Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

У серпні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідач [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 12.08.2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача про ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується, що вона була поінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією паспорта споживчого кредиту. Відповідно до виявленого бажання відповідачу був відкритий кредитний рахунок та встановлений початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1 Договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме згідно з п. 2.1.1.3.1 Договору погашення кредиту та процентів здійснюється наступними шляхами: 1) договірним списанням - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання); 2) внесенням клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Таким чином, у разі відсутності коштів на рахунках, відповідач здійснює погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі, не менше мінімального обов`язкового платежу, розрахованого в процентах від загальної заборгованості (п. 2.1.1.3.2 Договору). Згідно з п. 1.1.2.1.2 Договору відповідач зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених договором. Відповідно до п. 1.1.3.1.5 Договору відповідач доручив банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за договором, у разі настання термінів платежів (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Пунктом 2.1.1.3.1 Договору визначено, що в разі несплати мінімального платежу до останнього числа включно) місця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Відповідно до п. 2.1.1.6.1 Договору сторони узгодили, що в разі затримки клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1 Договору, щонайменше на один календарних місяць, банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі. Згідно з п. 2.1.1.2.12 Договору сторони дійшли згоди, що, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд». Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання. Станом на 28.05.2023 року відповідач має заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 30973 грн. 07 коп., яка складається з наступного: 24900 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 6072 грн. 72 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Вищевказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача на свою користь, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн. Справу розглядати за відсутності представника позивача. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. До початку розгляду справи по суті представником позивача - адвокатом Дроздом Р.Ю. був поданий відзив на позов, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що згідно з позовною заявою позивач звернувся з позовом до Чумак «Ганни» Iгорiвни, проте до позову як додаток додано копію паспорта на ім`я [PERSON] » Iгорiвни. Також позивачем надано копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де стороною вказана Чумак «Ганна» Iгорiвна. Крім того, звертає увагу, що підписи у доданих до позовної заяви документах (заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку) є відмінними від її підпису у паспорті та відмінними між собою, що може вказувати на імітацію її підпису. Отже, на думку представника відповідача, існують сумніви щодо підписання [PERSON] поданих позивачем до суду документів, у тому числі укладення нею кредитного договору. Крім того, додана копія паспорта є поганої якості, текст та фотокартка практично не читабельні, тому існують сумніви в тому, що копія паспорта робилася з оригіналу паспорта, з яким вона повинна була звернутися до банку для встановлення її особи та ідентифікації перед укладання договору з банком. Звертає увагу, що згідно з висновком Верховного Суду, наведеного в постанові від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19, на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитися від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц наведено правовий висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 441/1325/16-ц зроблено висновок, що правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Отже, оскільки сторони не досягли згоди щодо умов кредитного договору, відсутнє волевиявлення відповідачки на укладання такого договору, то такий кредитний договір є нікчемним. Відповідач не погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що надані позивачем. На думку представника відповідача, твердження позивача про те, що вона при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема в письмовому вигляді, спростовуються матеріалами справи та практикою застосування норм права, наведеною у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», які долучені позивачем у якості додатку до позовної заяви, не містять підпису відповідача. Розміщення Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» на сайті позивача з урахуванням можливості у будь-який момент їх змінити, що не залежить від волі відповідача, не може доводити факт обізнаності відповідача та надання згоди відповідачем саме на надані суду Умови та Правила, а також Тарифи. Фактично представником позивача в якості доказів укладення кредитного договору подано до суду чотири окремі документи, два з яких не містять підпису [PERSON] , а два містять відмінні підписи від підпису в її паспорті. При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Позивачем не надано належних і допустимих доказів підписання відповідачем саме наданих до суду Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» не були підписані відповідачем, через що неможливо встановити, з якими саме умовами та правилами, тарифами погодилася відповідачка. Крім того, оскільки підписи у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є відмінними між собою та є відмінним від підпису [PERSON] у паспорті, а також виконано в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил підпис з ознаками імітації, це вказує на відсутність волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, зокрема, ціну. Також звертає увагу, що за положенням статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його зміст. Такі висновки зробив Верховний Суд у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 та підтримав у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 299/2737/19. Отже, позивачем не надано до суду доказів укладення між сторонами кредитного договору, в якому б фіксувалася воля відповідача на укладення такого договору та зміст кредитного договору (конкретні умови та правила надання кредиту, тарифи). Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення відповідачем кредитного договору на тих умовах, про які він стверджує у позові, не надано доказів погодження саме тих Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що додано позивачем до позову, що у сукупністю з сумнівами в особі відповідача (договір укладено з Ганною, тоді як відповідачка є Анною), неякісними (зробленими наскоруч, а скоріше не з оригіналу паспорта копії), відмінністю підписів у наданих позивачем до позову документах та паспорті відповідачки вказують на відсутність волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору. Крім того, вважає, що докази наявності боргу відсутні. Належних та допустимих доказів наявності заборгованості саме відповідачки у сумі стягнення позивач суду не надав. Так, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості за договором від 12.08.2019, укладеним між ПриватБанк і клієнтом [PERSON] , а також виписку за договором за період 12.08.2019 - 07.06.2023. У 2 стовпчику 1 графи Розрахунку заборгованості «Кількість днів, за які нарахована заборгованість за відсотками, пенею, комісією» стверджується, що станом на 12.08.2019 року (тобто на день укладання кредитного договору) за відповідачкою обліковується 19 днів заборгованості. Тоді як у відповідності до 2 стовпчику 2 графи Розрахунку заборгованості стверджується, що станом на 31.08.2029 року за відповідачкою обліковується вже 1 день заборгованості. Ідентичне наведено у всьому розрахунку заборгованості. Отже, на думку сторони відповідача, розрахунок заборгованості містить математичні похибки, є неточним і не може відображати реальну суму заборгованості. Також, надавши виписку за договором, позивач не надав жодних інших первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт видачі кредиту відповідачці та наявність заборгованості у заявленій сумі. Згідно п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджено постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 і розроблено відповідно до Законів України "Про Національний банк України", "Про банки і банківську діяльність", "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та основних принципів міжнародних стандартів фінансової звітності, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 61 цього Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Проте надана позивачем виписка не відповідає вимогам вказаного положення, а саме в ній не зазначено номер особового рахунку, код банку, в якому відкрито рахунок, суму вхідного залишку за рахунком, номер документа, суму оборотів за дебетом і кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Отже така виписка є не достовірним доказом, адже оформлена з порушенням вищевказаного Положення, є неточною, викликає сумніви щодо наявності фактів (обставин), які входять до предмета доказування. Також звертає увагу, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи - така правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом. За висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.06.2018 у справі № 755/93844/15-ц, саме позивач повинен довести, серед іншого, факт видачі кредиту. У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц Верховний Суд, погоджуючись з відмовою у задоволенні позову про стягнення заборгованості, зазначив таке: «Частиною другою статті 64 ЦПК України 2004 року письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. На вимогу судів першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано, первинних документів, які б підтверджували розмір кредитних коштів, наданих відповідачу». Отже, виключно первинними бухгалтерськими документами може підтверджуватись факт видачі кредиту та сума заборгованості. Вважає, що доводи позивача про те, що відповідачу видано кредит, не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, нарахування позивачем процентів є незаконним. За цих підстав просить відмовити в задоволенні позову банку та покласти судові витрати на позивача. В свою чергу, представником АТ КБ «ПриватБанк» була надана відповідь на відзив, в якій банк проти тверджень відповідача та її представника заперечує. Позивач вважає, що оскільки відповідачем не заявлялося клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, відповідна експертиза не проводилася, то твердження про виконання підпису у договорі не нею, а іншою особою, є недоведеними. Звертає увагу, що кредитний договір недійсним не визнаний. Банком були надані суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості), які відповідачем не спростовані. Відповідачем не доведено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Наголошує на тому, що підписання стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ № 151 від 13.12.2019 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України", відповідно до якої власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою, - це цифровий власноручний підпис. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України цифровий підпис - це аналог власноручного підпису, а за визначенням Закону України "Про електронні довірчі послуги" цифровий підпис - це електронні дані, що додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, при цьому такі дані мають бути унікальними та однозначно пов`язаними із підписувачем і не пов`язаними з жодною іншою особою. При здійсненні клієнтом власноручного підпису на планшеті не використовувались ніякі електронні дані в якості аналогів власноручного підпису, натомість було вчинено саме власноручний підпис, але на електронному документі на екрані сенсорного пристрою. Таким чином, враховуючи, що підпис вчинено власноручно без використання будь-яких додаткових даних в якості аналогу, то такий підпис не може вважатись електронним підписом лише на тій підставі, що він вчинений на екрані планшету. Теж саме зазначено у п. 1 Положення, що розроблено відповідно до Цивільного кодексу України, Законів України "Про Національний банк України", "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг. Вказаною вище постановою у п. 6 передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису, а згідно з п. 7 використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком і клієнтом. Таким чином, власноручний підпис на планшеті є особливим видом власноручного підпису, внаслідок чого не може бути аналогом власноручного підпису, яким відповідно до визначення є електронний підпис, а тому для його вчинення не потрібна попередня згода щодо його використання. Також звертає увагу, що анкета-заява була підписана 12.08.2019, тобто до затвердження вищевказаної Постанови НБУ, проте до затвердження вказаної постанови не існувало ніяких заборон щодо використання власноручного підпису на електронних документах. Відповідно до чинного законодавства та Конституції в України діє принцип свободи: «дозволено все, що не заборонено законом». Відповідно до п. 1 Положення воно визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису, а не вводить його. Відзначає, що відповідач особистим підписом в анкеті-заяви засвідчила правильність та актуальність внесених даних. Більш того, серія і номер паспорта, копія якого міститься у матеріалах справи, співпадає з номером і серією паспорта клієнта, зазначеного в анкеті-заяві. Тому твердження Відповідача щодо не ідентифікації клієнта є безпідставними. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк»,

Outcome: approved