Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Від нотаріуса він дізнався, що згідно з постановою серії АА586415 від 07.07.2008 державним виконавцем Козаковим В.В. накладений арешт на все нерухоме майно позивача. Позивач зазначає, що на його звернення до Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі з приводу надання інформації по вказаному виконавчому провадженню та про скасування арешту, він отримав відмову, яка мотивована тим, що підстави для звільнення майна з-під арешту державним виконавцем відсутні. Також заявнику роз`яснено, що на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Водночас, [PERSON] зауважує, що заборгованості у нього перед АТ КБ «Приватбанк» немає. З огляду на викладене та оскільки арешт майна порушує права позивача як власника, [PERSON] просить скасувати арешт на майно, накладений постановою державного виконавця Казакова В.В. серії АА №586415 від 07.07.2008 року. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10.05.2024 даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду, оскільки заборгованість перед банком відсутня, що підтверджується відповідною довідкою. Представник відповідача Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.05.1999 квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). За інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 11.07.2008 року до реєстру внесено запис про арешт всього майна [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , із забороною його відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №586415, винесеної 07.07.2008 державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського МУЮ Казаковим В.В. (а.с. 7). Дана обставина підтверджується і безпосередньо самою постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Казакова В.В. від 07.07.2008 року серії АА №586415 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , із забороною здійснювати його відчуження. За змістом постанови арешт на все майно позивача накладено в рамках виконання судового наказу №2-Н-1364, виданого Богунським районним судом м. Житомира, про стягнення із [PERSON] \~на користь\~ЗАТ КБ\~«Приватбанк» боргу в сумі 6\~422,27 грн. (а.с. 12). З відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.09.2023 року за №105825 на звернення [PERSON] вбачається, що відповідно до даних, які містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відомості щодо виконавчого провадження, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 586415 від 07.07.2008, станом на 15.09.2023 у відділі відсутні. Також станом на цю дату на виконанні у відділі не перебувають будь-які виконавчі провадження, боржником в яких є [PERSON] . Заявнику роз`яснені положення ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначено, що в поданій заяві відсутні обставини для звільнення майна з-під арешту державним виконавцем, рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна боржника (а.с. 8-10). За змістом довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2024 заборгованість по кредитному договору №ZPXRRC05330075 від 17.09.2007 відсутня, кредит закритий 10.08.2011 року (а.с. 13). Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У частині четвертій указаної статті наведені підстави, за яких виконавцем знімається арешт з усього майна (коштів) боржника або його част ини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів, за якими боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають згідно відомостей з АСВП (Автоматизована система виконавчого провадження). При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Статтею 41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд дійшов висновку, що порушене право [PERSON] підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Outcome: approved