Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Венгер Ольга Анатоліївна за якою просить суд встановити факт: - здійснення позивачем спільно з [PERSON] будівництва будинку [ADDRESS] з 1993 до 2007 року на 98 % ступеню готовності; - проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків з 2003 до початку 2008 року; - визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання об`єкту незавершеного будівництва, з яких складається недобудований будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності позивача та [PERSON] ; - визнати за позивачем право власності на 1/2 будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання об`єкту незавершеного будівництва, з яких складається недобудований будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 19.07.1975 року між позивачем - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Позивач взяла прізвище чоловіка [PERSON] . Від вказаного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . [INFO] . 07.04.2003 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано (свідоцтво серії [NUMBER] ). Проте, розірвання шлюбу носило виключно формальний (юридичний) характер, насправді ж сімейно-шлюбні відносини не припинилися, вони продовжували проживати разом з дітьми однією сім`єю, вели спільний побут на господарство аж до 2008 року. При цьому, за цей час позивач двічі змінювала своє прізвище. Так. 06.10.1993 року позивач змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про переміну прізвища, ім`я, по батькові серії [NUMBER] ), а 20.01.2003 року вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (свідоцтво про переміну прізвища, ім`я, по батькові від 20.01.2003 року). У 1993 році тодішня Глибоцька сільська рада видала рішення, яким виділила подружжю земельну ділянку в с. Нижнє Солотвино Ужгородського району для будівництва власного житлового будинку (рішення 16 сесії 21 скликання від 02.12.1993 року). Як вважає позивач, вказана земельна ділянка стала їх спільно набутим майном. У 1994 році вони з чоловіком [PERSON] розпочали будівництво житлового будинку ( [ADDRESS] . Будівництво здійснювали спільними зусиллями, обоє витрачаючи на це наші спільні кошти. Значну частку вкладу в будівництво було здійснено особисто позивачем в період з 1994 по 2007 роки, так як в той час вона працювала на сезонних роботах за кордоном і добре заробляла. Зароблені кошти пересилала грошовими переказами чоловіку [PERSON] , а також особисто привозила, коли поверталась додому. Вони також разом проводили у вказаному будинку будівельні та ремонтні роботи, облаштовували його, на скільки могли і знали, що не вміли, виконували найняті нами робочі та майстри. Вказані обставини позивач зможе підтвердити в суді, будучи допитаною в якості свідка. Станом на серпень 2007 року будинок [ADDRESS] був готовий на 98 % (що підтверджується технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна від 30.08.2007). З 1979 до 2008 року вони з [PERSON] проживали разом у квартирі в [ADDRESS] . Потім на початку 2008 року позивач дізналась, що у 2007 році [PERSON] знайшов собі іншу жінку - [PERSON] . З нею він в подальшому одружився та переїхав проживати до вищевказаного будинку в с. Нижнє Солотвино. Про дату укладення між ними шлюбу позивач дізналась не одразу. Від шлюбу в них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Також [PERSON] визнав батьківство на двох її дітей від іншого чоловіка, такі наразі записані як [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач залишилася проживати у квартирі в [ADDRESS] . [INFO] колишній чоловік позивача [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). При цьому, після смерті останнього, позивач втратила який-небудь доступ до будинку [ADDRESS] . Причиною цьому є претензії зі сторони «нової» жінки [PERSON] - [PERSON] , яка наразі претендує на даний будинок. Разом з тим, сам будинок № І 20 Б, так і не був введений в експлуатацію, законом не передбачено введення в експлуатацію недобудови, це вважається інженерним обладнанням, будівельними матеріалами і конструкціями. Тому, наразі позивач бажає визнати право власності на 1/2 частку конструктивних елементів та будівельних матеріалів, з яких складається недобудований будинок [ADDRESS] , оскільки, як вважає позивач, такі є її та [PERSON] спільно набутою власністю за час нашого шлюбу та проживання. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2020 року справу було передано на розгляд головуючого судді Лемак О.В. За ухвалою від 17.01.2020 року судом було залишено без руху позовну заяву через низку недоліків. Зазначені недоліки були усунені позивачем, тому за ухвалою від 06.03.2020 року судом було відкрите провадження у цій справі № 308/361/20 за правилами загального позовного провадження. Разом із заявою про усунення недоліків позивачем було подано до суду заяву від 17.01.2020 року про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] , [INFO] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] , прийнятність якої не було вирішене судом в ухвалі про відкриття провадження у цій справі. За ухвалою від 06.03.2020 року судом було відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.01.2021 року у цій справі було апеляційну скаргу\~ [PERSON] \~ задоволено частково. Увалу Ужгородського міськрайонного суду від 06 березня 2020 року скасовано, заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено [PERSON] вчиняти щодо недобудованого будинку [ADDRESS] , будь-які дії спрямовані на введення його в експлуатацію, реєстрацію права власності на нього, та його продаж (відчуження). У задоволенні інших вимог заяви відмовлено. За ухвалою від 22.05.2020 року судом було заяву відповідача [PERSON] про відвід судді Лемак О.В. задоволено, матеріали цивільної справи №308/361/20 передано до канцелярії суду для повторного перерозподілу автоматизованою системою документообігу суду даної справи іншому судді. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.20208 року, справу було розподілено на суддю [PERSON] . За ухвалою від 02.06.2020 року зазначену справу № 308/361/20 було прийнято до свого провадження головуючим суддею Дергачовою Н.В. та призначено до розгляду саме у підготовчому судовому засіданні. 15.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , за яким просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Cам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбі не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єкту власності подружжя. Законом не передбачено можливість визнання право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстровано раніше в установленому законом порядку. У разі не можливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за стороною спору на будівельні матеріали, елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити компенсацію. Визначаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. Твердження позивача, що з 1979 р. до осені 2007 року вона проживала з [PERSON] разом в [ADDRESS] не відповідає обставинам справи та спростовується показами відповідача [PERSON] та свідка - [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , яка може підтвердити в суді будучи допитаною в якості свідка, що [PERSON] з 1999 року став проживати в м. Мукачеві сам без дружини, а з 2001 року став спів мешкати з відповідачем в справі [PERSON] , яка в подальшому стала його законною дружиною. Також, спростовуються твердження позивача доданими до відзиву документами: копія витягу із реєстру прав власності на нерухоме майно; довідка із ЖРЕП № 3, м. Мукачева від 26.05.2004 р., що [PERSON] прописаний та проживав в [ADDRESS] ; рахунок за послуги Мукачівського підприємства теплових мереж за травень місяць 2005 року. Із 1994 року в період виїзду [PERSON] за кордон, де вона тривалий час перебувала [PERSON] власними силами було розпочато будівництво житлового будинку [ADDRESS] , а саме було збудовано фундамент, зведено стіни та кришу. Під час переїзду [PERSON] на роботу та проживання до м. Мукачева із 1999 року на кінець 2003 року будівництво буд. [ADDRESS] було «заморожено». Після розлучення в 2003 році із позивачем [PERSON] та наміру створити нову сім`ю із відповідачем в справі [PERSON] - [PERSON] з 2003 року продовжив будівництво будинку [ADDRESS] . Однак, основні будівельні роботи, як зовнішні так і внутрішні фактично були розпочаті в період з 2007 року і по даний час не були завершені, та будинок не введений в експлуатацію. Твердження позивача [PERSON] ,що в період шлюбу вона разом із [PERSON] проводила у вказаному будинку будівельні та ремонтні роботи, облаштовувала його, наскільки могла і знала, на думку відповідача, спростовуються показами свідків та поданими суду доказами. Позивач не надав належних та допустимих доказів кількості матеріалів та обладнання, які було використано при будівництві спірного об`єкта нерухомості за час спільного проживання у шлюбі, та їх перелік, без зазначення (назви) цих матеріалів чи обладнання та їх вартості, що суперечить закону та правовій позиції Верховного Суду України - визначаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання - постанова Верховного Суду України від 18 листопада 2015 р. № 6 -388 цс15. З врахуванням вищевикладеного, та того, що позов [PERSON] не містить належної та достатньої інформації, щодо предмета спору, є необґрунтованим, оскільки факт спільного проживання однією сім`єю в період з 2003р до 2007 року, як і спільного будівництва буд. [ADDRESS] після розірвання шлюбу, на думку відповідача, не доведено на підставі ст.ст. 10, 60 СК України. 23.07.2020 року до суду від позивача надійшли письмові заперечення на відзив відповідача, за яким позивач позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених у цих запереченнях, та просила суд його задовольнити. За ухвалою від 06.04.2021 року судом було залишено без розгляду заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Ужгородський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення. Заяву від 15.06.2020 року представника відповідача [PERSON] про виклик свідків задоволено, викликано для допиту у якості свідка у цій справі наступних осіб: - [PERSON] , мешканку [ADDRESS] ; - [PERSON] , мешканця [ADDRESS] ; - [PERSON] , мешканку [ADDRESS] . У відповідності до ч. 4 ст. 91 ЦПК України попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 16.03.2023 року до суду також надійшли письмові додаткові пояснення до відзиву представника відповідача [PERSON] адвоката Лишенко Н.С. за якими вона просить суд відмовити у задоволенні позову та до яких долучила додатково докази (а.с. 124 134, т. 2), які направлені всім учасникам справи. При цьому представник відповідача взагалі не обґрунтувала причини неподання цих доказів у встановлений судом строк у підготовчому судовому засіданні з причин, що не залежали від неї. Проте, як зазначено у ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З урахуванням викладеного, суд не\~приймає додатково\~подані представником\~відповідача докази\~до розгляду\~та уваги\~при ухваленні\~цього рішення. 29.03.2024 року до суду надійшло клопотання від третьої особи - [PERSON] про залучення її до участі у справі у якості правонаступника первісного позивача - [PERSON] . До заяви додано лист від 20.12.2023 року № 35/02-14 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Колотухи Людмили Степанівни з якого вбачається, що спадкоємцями громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] , на все інше майно (окрім майна, на яке складено заповіт, посвідчений нею 25.02.2013 року за реєстровим номером 472) згідно заповіту, посвідченого Гудковою Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 18.10.2007 року за реєстровим номером 1820, є в рівних долях по частці кожному її діти: дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа заведена нею, [PERSON] , нотаріусом 25.07.2023 року за № 03/2023. За ухвалою від 08.05.2024 року судом було клопотання від 29.03.2024 року третьої особи - [PERSON] про залучення її до участі у справі у якості правонаступника первісного позивача - [PERSON] , - задоволено. Залучено до участі у цій справі № 308/361/20 правонаступників позивача - [PERSON] , яка померла [INFO] : [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , які є третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору у цій справі. Роз`яснено правонаступникам позивача, що у відповідності до ч. 2 ст. 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. 06.10.2021 року представник відповідача адвокат Лишенко Н.С. подала до суду клопотання про закриття провадження по справі з тих підстав, що виходячи з системного аналізу положень ч. 1, 2 ст. 25, ч. 1 ст. 26 ЦК України та ч. 2 ст. 48 ЦПК України, на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрите, а відкрите, на думку заявника, підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК, п. 1ч. 1 ст. 205 ЦПК України). Зазначене клопотання в судовому засіданні 25.11.2022 року було залишено судом без розгляду, як передчасно подане, проте у подальшому ані відповідач, ані його представник до суду не прибули, зазначене клопотання не підтримали та не наполягали на його розгляді судом, тому суд не вбачає підстав задля його розгляду по суті. 16.03.2023 року представником відповідача адвокатом Лишенко Н.С. було подано до суду додаткові пояснення до відзиву, за якими вона просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав зазначених у цих поясненнях. 15.09.2023 року до суду надійшла заява від адвоката Лишенко Н.С., представника відповідача [PERSON] про розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с. 168-169, т. 2). 15.05.2024 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява від 15.05.2024 року про розгляд справи за його відсутності, за якою він позов підтримав та просив суд його задовольнити. 30.05.2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] адвоката Лишенко Н.С. про відкладення розгляду справи через хворобу відповідача, яка бажає особисто приймати участь у розгляді цієї справи, проте у жодне судове засідання відповідач до суду не прибував, вів справу через свого представника. При цьому, у заяві взагалі не зазначено про причини неприбуття до суду представника відповідача, яка раніше приймала участь у розгляді цієї справи. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки; повторної\~неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника),\~крім відповідача,\~незалежно від\~причин неявки; неявки\~представника в\~судове засідання,\~якщо в\~судове засідання\~з`явилася особа,\~яку він\~представляє,\~або інший\~її представник; неявки\~в судове\~засідання учасника\~справи,\~якщо з`явився\~його представник,\~крім випадків,\~коли суд\~визнав явку\~учасника справи\~обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В судовому засіданні 30.05.2024 року судом було з`ясовано думку позивача [PERSON] щодо можливості завершення розгляду справи за відсутності відповідача та її представника, яка наполягала на завершенні розгляду справи по суті за зазначеної явки, оскільки судом розгляд справи неодноразово відкладався, значно затягнувся, і такі дії відповідача та її представника вона вважає свідомим затягуванням розгляду справи. З урахуванням думки позивача [PERSON] , судом було ухвалено завершити розгляд справи за зазначеної явки, оскільки відповідач та його представник подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, відповідач жодного разу до суду особисто не прибувала, розгляд справи відбувався за участі її представника, який не повідомив суду про поважні причини неявки, відтак суд розцінив такі дії відповідача, як такі, що спрямовані на свідоме затягування розгляду справи протягом тривалого проміжку часу, що є неприпустимим. Судом також протягом двох років систематично викликалися до суду свідки, зазначені в ухвалі від 06.04.2021 року, які жодного разу до суду так і не прибули, причини неприбуття жодного разу не повідомили, відтак у відповідності до ст. 224 ЦПК України, судом, з урахуванням думки позивача, було в судовому засіданні 30.05.2024 року постановлено протокольну ухвалу про продовження судового розгляду за їх відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 19.07.1975 року одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 19.07.1975 року. Дружині залишено дошлюбне прізвище [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.12.1976 року; - [PERSON] , 1978 року народження, документальних підтверджень не надано. 10.06.1998 року позивач - [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові № [NUMBER] від 10.06.1998 року. 20.01.2003 року позивач - [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові від 20.01.2003 року. 07.04.2003 року подружжя розлучилося, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 21.08.2008 року, виданим повторно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] , до звернення позивача до суду із цим позовом. Після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Венгер Ольги Анатоліївни звернулися із заявами на прийняття спадщини наступні особи (заведено спадкову справу № 5/2019), які є спадкоємцями: 17.08.2019 року [PERSON] , 1976 року народження, - донька померлого; [INFO] [PERSON] , 1978 року народження, - син померлого; [INFO] [PERSON] , 1981 року народження, - дружина померлого, діюча від свого імені та від імені малолітніх: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується листом нотаріуса від 13.01.2020 року № 1/02-14. За життя [PERSON] жодне, зареєстроване у встановленому законом порядку, майно не належало, що підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2023 року № 328739597 та № 328739185. Згідно довідки Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району від 18.12.2019 року № 657/02-26 право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , оформлено, власником земельної ділянки є [PERSON] , згідно рішення 16 сесії 21 скликання від 02.12.1993 року. Проте жодних належних та допустимих доказів державного акту на землю, на підтвердження факту оформлення, у встановленому діючим законодавством порядку, права власності на земельну ділянку за [PERSON] суду не надано. Відтак суд позбавлений можливості достовірно встановити правову підставу набуття земельної ділянки та її цільове призначення, що впливає на наявність/відсутність ознак самочинності будівництва. З технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: [ADDRESS] , складеного Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації 30.08.2007 року вбачається, що на дату складання технічного паспорту, будинок, побудований [PERSON] мав 98% готовності і складався із: житлового будинку літера А, огорожі літера № 1-2, колодязю літера І, тротуару літера ІІ. Аналогічна інформація також міститься і у інвентаризаційній справі № 227 2007 року. Згідно рішення Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 30.05.2008 року «Про затвердження висновку Ужгородського міжрайонного управління водного господарства» [PERSON] було затверджено висновок Ужгородського міжрайонного управління водного господарства від 23.05.2008 року за № 49/301 та вказано на необхідність дотримуватися вимог Водного кодексу України та природоохоронного законодавства України. З огляду на викладене, спір у цій справі виник з приводу недобудованого житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , право власності на які не зареєстровані за жодною із осіб у встановленому діючим законодавством порядку. Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення фактів: - здійснення позивачем спільно з [PERSON] будівництва будинку [ADDRESS] з 1993 до 2007 року на 98 % ступеню готовності; - проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків з 2003 до початку 2008 року. а також просить суд: - визнати будівельні матеріали, конструктивні елементи та інженерні обладнання об`єкту незавершеного будівництва, з яких складається недобудований будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності позивача та [PERSON] ; - визнати за позивачем право власності на 1/2 будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання об`єкту незавершеного будівництва, з яких складається недобудований будинок [ADDRESS] . На підтвердження/спростування фактів спільного проживання та будівництва спірного будинку суду також надані наступні докази: Довідка від 17.07.2020 року № 30-Д Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на підтвердження того факту, що [PERSON] із 09.01.1996 року по 05.04.1999 року працювала на посаді головного спеціаліста по контролю за призначенням пенсій і допомог контрольно ревізійного відділу цієї установи. Довідка від 03.07.2020 року № 01-12-2/74 Закарпатської обласної спілки споживчих товариств (Облспоживспілка) на підтвердження того факту, що [PERSON] у період з 24.07.1989 року по 26.05.2009 року працював на керівних посадах цього товариства. Довідка Приватного підприємства «Ужгородський будинковий сервіс» від 08.07.2020 року № 105 згідно якої [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав у [ADDRESS] , в період з 13.02.1978 року по 12.04.2002 рік, коли був знятий з реєстраційного обліку. Повторно взятий на реєстраційний облік 25.09.2003 року та був постійно зареєстрований та проживав з 25.09.2003 року по 14.08.2007 року. Довідка Приватного підприємства «Ужгородський будинковий сервіс» від 08.07.2020 року № 106 [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала у [ADDRESS] , в період з 13.02.1978 року по 13.12.2012 рік, коли і була знята з реєстраційного обліку. Нотаріально посвідчену довіреність від 04.03.2003 року, яку [PERSON] оформляла на ім`я [PERSON] на продаж або обмін квартири з адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують\~державну мову\~в процесі\~судочинства та\~гарантують право\~учасникам судового\~процесу на\~використання ними\~в судовому\~процесі рідної\~мови або\~мови,\~якою вони\~володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом. З огляду на викладене, докази надані на підтвердження переказів, а.с. 147-154, т. 1, оцінюються судом критично та не приймаються до уваги, оскільки надані суду без перекладу, що унеможливлює їх дослідження судом та достовірне встановлення обставин на підтвердження яких вони надані. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відтак, суд також оцінює критично, та не приймає до уваги як належний та допустимий доказ розписку від 02.03.2003 року (а.с. 192, т. 1), оскільки вона не містить обов`язкових реквізитів договору позики, передбачених ст. 1046 ЦК України, тому не може підтверджувати певні факти та обставини. Суду надані заявки для відправки грошей [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 220-225, т. 1): від 01.07.1999 року на суму 350 доларів США; від 01.05.2003 року на суму 300 доларів США; від 31.08.2003 року на суму 350 доларів США. Нарахування за послуги Мукачівського підприємства теплових мереж за травень 2005 року щодо [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Довідка ЖРЕП № 3 від 26.05.2004 року № 3243 про те, що [PERSON] прописаний один за адресою: [ADDRESS] . Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.10.2003 року № 1721152 відповідно до якого квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві колективної власності за Виробничо-комерційним комбінатом. Накладна від 13.12.2006 року № 0872 ТОВ «Універсал» на відвантаження [PERSON] плитки керамічної на загальну суму 3\~584,56 грн. Квитанція ВАТ «Факторімпекс» до прибуткового касового ордеру від 29.01.2007 року № 00012 на оплату за паркет на суму 471,83 грн., товарно-транспортна накладна від 29.01.2007 року № 25 на суму 471,83 грн. на відвантаження [PERSON] та податкова накладна. Квитанція ВАТ «Факторімпекс» до прибуткового касового ордеру від 23.01.2007 року № 19 на оплату за паркет на суму 5\~616,01 грн., товарно-транспортна накладна від 23.01.2007 року № 19 на суму 5\~616,01 грн. на відвантаження [PERSON] та податкова накладна. Накладна від 04.01.2007 року № 0007 ТОВ «Універсал» на відвантаження [PERSON] плитки керамічної на загальну суму 938,12 грн. Як вбачається з довідки від 20.12.2023 року № 35/02-14 приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області позивач - [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , на все інше майно (окрім майна, на яке складено заповіт, посвідчений нею 25.02.2013 року за реєстровим номером 472) згідно заповіту, посвідченого Гудковою Н.В., приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 18.10.2007 року за реєстровим номером 1820, спадкоємцями в рівних долях по частці кожному є її діти: дочка [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та син [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкова справа заведена нею, [PERSON] , нотаріусом 25.07.2023 року за № 03/2023, які були залучені судом до участі у цій справі як позивачі, правонаступники померлого позивача. З огляду на викладене, на момент ухвалення рішення у цій справі подружжя [PERSON] та [PERSON] померли, по суті спір продовжує існувати між їх спадкоємцями. Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч. 1 ст. 318 ЦПК України \~у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Первісний позивач у позовній заяві не обґрунтував для відновлення яких саме її порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів йому необхідно встановити факт спільного проживання між нею та померлим колишнім чоловіком та факт спільного будівництва ними спірного будинку. У позові про встановлення юридичних фактів знову залучені позивачі також не обґрунтували для відновлення яких саме їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів їм необхідно встановити факт спільного проживання між двома померлими особами та факт спільного будівництва ними спірного будинку. Слід зазначити, що мета встановлення таких фактів різна, у первісного позивача вона полягала у відновленні порушених, на її думку, з боку колишнього подружжя сімейних прав щодо поділу спільного сумісного майна, право власності на яке не зареєстроване. А у знову залучених позивачів - мета полягає у відновленні їх цивільних прав щодо спадкування частки майна, яка належала їх матері за життя, проте не була оформлена через відсутність реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зазначено, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.\~Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». При вирішенні\~цього спору\~по суті\~суд враховує,\~що відповідно\~до ст.ст.\~1216,\~1217,\~1218\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 09.06.2020 року у справі № 347/2273/17 (провадження № 61-45856св18) якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснюється в п.\~7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~р. №\~7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на \~будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов`язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану. Додатково у п.\~6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст.\~376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012\~р. №\~6 наголошується, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.\~1218 ЦК та з урахуванням роз`яснень, наданих у\~п.\~7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~р. №\~7. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява №\~22603/02);\~від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II). Стаття 41 Конституції України гарантує\~кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.\~Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.\~Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: dismissed