Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом, у якому просить визнати виконавчий напис від 14.08.2020\~р., вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм\~О.С., зареєстрований у реєстрі за №\~17089, про стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" грошових коштів у загальному розмірі 25\~599,36\~грн., таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що цей виконавчий напис було вчинено з порушенням норм Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~р. №\~296/5 (далі Порядок), та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999\~р. №\~1172 (далі Перелік). Право вимоги за кредитним договором, за яким здійснено стягнення заборгованості оспорюваним виконавчим написом, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" (далі Товариство). Товариство своєї позиції щодо предмета спору у порядку, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомило. Судом з`ясовано, що 14.08.2020\~р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм\~О.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №\~17089, яким на підставі статей 87 89 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №\~630397020 від 19.04.2016\~р., укладеним ним з Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №\~2019-1АБ\\ВЕСТА від 28.01.2019\~р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №\~29-01\\19\\1 від 29.01.2019\~р. є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", заборгованості за період з 29.01.2019\~р. по 11.03.2020\~р. включно у розмірі 24\~949,36\~грн. та плату за вчинення напису у розмірі 650,00\~грн., тобто усього стягнуто 25\~599,36\~грн. (а.\~с.\~14). У подальшому право вимоги за кредитним договором №\~630397020 від 19.04.2016\~р., укладеним між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] , перейшло до Товариства на підставі договору №\~12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги від 12.05.2023\~р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кампіс Фінанс" та Товариством, що підтверджується листом від 18.03.2024\~р. Товариства. Матеріали справи не містять доказів, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Кампіс Фінанс" набуло права вимоги за кредитним договором №\~630397020 від 19.04.2016\~р., укладеним між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] , яке перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал". Разом з тим, Суд виходить з того, що обставина того, що на даний час право вимоги за зазначеним кредитним договором належить Товариству, не заперечується як останнім (що випливає з його листа від 18.03.2024\~р.), так і [PERSON] (що випливає зі змісту позовної заяви). Крім того, ця обставина встановлена Судом в ухвалі від 01.04.2024\~р. у справі №\~274/1835/24, якою замінено стягувача у виконавчому провадженні №\~62926015 (приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко\~Р.В.), відкритому на підставі виконавчого напису №\~17089, вчиненого 14.08.2020\~р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм\~О.С., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" заборгованості у розмірі 25\~599,36\~грн., Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт капітал" на Товариство. Таким чином Товариство є належним відповідачем у справі. Як вбачаться з кредитного договору №\~630397020 від 19.04.2016\~р., укладеного між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] , цей договір нотаріально не посвідчений (а.\~с.\~9 12). Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 18 Цивільного кодексу України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 87\~та 88\~Закону України\~"Про\~нотаріат"\~визначено,\~що для\~стягнення грошових\~сум або\~витребування від\~боржника майна\~нотаріуси вчиняють\~виконавчі написи\~на документах,\~що встановлюють\~заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів,\~встановлюється Кабінетом\~Міністрів України.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з\~підпунктами 1.1\~та 1.2\~пункту 1\~глави 16\~розділу II\~Порядку,\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість,\~або на\~правочинах,\~що передбачають\~звернення стягнення\~на майно\~на підставі\~виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до підпунктів 2.1 та 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо\~суми,\~яка підлягає\~стягненню,\~або предметів,\~що підлягатимуть\~витребуванню,\~включаючи пеню,\~штрафи,\~проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень\~-\~письмової вимоги\~про усунення\~порушень іпотекодавцю\~та боржнику,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктами 3.1, 3.2 та 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Постановою Кабінету Міністрів України №\~622 від 26.11.2014\~р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (далі Постанова №\~622) Перелік доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та до нього включений пункт 2 в редакції: "Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017\~р. у справі №\~826/20084/14, яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017\~р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття\~Постанову №\~622, зокрема в частині доповнення Переліку вищевказаним розділом. Також зазначеною постановою зобов`язано\~Кабінет Міністрів\~України опублікувати\~резолютивну частину\~постанови суду\~про визнання\~незаконною та\~нечинною Постанови №\~622 в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017\~р. у справі №\~826/20084/14: "…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №\~662 від 26.11.2014\~р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16 та 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87 та 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87 та 88\~Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Наведене вище правове обґрунтування зроблено з врахуванням висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 05.07.2017\~р. у справі № 6-887цс17, та висновків Верховного Суду, які містяться у постановах від 19.09.2018\~р. у справі № 207/1587/16, від 31.10.2018\~р. у справі №\~308/11193/16-ц та від 10.04.2019\~р. у справі №\~201/11696/16-ц. Таким чином Перелік, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999\~р. №\~1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які не були нотаріально посвідченими, зокрема, до кредитного договору №\~630397020 від 19.04.2016\~р., укладеного між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] , оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017\~р. визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017\~р. у справі №\~826/20084/14. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено 14.08.2020\~р., тобто в період часу, коли законодавством України не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. [PERSON] просить стягнути на його користь з Товариства у якості відшкодування витрат на правничу допомогу грошові кошти у розмірі, зважаючи на розрахунок від 12.03.2024\~р. до договору про надання правової допомоги №\~95 від 12.03.2024\~р., 7\~000,00\~грн. (а.\~с.\~15,16). Частинами першою четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою\~статті 137\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~встановлено,\~що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З розрахунку від 12.03.2024\~р.\~до договору\~про надання\~правової допомоги\~№\~95\~від 12.03.2024\~р., вбачається, що адвокатом були надані (мали бути надані) [PERSON] такі послуги: усна консультація з вивченням документів вартістю 2\~000,00\~грн., складання процесуальних документі вартістю 3\~000,00\~грн. та представництво інтересів у суді першої інстанції вартістю 2\~000,00\~грн. (а.\~с.\~22). Визначаючи розмір витрат [PERSON] на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, Суд враховує, що справа є типовою, а відтак має незначну складність, зважаючи на розмір грошових коштів, на стягнення яких було видано оспорваний виконавчий напис 25\~599,36\~, справа не має суттєвої значимості для [PERSON] , адвокатом було надано усну консультацію, складено позовну заяву, що, враховуючи типовість справи, не потребувало значної кількості часу, адвокат не приймав участі у судових засіданнях, його представництво у суді звелось до складення та подання типової заяви про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги наведене, Суд вважає, що розмір цих витрат має становити 3\~500,00\~грн. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України: \~з Товариства на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрати (витрат на професійну правничу допомогу) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 3\~500,00\~грн.; з Товариства на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20\~грн.

Outcome: approved