Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У лютому\~2024\~року [PERSON] (далі «Позивач») звернулася до суду з позовом до Фурсівської сільської\~ради (далі «Відповідач») про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. [INFO] у віці 49 років померла мати Позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 29. У день смерті відкрилася спадщина на належне їй майно а саме на: - Індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] . - Земельну ділянку площею 3,0610 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована за адресою Київська обл., Білоцерківський р-н, Трушківська сільська рада, кадастровий № 3220487400:07:002:0028. Спадкоємцями за законом після покійної [PERSON] є: дочка [PERSON] , син [PERSON] , чоловік [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на день смерті. Даний факт підтверджується довідкою Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори № 2017/02-14 від 10.11.2023 року. По заяві позивачки 26.03.2021 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 131/2021, щодо майна [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.11.2023 року. 20.01.2022 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. видано свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,0610 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована за адресою Київська обл., Білоцерківський р-н, Трушківська сільська рада, кадастровий №3220487400:07:002:0028. Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не видавалося. [INFO] у віці 67 років помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 76. Спадщину після покійного прийняла Позивач, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 30.11.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А.А. була заведена спадкова справа щодо майна спадкодавця [PERSON] за №61/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.11.2021 року. 05.09.2022 року приватним нотаріусом Дерун А.А. було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] . [INFO] у віці 36 років помер брат Позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запису № 69. Спадщину після померлого прийняла Позивач, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Трушківського старостинського округу № 1 Фурсівської сільської ради № 02-27-484 від 06.11.2023 року. Однак, оформити спадщину на житловий будинок [ADDRESS] не представляється можливим, оскільки право власності спадкодавця на даний будинок при житті не було зареєстровано в Білоцерківському МБТІ. Даний факт підтверджується довідкою КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № БЦ 2028 від 14.07.2023 року та Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2023 року № 2066/02-31. За таких обставин, нотаріус видати свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок відмовляє. З огляду на викладені обставини, з метою забезпечення права власності на належне їй нерухоме майно, Позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] загальною площею 67,1 кв.м., житловою площа 46,5 кв.м., допоміжна площа 20,6 кв.м. разом з належними до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами, 1985 року побудови, у порядку спадкування після спадкодавців: [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] . 21.02.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 42-43). 21.03.2024 року ухвалою суду витребувано у Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №131/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] ; спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] ; у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А.А. належним чином завірену копію спадкової справи №61/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 48). 05.04.2024 року до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи за №131/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 54-100). 10.04.2024 року до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи №61/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 101-200). 24.04.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі, призначено її до судового розгляду на 29.05.2024 року (а.с. 207). 29.05.2024 року у судове засідання Позивач/її представник не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До канцелярії суду представник Позивача подала заяву про розгляд даної справи без участі сторони Позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Судові витрати по справі просила залишити за Позивачем (а.с. 212). 29.05.2024 року у судове засідання представник Відповідача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До канцелярії суду подав заяву про розгляд даної справи без його участі (а.с. 213-214). У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] у віці 49 років померла мати Позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Трушківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 29. У день смерті відкрилася спадщина на належне їй майно а саме на: - Індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] . - Земельну ділянку площею 3,0610 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована за адресою Київська обл., Білоцерківський р-н, Трушківська сільська рада, кадастровий № 3220487400:07:002:0028. Спадкоємцями за законом після покійної [PERSON] є: дочка [PERSON] , син [PERSON] , чоловік [PERSON] , які прийняли спадщину, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на день смерті. Даний факт підтверджується довідкою Третьої Білоцерківської державної нотаріальної контори № 2017/02-14 від 10.11.2023 року. По заяві позивачки 26.03.2021 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 131/2021, щодо майна [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.11.2023 року. 20.01.2022 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. видано свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,0610 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка розташована за адресою Київська обл., Білоцерківський р-н, Трушківська сільська рада, кадастровий №3220487400:07:002:0028. Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не видавалося. [INFO] у віці 67 років помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 76. Спадщину після покійного прийняла Позивач, оскільки постійно проживала разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 30.11.2021 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун А.А. була заведена спадкова справа щодо майна спадкодавця [PERSON] за №61/2021, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.11.2021 року. 05.09.2022 року приватним нотаріусом Дерун А.А. було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] . [INFO] у віці 36 років помер брат Позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запису № 69. Спадщину після померлого прийняла Позивач, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Трушківського старостинського округу № 1 Фурсівської сільської ради № 02-27-484 від 06.11.2023 року. Однак, оформити спадщину на житловий будинок [ADDRESS] не представляється можливим, оскільки право власності спадкодавця на даний будинок при житті не було зареєстровано в Білоцерківському МБТІ. Даний факт підтверджується довідкою КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № БЦ 2028 від 14.07.2023 року та Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2023 року № 2066/02-31. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого згідно з практикою Суду відносяться й грошові кошти. У пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Згідно з п.1ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з статтею 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. До третьої черги спадкування за законом входять рідня дядько та тьотя спадкодавця (ст.1263 ЦК України) четверту чергу спадкоємців складають особи які проживали як проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). За змістом норм статтей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Висновки суду. У справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Така позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2021 року у справі №694/1433/17. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідна позиція висловлена, зокрема, у постанові Верховного суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19. Беручи до уваги, що іншим способом, окрім судового порядку, Позивач не може захистити своє спадкове майнове право, відповідно до ст.16\~ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Судові витрати потрібно залишити за Позивачем за заявою її представника. На підставі викладеного та

Outcome: approved