Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

18.04.2024 позивач [PERSON] , через свого представника адвоката Сроценя Т.О., звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] вказав, що 11.10.2023 він надав [PERSON] в борг кошти в розмірі 103\~500 гривень, які останній зобов`язався повернути до 31.11.2023. Крім цього, 12.10.2023 позивач надав відповідачу в борг кошти в розмірі 50\~000 гривень, які останній зобов`язався повернути до 18.10.2023. Факт позики, підтверджується розписками написаними власноруч [PERSON] . Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді від 23.04.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.10.2023 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в позику грошові кошти в сумі 103\~500 гривень, з терміном повернення позики до 31 листопада 2023 року, що підтверджується власноручною розпискою позичальника від 11.10.2023. Крім того, 12.10.2023 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено ще один Договір позики, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу в позику грошові кошти в сумі 50 000 гривень, з терміном повернення позики до 18 жовтня 2023 року, що підтверджується власноручною розпискою позичальника від 12.10.2023. Однак, зазначений обов`язок Відповідачем не було виконано, кошти не повернуто у строк визначений Договорами позики. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно зістаттею 1046 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастатті 1049 ЦК України). Відповідно достатті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідностатті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В судовому порядку встановлено, що борг позивачу відповідачем не повернуто. Оскільки між сторонами погоджено та встановлено строк повернення суми позики, однак Відповідач грошові кошти не повернув, а тому у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем щодо повернення позики в розмірі 103 500 гривень, згідно розписки позичальника від 11.10.2023 та 50\~000 гривень, згідно розписки від 12.10.2023. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу за договором позики від 11.10.2023 у розмірі 103 500 гривень та за договором позики від 12.10.2023 у розмірі 50\~000 гривень. Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~535 грн. за подання позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved