Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

13 серпня 2021 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , Теплицької селищної ради про усунення перешкод у користуванні спільним проїздом та прибережно-захисною смугою, шляхом визнання незаконним та скасування рішення ограну місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права на земельну ділянку та демонтажу огорожі. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником 38/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0917 га, кадастровий номер 0523755100:04:003:0122 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1841 га, кадастровий номер 0523755100:04:003:0123, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Між її будинком, що за адресою: [ADDRESS] та будинком відповідача [PERSON] знаходиться проїзд до річки «безіменної», яка протікає поралельно вул. Мічуріна. У відповідності до Генерального плану смт. Теплик передбачена наявність проїзду до прибережно-захисної смуги безіменної річки, для прогону худоби і проїзду до присадибної ділянки [PERSON] , при цьому ширина проїзду має складати від 3,5 до 4,5 метрів та має відповідати ДБН 360-92* табл. 7.3 «Планування та забудова сільських та міських поселень». Відповідно до Рішення 41 сесії 6 скликання від 11 серпня 2015 року Теплицької селищної Ради за № 621 відповідачу [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] . 06 жовтня 2015 року Рішенням 42 сесії 6 скликання Теплицької селищної Ради за № 636 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам на території Теплицької селищної ради для надання у приватну власність та надано відповідачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 0523755100:04:003:0815, та 0,4081 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523755100:04:003:0816, по [ADDRESS] . Приватизовану земельну ділянку відповідач [PERSON] 26.06.2020 року загородив, при цьому було загороджено частину проїзду. У зв`язку з чим у позивача відсутній доступ до земельної ділянки, чим порушуються її права та чиняться перешкоди в користуванні власністю. 07 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження. Теплицькою селищною радою 23.09.2021 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 10.08.2015 року від [PERSON] надійшла заява про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва житлового будинку, господарських будівель і соруд площею 0,15 га та 0,46 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] . Рішенням 41 сесії Теплицької селищної ради 6 скликання від 11.08.2015 року № 621 «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність громадянам на території Теплицької селищної ради» [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації. На виконання даного рішення [PERSON] уклав договір №343 від 19.08.2015 року із ФОП [PERSON] щодо виготовлення технічних документів. Останнім було виготовлено таку та в подальному Рішенням 42 сесії Теплицької селищної ради 6 скликання від 06.10.2015 року № 636 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність громадянам на території Теплицької селищної ради» [PERSON] затверджено технічну документацію для надання у власність земельні ділянки кадастровий номер 0523755100:04:003:0815 та кадастровий номер 0523755100:04:003:0816, по [ADDRESS] . При виготовленні технічної документації ФОП [PERSON] було допущено помилку, а саме не зазначено наявність прибережно захисної смуги. У 2020 році Теплицька селищна рада зверталася із позовом про визнання протиправним та скасування рішення. Однак ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду № 120/4176/20-а від 06.10.2020 року відмовлено у відкритті провадження. Тому селищна рада не буде заперечувати щодо приведення у відповідність до чинного законодавства меж земельних ділянок. [PERSON] не погоджуючись з позовними вимогами 07.10.2021 року подав відзив, в якому зазначив, що рішенням 41 сесії 6 скликання від 11.08.2015 року Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області № 621 йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] . Рішенням 42 сесії 6 скликання №636 затверджено технічну документацію із землеустрою. Як зазначається в листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 18.06.2020 року № У-213/0-946/6-20 відділом містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Теплицької райдержадміністрації від 26.08.2015 року №230 погоджено технічну документацію та надано висновок, що «на земельній ділянці, площею 0,15 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , обмеження і сервітути відсутні». У технічній документації також наявний акт встановлення меж земельної ділянки, який складено 19.05.2015 року в присутності представника селищної ради та підписаний головою селищної ради. Вказані документи є дійсними, ніким не оскаржувалися та не скасовані як протиправні чи незаконні. Як наслідок, позовна заява не містить жодних належних доказів обгрунтованості порушення ним вимог чинного земельного законодавства України, а позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають до задоволення. Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 26 березня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат Човганюк А.М. позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мамедов А.В. в судовому засіданні заперечили проти позову, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Теплицької селищної ради у заяві просить розглянути справу за його відсутності, при розгляді справи просить врахувати позицію селищної ради, викладену у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про зодоволення позовних вимог. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1705, посвідченого державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., позивач [PERSON] є власником 38/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №1708 та № 1711, посвідчених державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Лужанською Т.В., позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0917 га, кадастровий номер земельної ділянки 0523755100:04:003:0122 (а.с. 9) та земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1841 га, кадастровий номер земельної ділянки 0523755100:04:003:0123, що розташовані за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до Рішення 41 сесії 6 скликання від 11 серпня 2015 року Теплицької селищної Ради за №621 відповідачу [PERSON] було надано Дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га по [ADDRESS] (а.с. 55). Згідно Рішення 42 сесії 6 скликання Теплицької селищної Ради від 06 жовтня 2015 року за №636 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам на території Теплицької селищної ради для надання у приватну власність та надано відповідачу [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,1500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 0523755100:04:003:0815 та 0,4081 га - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523755100:04:003:0816 по [ADDRESS] (а.с. 42). Відповідно до Рішення 11 сесії 7 скликання Теплицької селищної ради від 26.06.2020 року за №250-11, при виготовленні технічної документації із землеустрою громадянину [PERSON] , ФОП [PERSON] допустив помилки, щодо встановлення меж земельних ділянок 0523755100:04:003:0815 та 0523755100:04:003:0816, в натурі, а саме помилково до приватизованих відповідачем [PERSON] земельних ділянок включено прогін-проїзд, який значиться в Генеральному плані смт. Теплик та прибережно захисна смуга уздовж річки. Для приведення у відповідність до законодавства земельних ділянок було вирішено звернутися до суду (а.с. 18). Згідно ухвали Вінницького окружного адміністративного суду № 120/4176/20-а від 06.10.2020 року у відкриті провадження в адміністративній справі за позовом Теплицької селищної ради до [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, відмовлено (а.с. 62-64). Приватизовану земельну ділянку відповідач [PERSON] 26.06.2020 року загородив, при цьому було загороджено частину проїзду до прибережно-захисної смуги «безіменної» річки, для прогону худоби і проїзду до присадибної земельної ділянки [PERSON] . Згідно висновку експерта від 27.09.2023 року №93/10.20/10.7/2023: земельна ділянка площею 0,1500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 0523755100:04:003:0815 ( [ADDRESS] ), що передана у власність відповідачу [PERSON] , не накладається на прибережну захисну смугу уздовж Безіменної річки, яка протікає паралельно вулиці Мічуріна; документація із землеустрою на земельну ділянку площею 0,1500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 0523755100:04:003:0815 ( [ADDRESS] ), не в повній мірі відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; земельна ділянка площею 0,4081 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523755100:04:003:0816 ( [ADDRESS] ), що передана у власність відповідачу [PERSON] , накладається на прибережну захисну смугу уздовж «безіменної» річки, яка протікає паралельно вулиці Мічуріна. Орієнтовна площа накладення 0,0777 га; документація із землеустрою на земельну ділянку площею 0,4081 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0523755100:04:003:0816 ( [ADDRESS] ), не в повній мірі відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; фактична ширина довжини прогону-проїзду не відповідає тому, що наведено на наданій на дослідження картографічній основі Генерального плану смт. Теплик. Фактична ширина прогону-проїзду не відповідає ширині, зазначеній в табл. 7.3 ДБН 360-92 «Планування та забудова сільських та міських поселень» (том 2 а.с. 107-131). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.\~\~ Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини. Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір Як передбачено\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 95\~Земельного кодексу\~України встановлено, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтею 96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ч. 3 ст. 71 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок і процедура передачі земельної ділянки у власність громадянинові встановлена статтею 118 ЗК України. Зокрема,\~ч.\~7\~вказаної статті\~ЗК України\~встановлено,\~що Рада\~міністрів Автономної\~Республіки Крим,\~районна,\~Київська чи\~Севастопольська міська\~державна адміністрація\~або сільська,\~селищна,\~міська рада\~розглядає клопотання\~у місячний\~строк і\~дає дозвіл\~на розроблення\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~або надає\~мотивовану відмову\~у його\~наданні.\~Підставою відмови\~у наданні\~такого дозволу\~може бути\~лише невідповідність\~місця розташування\~об`єкта\~вимогам законів,\~прийнятих відповідно\~до них\~нормативно-правових\~актів,\~генеральних планів\~населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Відповідно до ч.9 ст. 118 ЗК Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянкою та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування j передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частини десята, одинадцята статті 118 ЗК). Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок; проекти землеустрою погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Статтею 393 ЦК України передбачено, що акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника/користувача за його позовом визнається незаконним та скасовується. При виявленні порушень закону, в тому числі вимог статті 118, 116 Земельного Кодексу прийняті радою рішення визнаються незаконними та скасовуються в судовому порядку. В матеріалах справи наявні відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на звернення спадкодавця Позивачки батька [PERSON] , з яких вбачаються, що згідно даних Державного земельного кадастру координати земельної ділянки гр. [PERSON] , які внесені до Національної кадастрової системи, не відповідають координатам, які вказані у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (на місцевості) (а.с. 15). Наявність прогону-проїзду по [ADDRESS] та №122а вбачається також із відповіді селищного голови Теплицької селищної ради на звернення спадкодавця Позивачки, де зазначено, що відповідно до Генерального плану населеного пункту Теплик передбачено наявність проїзду до прибережно-захисної смуги безіменної річки, яка протікає паралельно вулиці Мічуріна між вказаними домоволодіннями. Ширина даного проїзду має складати не менше як 3,5 м до 4,5 м при одній смузі руху (ДБН 360-92* табл. 7.3 «Планування та забудова сільських та міських поселень») та передбачений для прогону худоби і проїзду до присадибних земельних ділянок (а.с. 16). Відповідно до ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово-орієнтовна інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Згідно пояснень позивачки по справі [PERSON] та її представника, внаслідок встановленої відповідачем [PERSON] огорожі на спільному проїзді, він звужений та створені перешкоди заїзду до її будинковолодіння. Вказане вбачається і з численних світлин, наявних у матеріалах справи. Тобто позивачем у повному обсязі належними та допустимими доказами доведено її порушене право та обрано належний спосіб захисту. У відповідності до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 0523755100:04:003:0815 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га, на праві приватної власності належить [PERSON] , номер запису про право 20407555 від 11.05.2017 року (а.с.19-20). Згідно даних Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 0523755100:04:003:0816 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4081 га, на праві приватної власності належить [PERSON] , номер запису про право 20406848 від 11.05.2017 року (а.с.21-22). Оскільки при виготовленні технічної документації із землеустрою громадянину [PERSON] , ФОП [PERSON] допустив помилки, щодо встановлення меж земельних ділянок 0523755100:04:003:0815 та 0523755100:04:003:0816, в натурі, а саме помилково до приватизованих відповідачем [PERSON] земельних ділянок включено прогін-проїзд, який значиться в Генеральному плані смт. Теплик та прибережно захисна смуга уздовж річки, вказане потягло за собою незаконність прийнятих рішень органу місцевого самоврядування та державну реєстрацію права власності за [PERSON] , які підлягають скасуванню. Окрім того, оскільки власником вказаних земельних ділянок було встановлено огорожу, яка перешкоджає Позивачу у доступі до проїзду та прибережно-захисної смуги загального користування, суд вважає за необхідне зобов`язати Відповідача усунути перешкоди у користуванні спільним проїздом та прибережно-захисною смугою, шляхом демонтажу огорожі. Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року). Згідно із статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved