Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-30 00:00:00

11 березня 2024 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява адвоката Панчука Юрія Павловича, який діє в інтересах [PERSON] , у якій просить змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь [PERSON] на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та визначити розмір аліментів на утримання дітей у розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. На обґрунтування позову зазначає, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 26.08.2020 стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На теперішній час позивач офіційно не працює, тому нарахування аліментів проводиться із середньої заробітної плати працівників для певної місцевості. Визначений розмір аліментів є значним для нього. Крім того, з 01.09.2022 він навчається на другому курсі у Київській православній богословській академії, стипендію не отримує. У зв`язку із чим просить змінити розмір аліментів із 1/3 до 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів). Ухвалою від 08.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 22.02.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Меркулової Н.А. на позовну заяву, в якому зазначено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 26.08.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж по 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач рішення суду в добровільному порядку не виконує, станом на 01 жовтня 2023 року його заборгованість зі сплати аліментів склала 186 214,31 грн. Вказала, що відповідачка наразі самостійно виховує двох дітей, матеріально їх забезпечує. Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності. Не дивлячись на війну, діти ростуть і розвиваються, потребують щоразу більших витрат. Зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дітей необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування дітей постійно з роками збільшуються. Розмір аліментів, який присуджений судом та який Відповідачка не отримує, не перекриває навіть і половини витрат пов`язаних з утриманням дітей. Зазначила, що розмір аліментів визначений з дотриманням вимог Сімейного кодексу України та за відсутності погіршення матеріального стану Позивача як відповідної підстави, зменшенню не підлягає. Зміна Позивачем місця проживання чи факт здобування ним вищої освіти за спеціальністю богослов`я не є підставами для зменшення розміру аліментів, тому просила у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача. Ухвалою суду від 08.05.2024 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Панчук Ю.П. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Меркулова Н.А. подала заяву про розгляд справи за відсутності її та відповідачки. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20.03.2020 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж по 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення 24.03.2024 Балаклійським районним судом Харківської області було видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області СМУ МЮ. Згідно копії розрахунку по заборгованості від 11.01.2024, розмір заборгованості по аліментам за період з 13.02.2020 по 11.01.2024 за вказаним виконавчим листом становить 189342,83 грн. Як вбачається з довідки Київської православної Богословської академії від 11.09.2023, [PERSON] навчається на другому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти за спеціальністю богослів`я (ОПП «Богослівя`я») вказаного закладу, денної форми навчання і стипендію не отримує. Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки він на теперішній час не працює та навчається у Київській православній Богословській академії. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже розмір аліментів, визначений рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20.03.2020 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення, без доведення погіршення майнового становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної заяви [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його фінансового стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 №715/2073/20 (провадження №61-1031св21). Крім того, представник відповідача у відзиві просила стягнути з позивача витрати на правову допомогу, але докази щодо витрат на правову допомогу не надала. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відтак, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат за клопотанням представника відповідача адвоката Меркулової Н.А. Суд зазначає, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, судовий збір з відповідачки не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed