Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача грошові кошти у розмірі 172140,20 грн, з яких: 152317,66 грн - інфляційні втрати від суми заборгованості, 19822,54 грн - 3% річних від суми заборгованості; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що судовим рішенням стягнуто з відповідача кошти за договором позики у розмірі 46894,00 грн. Рішення суду відповідачем у добровільному порядку не виконується та перебуває на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби. У відповідності до ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання просить позов задовольнити та стягнути інфляційні нарахування та три проценти річних від простроченої суми. У відповідності до ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання судових витрат. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 26 березня 2024 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного вирішення справи. Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Просить у позові відмовити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. 11 листопада 2009 року рішенням Подільськими районним судом м. Києва у справі № 2-1041/09 задавлено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу частини квартири [ADDRESS] , у розмірі 46400,00 та судові витрати у розмірі 494,00 грн, а всього на загальну суму 46894,00 грн. Судове рішення набрало законної сили 22.01.2010. Третьою особою відкрити виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 11.11.2009 у справі № 2-1041 за виконавчим листом виданого Подільським районним судом м. Києва 05.02.2010. Відповідач не виконує рішення суду, коштів на виконання такого судового рішення від відповідача не надходило. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду. Будь-яких даних щодо виконання такого рішення, суд не встановив. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Таким чином, 3 % річних та індекс інфляції мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума. Позивач просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати у розмірі 172140,20 грн відповідно до розрахунку проведеного позивачем. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Отже, суд прийшов до переконання про те, що у період з 24 лютого 2022 року по 13.01.2024 в Україні діє воєнний стан, а відтак відповідач звільнений від сплати 3% річних від прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому суд прийшов до висновку про те, що у такій частині позовної вимоги необхідно відмовити. Позивач наводить аргументи про те, що рішення суду у справі № 2-1041 від 11.11.2009 набрало законної сили 12.12.2009, однак доказів цього суду не надає. Із копії судового рішення від 11.11.2009 у справі № 2-1041 убачається, що відповідне рішення суду набрало законної сили 22.01.2010, а відтак саме з цієї дати суд вважає за необхідне здійснювати розрахунок заборгованості за його невиконання та по 23 лютого 2022 року, тобто до дня введення в Україні воєнного стану. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у відповідності до ст. 625 ЦК України, виходячи з розміру несплачених коштів у сумі 46894,00 грн за період з 22.01.2010 по 23.02.2022, а саме: три відсотки річних у сумі 116673,55 грн та інфляційні втрати у сумі 17009,03 грн, а всього у розмірі 133682,58 грн. Враховуючи встановлене вище, суд прийшов до переконання про те, що оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо виконання рішення суду, грошове зобов`язання не виконано та визнання цього відповідачем, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути у відповідності ч. 2 ст. 625 ЦК України індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на загальну суму 133682,58 грн, а позов задовольнити частково. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1721,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1336,53 грн.

Outcome: partial