Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та, уточнивши заявлені позовні вимоги в заяві від 11.01.2024 (а.с.95-97), просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на таке. З 11 листопада 2011 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 квітня 2021 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , і дочка - [PERSON] , [INFO] . 28 квітня 2021 року заочним рішенням Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш , ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 березня 2021 року, до повноліття [PERSON] , а потім у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON] . З часу розлучення, відповідач жодного разу не сплачував аліменти. Не цікавився станом здоров`я дітей і жодного разу не проявляв бажання зустрітись з дітьми. Жодного разу діти не отримували подарунки та привітання на свій день народження від батька. Все вищевказане свідчить виключно про одне, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків за своїм особистим бажанням. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач по справі не дотримується вимог статей Сімейного кодексу України. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України де чітко вказано, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі наведеного, враховуючи вік дітей сторін та пов`язані з цим витрати на харчування дитини, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, а саме сина Матвія, який має інвалідність з дитинства (цукровий діабет) та потребує окремого догляду та окрему дієту в прийомі їжі. Згідно з ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Згідно п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім цього, просила звернути увагу на те, що спору щодо місця проживання дитини разом з нею, між нею та відповідачем [PERSON] ніколи не було. Так як місце його перебування їй не відоме, відповідач дітьми не займався та аліменти не сплачував, але зараз вирішив проявити батьківську опіку та почав забирати дітей не повідомляючи її, як мати. Де діти перебувають разом з батьком їй не відомо. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 листопада 2023 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей та відкрито провадження у справі; справу призначено до підготовчого засідання, відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву, зобов`язано третю особу відповідно до ч.5 ст. 19 СК України надати висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами (а.с.42-43). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.01.2024 виключено з кола третіх осіб - Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради. Залучено до участі в розгляді цієї справи в якості третьої особи Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради. Зобов`язано Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відповідно до ч.5 ст. 19 СК України надати висновок щодо попереднього розв`язання спору між сторонами (а.с.80-81). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.155-156). Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей з нею за адресою: [ADDRESS] . Представниця позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві, пояснивши, що коли позивачка евакуювалася з дітьми з м. Костянтинівка до м. Львів, відповідач ніяким чином не підтримував дітей та не опікувався ними. Коли постало питання мобілізації, відповідач почав телефонувати та забирати дітей до себе. Траплялися випадки, коли відповідач забирав дітей та не повідомляв про це позивачку, не відповідав на її телефонні дзвінки, а тому позивачка не знала, де перебувають діти. Коли відповідач забирав дітей до себе, порушувався їх режим. Так, старший син сторін має вади зі здоров`ям, а тому дотримання режиму для нього є вкрай важливим. Крім того, коли відповідач забирав дітей на вихідні, то він не враховував, що дітьми має бути виконане домашнє завдання та зранку у понеділок діти мають бути у школі. Відповідач винаймає двокімнатну квартиру, де мешкає зі своєю співмешканкою та її дочкою. Орендована відповідачем квартира не має окремих спальних місць для дітей сторін. Позивачка має постійне місце роботи та стабільний заробіток, винаймає однокімнатну квартиру, де кожна дитина має своє окреме спальне місце та робочий стіл. Школа, де навчаються діти сторін, розташована поруч з будинком, у якому позивачка винаймає квартиру. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи шляхом отримання судового виклику через систему Електронний суд, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати 15.04.2024 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.131). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 07.05.2021 (а.с.23-26). [INFO] в м. Костянтинівка Донецької області народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.13). [INFO] в м. Костянтинівка Донецької області народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.10.2017 Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.14). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.04.2021 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 16 березня 2021 року, до повноліття [PERSON] , а потім 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 29.05.2021 (а.с.27-29). Позивачка [PERSON] на підставі Договору оренди від 15 листопада 2022 року орендує квартиру [ADDRESS] (а.с.98). Малолітні [PERSON] , [PERSON] проживають разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 28.12.2023 за №№ 1330-5003071674, 1330-5003079165, 1330-5003079105 (а.с.99-101). [PERSON] навчається у 1-А класі Львівської державної комунальної середньої загальноосвітньої школи № 3 (а.с.184). [PERSON] навчається в 6 класі Навчально-виховного комплексу «Школа комп`ютерних технологій - Львівський Технологічний ліцей » (а.с.183). Дитина [PERSON] є особою з інвалідністю (а.с.18), у зв`язку з чим потребує, зокрема, певної дієти, прийняття медичних препаратів, медичного спостереження, що підтверджується програмою реабілітації (а.с.191-193). Позивачка [PERSON] працює педагогом - організатором (ВСП «Святого Антонія») та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 16.04.2024 № 6 (а.с.182). Висновком Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.03.2024 за №260001-вих-26993 щодо попереднього розв`язання спору між сторонами, визнано доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 163). Суд погоджується з таким висновком Органу опіки та піклування, оскільки він базується на ретельному з`ясуванні обставин справи та відповідає найкращим інтересам дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1). Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4). Відповідно до статті 160 СК України , місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1). Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2). Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив, що бажає проживати разом з матір`ю [PERSON] . Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З урахуванням наведеного, беручи до уваги висновок Органу опіки та піклування, враховуючи думку малолітнього [PERSON] , [INFO] ; його потребу у дотриманні спеціального режиму; вік дітей, а також не спростування відповідачем встановлених у судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Отже позов належить задовольнити в повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved