Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

07.06.2023\~року до\~Ленінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська надійшла\~вищезазначена позовна\~заява,\~у якій\~позивач просив\~визнати неправомірним\~та скасувати\~рішення Дніпровської міської\~ради від\~20.02.2019\~року №\~315/42\~«Про надання\~ [PERSON] \~дозволу на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~у районі\~вул.\~Металоконструкцій (Новокодацький\~район)»; визнати неправомірним\~та скасувати\~рішення Дніпровської\~міської ради\~від 24.03.2021\~року №\~234/5\~«Про передачу\~земельної ділянки у районі\~вул.\~Металоконструкцій (Новокодацький\~район)\~у власність\~ [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Позов мотивований\~тим,\~що 23.05.2018\~року було\~прийнято Дніпровською міською\~радою рішення\~№ 194/32\~«Про надання\~дозволу на\~розроблення проектів\~землеустрою щодо\~відведення земельних\~ділянок для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~громадянам у\~м.\~Дніпрі (15\~осіб)».\~Відповідно до\~додатку до\~вказаного рішення\~одним із\~громадян,\~яким надається\~зазначений дозвіл\~є позивач,\~позиція 12.\~Земельна ділянка\~знаходиться в\~ [ADDRESS] площею\~0,1000.\~17.09.2018\~року за\~вхідним номером\~14/27-1333\~було зареєстровано\~Містобудівний висновок\~щодо відведення\~земельної ділянки\~по [ADDRESS] ,\~замовник:\~ [PERSON] \~29.03.2023\~року позивачем\~було отримано\~відповідь з\~додатками на\~адвокатський запит,\~зроблений в\~інтересах [PERSON] .\~Із вказаного\~листа №\~12/13-94\~від 29.03.2023\~року Дніпровської\~міської ради\~позивач дізнався,\~що 24.03.2021\~року Дніпровською\~міською радою\~було прийнято\~рішення №\~234/5\~«Про передачу\~земельної ділянки\~у районі\~вул.\~Металоконструкцій (Новокодацький\~район)\~у власність\~гр.\~ [PERSON] \~для обслуговування\~жилого будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка).\~А 20.02.2019\~року Дніпровською\~міською радою\~було прийнято\~рішення №\~315/42\~«Про надання\~ [PERSON] \~дозволу на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~у районі\~вул.\~Металоконструкцій (Новокодацький\~район)».\~Пунктом 1\~вказаного рішення\~було вирішено:\~надати гр.\~ [PERSON] \~дозвіл на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~у районі\~вул.\~Металоконструкцій (номер\~будинку не\~зазначено).\~Із такими\~рішеннями відповідача\~позивач не\~погоджується та\~вважає,\~що вони\~є незаконними\~виходячи з\~наступного.\~20.02.2019\~року Дніпровською\~міською радою\~було прийнято\~рішення №\~315/42\~«Про надання\~гр.\~ [PERSON] \~дозволу на\~розроблення проекту\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки для\~будівництва та\~обслуговування жилого\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка)\~у районі\~вул.\~Металоконструкцій (Новокодацький\~район)».\~15.05.2019\~року за\~вхідним номером\~14/27-547\~Дніпровською міською\~радою було\~зареєстровано містобудівний\~висновок щодо\~відведення земельної\~ділянки у\~районі вул.\~Металоконструкцій (будинок\~не вказаний),\~замовник:\~ [PERSON] .\~При цьому,\~в матеріалах\~землевпорядної документації\~міститься Акт\~встановлення та\~узгодження меж\~земельної ділянки\~від 25.03.2019\~року.\~Відповідно до\~якого суміжними\~землекористувачами [PERSON] \~(буд.\~12)\~є [PERSON] \~(також\~буд.\~12).\~Слід зазначити,\~що вказані\~особи є\~членами однієї\~родини та\~проживають в одному будинку. Отже, вони не є один відносно одного суміжними користувачами, та не є сусідами. В той час як позивач є суміжним землекористувачем [PERSON] . Саме тому позивач не знав і не міг знати, що [PERSON] отримала спірну земельну ділянку у власність, оскільки він не підписував зазначений Акт як сусід, тобто суміжний землекористувач. Таким чином, відповідач приймаючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги те, що містобудівний висновок [PERSON] було зареєстровано раніше (17.09.2018 року) ніж містобудівний висновок [PERSON] (15.05.2019 року). Також позивач раніше отримав рішення міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Відповідачем було проігноровано той факт, що у містобудівному висновку позивача зазначено, що земельна ділянка знаходиться в районі будинку № [NUMBER] , в той час як в містобудівному висновку [PERSON] не зазначено біля якого будинку знаходиться земельна ділянка. Позивач звернувся із відповідним клопотанням до відповідача раніше, ніж [PERSON] , отже йому повинна бути надана перевага у подальшому оформленні земельної ділянки. З цих підстав рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою [PERSON] є незаконним. А рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] є також незаконним як похідне від попереднього. Враховуючи те, що позивач подав відповідне клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 01.01.2018 року. А [PERSON] подала таке ж клопотання 01.10.2018 року, тобто на вісім місяців пізніше. Тим більше, що на той час вже існувало рішення міської ради (прийняте 23.05.2018 року) № 194/32, яким було надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою. 20.02.2019 року міською радою було прийнято рішення № 315/42, яким [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. При цьому номер будинку, біля якого знаходиться земельна ділянка не вказаний у рішеннях навмисно. Тому позивач вважає, що відповідач мав відмовити [PERSON] в наданні такого дозволу з мотивів невідповідності містобудівної документації, оскільки щодо цієї самої земельної ділянки вже було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою раніше іншій особі. А також з тих підстав, що межі не були погоджені з сусідніми користувачами. В той час як погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено статтею 198 ЗК України при виконанні кадастрової зйомки як комплексу робіт, що виконуються для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Прийняття рішень № 315/42 від 20.02.2019 року (надання дозволу на розроблення проекту) та № 234/5 від 24.03.2021 року (передачу у власність земельної ділянки [PERSON] ) призвело до порушення права очікування позивача на правомірне набуття у власність земельної ділянки та пов`язаних з цим законних інтересів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 03.08.2023 року до суду надійшли пояснення третьої особи, у яких вона просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність позовних вимог. 24.08.2023 року до суду надійшов відзив Дніпровської міської ради, у якому представник просив в задоволенні позову відмовити. Відзив мотивований тим, що оскаржуване рішення Дніпровської міської ради, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою [PERSON] відповідає вимогам законодавства, а доводи, на які посилається позивач є необґрунтованими та безпідставними. Законодавством не визначено переваг в наданні земельної ділянки особам, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Натомість, відповідно до законодавства, земельна ділянка надається особам, які зібрали весь пакет необхідних документів, отримали кадастровий номер земельної ділянки та затвердили проект землеустрою в органі місцевого самоврядування. Проте, з невідомих причин позивач з 2018 року, після надання Дніпровською міською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою рішенням від 23.05.2018 року за № 194/32, не вживались заходи щодо отримання кадастрового номеру земельної ділянки та не затверджено проект землеустрою. 05.09.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він, посилаючись на необґрунтованість доводів відзиву, просив позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні 16.04.2024 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Бартош-Стрєльнікова Т.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Третя особа у судове засідання не з`явилась, натомість її представник [PERSON] просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради від 23.05.2018 року № 194/32 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (15 осіб)» надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), зокрема [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,1000 га (а.с. 23-26, том 1). ФОП [PERSON] на підставі договору № ДП004062018/57-П розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-69, том 1). ТОВ «Агровектор Плюс» на підставі договору № 15/03/09 від 22.03.2019 року та додаткових угод до нього розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Дніпро, Новокодацький район, у районі вул. Металоконструкцій (а.с. 71-127, том 1). 15.05.2019 року Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради № 14/27-547 надано містобудівний висновок щодо відведення земельної ділянки площею 0,0518 га [PERSON] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Металоконструкцій (а.с. 128-129, том 1). Згідно з\~висновком експерта\~державної експертизи\~про розгляд\~проекту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки\~від 12.06.2019\~року №\~6136/92-19\~погоджено проект\~щодо відведення\~земельної ділянки [PERSON] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) м. Дніпро, Новокодацький район, у районі вул. Металоконструкцій (а.с. 130-132, том 1). Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № РВ-1201207972019 від 19.06.2019 року [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку із перебуванням у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи № 200/19988/18, до ухвалення рішення по суті (а.с. 119, том 2). Рішенням Дніпровської\~міської ради\~від 24.03.2021\~року №\~234/5\~затверджено проект\~землеустрою щодо\~відведення земельної\~ділянки,\~розроблений ТОВ\~«Агровектор Плюс»,\~та умови\~передачі земельної\~ділянки,\~визначені під\~час його\~погодження,\~і передано\~земельну ділянку\~площею 0,0518\~га (кадастровий\~номер 1210100000:08:664:0083)\~у власність\~ [PERSON] \~для будівництва\~та обслуговування\~жилого будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка) у районі вул. Металоконструкцій (а.с. 134-136, том 1). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2021 року [PERSON] у задоволенні позовних вимог до Дніпровської міської ради, Головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, Відділу у місті Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту користування земельною ділянкою та визнання права на отримання земельної ділянки відмовлено (а.с. 182-184, том 1). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України). Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову (ч. 2 ст. 118 ЗК України). Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 ст. 118 ЗК України). Згідно з ч. ч. 11, 12 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У постанові від 29.09.2020 року у цивільній справі № 688/2908/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальні підходи до вирішення таких спорів. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, ключовим для вирішення питання про правомірність дій органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, є оцінка добросовісності дій міської ради під час ухвалення оскаржуваного рішення. Зазначений правовий висновок є застосовним до ситуацій, коли спір виник у зв`язку із наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки двом (чи більше) особам, тобто коли на одну ділянку є два кандидати. З огляду\~на викладене\~суд дійшов\~висновку,\~що позивач,\~отримавши дозвіл\~на розробку\~проєкту землеустрою\~щодо відведення\~земельної ділянки,\~сам зволікав\~з отриманням\~кадастрового номеру\~земельної ділянки\~та поданням проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на затвердження, тому цілком міг очікувати, що земельна ділянка буде надана іншій особі. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Дніпровської міської ради від 20.02.2019 року № 315/42 «Про надання [PERSON] дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул. Металоконструкцій (Новокодацький район)» та рішення Дніпровської міської ради від 24.03.2021 року № 234/5 «Про передачу земельної ділянки у районі вул. Металоконструкцій (Новокодацький район) у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» є правомірними та відповідають вимогам законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed