Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

[PERSON] 01.04.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 3,85 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . На обгрунтування своїх вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , з яким він був зареєстрований та проживав з 1989 року і до дня смерті. Після смерті батька відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 3,85 умовних кадастрових гектарів, оскільки батько був членом АТ «Колос» та відповідно до розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 07.06.1996 за №229-р отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв`язку з відсутністю оригінала документа, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай). Оскільки сертифікат, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай), отриманий останнім, однак був втрачений, тому позивач не може реалізувати своє право на оформлення спадщини, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач у підготовче засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши у підготовчому засіданні матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м.Знам`янка Кіровоградської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (виданим 31.10.2020 повторно). Як вбачається з відомостей, наданих Відділом №2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 28.11.2022 за вих.№1990/290-22, відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів колишнього АТ «Колос» Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області на [PERSON] зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) за №2524 від 08.10.1996 серії КР №008338 розміром 3,85 умовних кадастрових гектарів на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА від 07.06.1996 №229-р. Відмітка (підпис) [PERSON] про отримання сертифікату наявна. Державний акт на право власності на землю [PERSON] не видавався, в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю по Знам`янському району Кіровоградської області не реєструвався. Позивач є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] . Згідно з довідкою, виданою Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області 03.07.2019 за №935, померлий [PERSON] з 1991 року і до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований та мешкав за цією адресою з 1989 року до 2005 року. Заповіт від імені [PERSON] сільською радою не посвідчувався. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77122889 від 28.05.2024. Позивач 19.06.2023 звернувся до нотаріуса з метою надання інформації про порядок оформлення спадщини після смерті батька, на що нотаріусом 20.06.2023 за №169/01-16 письмово роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,85 умовних кадастрових гектарів, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) №2524 від 08.10.1996 серії КР №008338, оскільки не надано оригінал документа, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай). Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01.01.2004, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно з ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01.01.2004, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління або володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконкому місцевої ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, довідки про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі, оплачувались комунальні послуги,запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, державного акту про право приватної власності на землю тощо. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, про що свідчить згадана вище довідка, видана Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області 03.07.2019 за №935, в якій зазначено, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Отже, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася і була прийнята шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном до 01.01.2004, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, тому до даних відносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Згідно зі ст.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08.08.1995 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Право громадян як співвласників колективної власності на землю набувається з дня видачі підприємству в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» №899-IV від 05.06.2003 право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено у судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто дія сертифікату на право на земельну часту (пай) не обмежена в часі та сертифікат є належним правовстановлюючим документом до моменту виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» № 2114-XII від 14.02.1992 пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатись своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Таким чином судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а тому, з часу відкриття спадщини вона належить позивачу, який має право на спадкування вищезазначеного права на земельну частку (пай). Однак відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай), яке є об`єктом спадкування, є перешкодою у отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивача. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем пред`явленого позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, те, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті спадкодавця прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак через відсутність документа, що посвідчує право спадкодавця на земельну частку (пай), в позасудовому порядку не має можливості реалізувати своє право на спадщину, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За клопотанням позивача, судові витрати відносяться на його рахунок.

Outcome: approved