праві приватної власності, в цілій частині, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2010 року, що набрало законної сили 20 липня 2010 року (а.с.10, 12). Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Згідно Розпорядження Синельниківського міського голови від 16.02.2016 №31-р, перейменовано назву [ADDRESS] . Попереднім власником вказаного будинку була [PERSON] (а.с.12,13-15), яка померла [INFO] , відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.9), і яка за життя набула, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , про що видано Державний акт від 30.05.2012 року Серії ЯК №327092, зареєстрований за №121300001000187 (а.с.16-22). Відповідно до наданої суду копії спадкової справи №340/2023 до майна померлої [INFO] [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , яка є належним відповідачем у справі. З копії Витягу з Реєстру територіальної громади про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за період з 28.07.2023 року по 01.02.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованою з 14.05.2008 року [PERSON] , 1991 року народження, [PERSON] , [INFO] , в період з 14.05.2008 року до 28.07.2023 року. Наразі, відповідач [PERSON] так і є зареєстрованою за вказаною адресою, згідно паспорта громадянина України, та фактично проживає за нею. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~За ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на викладені вище обставини, суд зазначає про те, що позивач, набувши з 20 липня 2010 року у власність житловий будинок, який нерозривно пов`язаний з земельною ділянкою на якій він розміщений, більш як 20 років не порушував питання про підставу користування даною земельною ділянкою чи її переходу у його власність, тобто не вживав заходів щодо належного закріплення за собою відповідного права, одночасно будучи обізнаним про те, що за даною адресою мешкала [PERSON] , як попередній власник, до дня смерті [INFO] , так і відповідач з 14.05.2008 року до теперішнього часу. Тобто, дані обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] міг довідатися про своє порушене право до спливу трирічного строку позовної давності пред`явленої вимоги. Так, за ч. 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу [PERSON] у позові за наслідком спливу строку позовної давності звернення до суду, про що обґрунтовано заявлено відповідачем. За результатом розгляду справи, понесені позивачем судові витрати, відшкодуванню на його користь не підлягають, згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed