Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Зміст позовних вимог 15 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували у шлюбі та мають спільного сина, яка проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що з лютого 2021 року відповідач надсилав через додаток «Приват 24» не більше ніж 1000-1500 грн на місяць, а в деякі місяці взагалі не перераховував кошти. У січні 2022 року позивачка зверталася до відповідача з проханням збільшити суму коштів на утримання неповнолітнього сина. У відповідь на звернення позивачки відповідач написав, що готовий переглянути суму коштів, які він дає на дитину за умови, що вона переоформить на нього свій автомобіль Chevrolet AVEO, державний номер [NUMBER] , який на той час перебував у [PERSON] . З 2023 року кошти на утримання сина перераховує на банківську картку колишня свекруха - [PERSON] (мати відповідача). Сума таких «аліментів» становить 1000 гривень. 01 вересня 2022 року [PERSON] пішов до першого класу, але відповідач не брав фінансової участі у підготовці дитини до школи (купівля шкільної форми, портфеля, канцтоварів, учнівського приладдя), не приїжджав на свято «Першого дзвоника». Досягненнями сина в навчанні не цікавиться, в школі жодного разу не був. У 2022 і 2023 роках відповідач не привітав дитину з днем народження, ні особисто, ні по телефону, чим дуже засмутив сина. Наразі син навчається в школі № 247 м. Києва та залишається на групу подовженого дня. У зв`язку з цим потребує додаткових витрат на харчування. Також з вересня 2023 року дитина двічі на тиждень займається англійською мовою з репетитором. Позивачка зазначає, що між нею і [PERSON] 27 грудня 2017 року укладено шлюбний договір, відповідно до п. 2.2 якого сторони беруть на себе рівну відповідальність за утримання, виховання та навчання спільних дітей. Також з 2017 року у приватній власності [PERSON] є двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що останнім часом відповідач не підтримує з позивачкою та сином ніяких відносин, на момент подачі цього позову позивачка не має достовірних відомостей про місце роботи [PERSON] та розміру його щомісячного заробітку (доходу). Позиція сторони відповідача Відповідач вказує, що крім спільного з позивачкою сина, має ще одну дитину - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого сплачує аліменти. Відповідач зазначає, що на даний час не має постійного місця роботи, а лише тимчасові заробітки, має непогашені кредитні зобов`язання, а на його рахунки накладено арешт Звенигородським відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області, оскільки він має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] . На думку відповідача, позивачка не зацікавлена у його спілкуванні з сином, а наразі відповідач не має фінансової можливості приїхати та побачитись з сином. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. При цьому, суд ухвалив викликати відповідача у справі до суду шляхом направлення судової повістки, надісланої на останню відому адресу місця проживання, а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 30.04.2024 [PERSON] подано заяву про долучення доказів. 07.06.2024 [PERSON] подано відповідь на позов, в якій викладено клопотання про витребування доказів. А також відповідач просив суд проводити розгляд справи без його присутності. У судовому засіданні 12.06.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 червня 2021 року у справі № 755/2838/21. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.07.2016, в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю - [PERSON] . На виконанні у Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області перебуває виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з січня 2023 року перерараховувала на рахунок [PERSON] кошти в сумі 1000,00 грн щомісячно з призначенням платежу «аліменти від [PERSON] ». Норми права та мотиви суду Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За приписами ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частин першої та другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 489/100/18 наголошує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка здійснює матеріальне забезпечення дитини. Зокрема, позивачка несе витрати, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитину: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дитиною комунальних послуг, лікування захворювань тощо. Водночас, кошти у розмірі 1000,00 грн, які перераховуються на рахунок позивачки бабусею, як аліменти від відповідача, є об`єктивно недостатніми для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, морального, духовного та соціального розвитку. Суд зауважує, що взаємовідносини позивача та відповідача, як і наявність другої дитини не впливають на обов`язок відповідача, як батька, утримувати сина - [PERSON] , [INFO] . У матеріалах справи не міститься належних доказів неплатоспроможності відповідача, як і доказів того, що в нього відсутній дохід. Зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі 5 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог. Суд звертає увагу відповідача, що його син, [PERSON] , 07 червня 2024 року звернувся до суду з листом, в якому висловив щире бажання бачитися з татом хоча би один раз в місяць, а по відеозв`язку - раз на тиждень. Щодо судових витрат Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved