Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути солідарно з останніх на свою користь суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення з урахуванням 3% річних та інфляційного збільшення в розмірі 106269,95 грн, а також витрати по оплаті судового збору. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпровської міської ради №526 від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкритий особовий рахунок. Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] , якій відкритий особовий рахунок, за період з 31 травня 2010 року по 30 квітня 2023 року складає 89302,44 грн. Згідно довідки про склад сім`ї за місцем реєстрації відповідального квартиронаймача [PERSON] зареєстровані інші члени її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] , яких слід вважати солідарними боржниками, оскільки останні користуються нарівні з відповідальним квартиронаймачем усіма правами і обов`язками, що випливають з договору найму. Позивач здійснив розрахунок боргу відповідача з урахуванням положень\~ст. 625 ЦК України\~та загальна заборгованість відповідачів перед позивачем складає 106269,95 грн. Таким чином, позивач належним чином виконував та виконує покладені на нього законодавством обов`язки щодо надання послуг водопостачання та водовідведення, проте відповідачі порушували та порушують покладений на них обов`язок щодо оплати за надані послуги, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] адвокат Гребенюк Б.В. просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, щоб здійснювати сплату послуги, вона має бути надана виключно на договірних засадах, а тому твердження позивача про те, що між позивачем та відповідачем склались фактичні відносини з приводу надання послуг є хибними та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», який регулює таку сферу правовідносин. Крім того, позивач не здійснював оснащення будівлі відповідача вузлами комерційного обліку та допустив приєднання житлової будівлі, в якій проживає відповідач, до зовнішніх інженерних мереж без оснащення таких будівель вузлами комерційного обліку. Позивач не наводить підстав відкриття особистих рахунків № [NUMBER] та № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , та з якої дати перестав діяти перший і почав діяти останній рахунок. Також у розрахунках позивач вказує суми тарифів, які діяли за кожен місяць, при цьому позивач не посилається на нормативно-правові акти, на підставі яких діяли ці тарифи за той чи інший період, а тому встановити яку саме суму та за який період позивач вважає несплаченою відповідачем не вбачається можливим. Щодо стягнення 3% річних та інфляційного нарахування вказує, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, які не були встановлені між позивачем та відповідачем у передбачений законом спосіб. Крім того, всупереч встановленого законом терміну позовної давності позивач не дотримався термінів позовної давності для попередніх років, а тому повинен був звернутися за стягненням коштів лише за останні три роки. 22 березня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що на даний час від відповідачів не надходило жодної заяви про вибір моделі договірних відносин або відмови від надання централізованого водопостачання та водовідведення, тому позивач вважає відповідачів такими, що є користувачами послуг. За адресою: [ADDRESS] , відсутній прилад обліку холодної води, а тому нарахування за послуги водопостачання та водовідведення здійснюються згідно із затвердженими тарифами та нормами відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Наголошує, що КП «Дніпроводоканал» не має право самовільно, без згоди абонентів, встановлювати в житлові приміщення останнім лічильники обліку холодної води, опломбовувати та ставити на облік, вказані дії вчиняються виключно за відповідним зверненням абонентів. Відсутність вузлів комерційного обліку жодним чином не впливає на наявну заборгованість, оскільки остання утворилась із несплачених нарахувань за діючими нормами та тарифами, а не із наданих фактичних показань. Номер особового рахунка є незмінним від відкриття рахунка по теперішній час [NUMBER] , рахунок не закривався та не переоформлювався. В розрахунку з 01 липня 2018 року по 30 квітня 2023 року програма, яка його сформувала, автоматично поставила індекс «1-» перед номером рахунка. Також у розрахунках заборгованості відображається щорічне та щомісячне нарахування, починаючи з травня 2010 року по квітень 2023 року, що дає можливість виявити яку суму та за який період не сплатили відповідачі, а в розрахунку з липня 2018 року по квітень 2023 року в графах «тариф» та «норма» зазначено який тариф діяв та яка встановлена норма споживання води існувала кожного місяця в заявлений період утворення боргу. Щодо виконання позивачем зобов`язань вказує, що заяви від відповідачів про неналежне надання або ненадання послуг виконавцем, або неякісне надання послуг на адресу позивача не надходили. Також вказує, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач вважає, що при вирішенні справи необхідно застосувати строки позовної давності за період з 11 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року щодо стягнення суми основного боргу, інфляційних витрат та 3% річних. Розрахунок за вказаний період представник позивача додав до відповіді на відзив. 22 квітня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення, у яких представник відповідача [PERSON] адвокат Гребенюк Б.В. зазначає, що позивач повинен довести, що фактично послуги надав відповідачу. Відповідач не отримував від позивача (виконавця комунальної послуги) проекту договору, як вказано у законі, що регулює порядок укладання договорів між виконавцями послуг та споживачами. Положення публічної оферти щодо автоматичного приєднання до публічної оферти індивідуальних споживачів суперечить вимогам ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», тому не поширюється на відповідача як індивідуального споживача. Відповідач наголошує, що не відмовляється від виконання своїх зобов`язань, які будуть встановлені відповідно до укладеного договору між позивачем та відповідачем про надання комунальних послуг, укладеного у законний спосіб, що передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року витребувано докази у КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. Представник позивача Якименко А.Ю. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Щодо застосування строку позовної давності вказала, що у даному випадку слід керуватися періодом з 11 березня 2017 року по 30 квітня 2023 року. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Гребенюк Б.В. в судовому засіданні підтримав відзив і заперечення на відповідь на відзив та просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подавала. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] та представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Відповідач [PERSON] є споживачем послуг з водопостачання і водовідведення за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.8-10). Крім відповідача [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані й інші відповідача, а саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою:\~\~ [ADDRESS] , з 27 грудня 1994 року, а відповідач [PERSON] з 25 липня 2005 року по теперішній час (а.с.6, 23). Предметом господарської діяльності позивача є, зокрема, надання послуг з водовідведення та водопостачання (а.с.13). Позивачем надавалися послуги з водовідведення та водопостачання відповідачам, проте останні погашали заборгованість по оплаті таких послуг лише у період з 2001 року по 2009 рік на загальну суму 2708,10 грн (а.с.8-10). Відповідачі належним чином не виконували свої зобов`язання щодо сплати послуг з водопостачання і водовідведення, внаслідок чого утворилась заборгованість по оплаті послуг за водопостачання і водовідведення. У період з 2010 року по квітень 2023 року заборгованість відповідачів по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення становить 106269,95 грн, з яких сума основного боргу 89302,44 грн; інфляційне збільшення суми боргу 15030,05 грн; розмір 3% річних 1937,46 грн (а.с.43-46). Відповідно до розрахунку заборгованості за період з березня 2017 року по квітень 2023 року заборгованість відповідачів по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення становить 83465,76 грн, з яких сума основного боргу 66498,25 грн; інфляційне збільшення суми боргу 15030,05 грн; розмір 3% річних 1937,46 грн (а.с.118-120). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Згідно ч. 3 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Фактичне надання послуг з водопостачання та водовідведення і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», а також Правилами «Про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення». Згідно з\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7,\~ч.\~1\~ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»\~індивідуальний споживач\~зобов`язаний оплачувати\~надані житлово-комунальні\~послуги за\~цінами/тарифами,\~встановленими відповідно\~до законодавства,\~у строки,\~встановлені відповідними\~договорами.\~Споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до п. 1 Правил «Про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - послуги), а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг. За таких обставин, з урахуванням наведених норм права зобов`язання по оплаті послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення несе користувач/ власник житлового будинку, квартири, як споживач. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити оплату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи представника відповідачів про те, що у відповідача [PERSON] порушення зобов`язання не виникло, оскільки між відповідачем та позивачем не був укладений договір, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі N 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі N 642/2858/16). Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19). Отже, доводи про те, що відсутність укладеного між сторонами договору свідчить\~про відсутність\~відносин між\~сторонами з\~приводу надання\~послуг,\~є безпідставні та спростовуються дослідженими судом доказами, у тому числі, частковим виконанням відповідачами свого обов`язку по сплаті послуг у період 2001 року по 2009 рік на загальну суму 2708,10 грн, наданих позивачем (а.с.8-10). Крім того, відповідачі не подали жодного доказу неправомірності пред`явлення позивачем вимог до відповідачів, враховуючи, що відповідачі добровільно отримували послуги з водопостачання та водовідведення від позивача, а позивач не ухилявся їх надавати своєчасно. Таким чином, пред`явлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими. Однак, разом з цим, представником відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] зроблено заяву щодо застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог, а саме про право позивача на стягненням коштів лише за останні три роки до пред`явлення позову до суду. Суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до відповідача. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року N 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону N 540-IX, тобто з 02 квітня 2020 року. Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257 ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі N 910/18489/20 (провадження N 12-46гс220 зазначено: "Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови N 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону N 540-IX, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Закон N 540-IX доповнив розділ IX "Прикінцеві положення" ГК України пунктом 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". […] Спеціальна позовна давність в один рік, передбачена статтею 681 ЦК України для вимог щодо виявлення у господарських відносинах прихованих недоліків товару, на який встановлений гарантійний строк, та передбачена пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України для вимоги про стягнення штрафу мала би спливти 1 жовтня 2020 року. Однак з 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон N 540-IX, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 ЦК України продовжуються на строк його дії. Тому позовна давність за вказаними вимогами покупця, заявленими 24 листопада 2020 року, не спливла. Навіть якщо врахувати лист-відповідь постачальника покупцеві від 19 липня 2019 року (т. 1, а. с 67 - 68), в якому постачальник визнав недоліки переданого ним товару, то перебіг позовної давності мав би спливти 20 липня 2020 року, якщо б на той час не набрав чинності Закон N 540-IX. З огляду на вказане відсутні підстави для відступу від висновку, який Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 1 грудня 2021 року у справі N 373/651/20 (N у ЄДРСР 101808795; цей висновок стосувався спливу позовної давності до моменту набрання чинності Законом N 540-IX)". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року у справі N 938/632/20 (провадження N 61-16716св21) зазначено: "Законом України від 30 березня 2020 року N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". В постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі N 679/1136/21 (провадження N 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі N 728/1765/21 (провадження N 61-6640св21) зазначено, що "у пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)". Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Крім того, згідно із пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії. Розділ "Прикінцеві положення" ЦК України доповнено пункт 19 згідно з Законом України "Про несення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" N 2120-IX від 15 березня 2022 року. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" N 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, термін дії якого продовжено наступними Указами Президента України до теперішнього часу. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з урахуванням дії на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року строк позовної давності збільшено на увесь строк його дії. Відповідачами та представником відповідачів не спростовані розрахунки позивача, власних розрахунків суду не надано. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме лише у межах строку позовної давності за період з березня 2017 року по квітень 2023 року у розмірі суми основного боргу у розмірі 66498,25 грн, інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 15030,05 грн, розміру 3% річних у сумі 1937,46 грн, що разом складає 83465,76 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 702,68 грн з кожного ((2684*83465,76/106269,95)/3).

Outcome: partial