Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві посилався на те, що 10 травня 2017 року близько 14 год. 00 хв. в [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода: наїзд автомобіля «Фольксваген-Гольф», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та був госпіталізований до лікувального закладу. За таких обставин [PERSON] було заподіяної значної матеріальної та моральної шкоди з вини [PERSON] . Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 51623 грн. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 150000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням голови Верховного Суду\~від 14 березня 2022 року №7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ окремих судів Донецької, Запорізької та Харківської областей. Відповідно до даного Розпорядження\~справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави. Справа №642/4587/20 також передана на розгляд до Київського районного суду м.Полтави. Після цього справу в порядку, передбаченому ч.3 ст. 14 ЦПК України, передано на розгляд судді Самсоновій О.А. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 14 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено продовжувати в загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого розгляду (т. 2 а.с.2). Відповідач [PERSON] надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив. Зазначив, що при розгляді справи суд також має надати оцінку діям потерпілого [PERSON] , що впливає на визначення розміру завданої йому шкоди. [PERSON] впевнений, що порушення вимог п. 4.7. ПДР зі сторони [PERSON] також вплинули на подію і наслідки ДТП, Відповідачем та його родичами як на місці ДТП, так і під час перебування позивача на лікуванні надавалась вся необхідна допомога, придбавались необхідні ліки, оплачувалося необхідне лікування та процедури, операція. Після виписки потерпілого з лікарні [PERSON] привозив до нього додому лікарів, продовжував придбавати ліки, возив [PERSON] куди йому було потрібно. Крім того, за погодженням з позивачем він надав позивачу кошти в сумі 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Таким чином завдана позивачу шкода була відшкодована в повному обсязі. В позовній заяві позивач не обґрунтував розмір матеріальної та моральної шкоди, та не підтвердив його належними доказами. Тому в задоволенні позову відповідач просив відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 84-96). Не погодившись з доводами відповідача, наведеними у відзиві, позивач надав відповідь на відзив, у якій не заперечував, що протягом певного часу відповідач забезпечував його ліками та медичним обслуговуванням, супроводжував [PERSON] . Проте, потерпілий також був вимушений під час лікування та після виписки купувати за власні кошти медикаменти, матеріали медичного призначення, оплачувати медико-діагностувльні та консультативно-діагностувальні послуги. Його витрати підтверджуються долученими до справи фіскальними чеками. Також просив взяти до уваги, що розписку від 31 травня 2017 року (про відшкодування шкоди) та заяву від 24 червня 2017 року про закриття кримінального провадження були складені під час його перебування у лікарні на стаціонарному лікуванні. На той час [PERSON] перебував у лікарні та не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки знаходився в тяжкому стані. На той час він не мав представника (т. 1 а.с. 133-134). Також відповідач [PERSON] подав до матеріалів справи письмові пояснення (т. 1 а.с. 152-156). До початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зменшення позовних вимог (т. 2 а.с. 48). У даній заяві просила суд розглядати позовні вимоги в наступній редакції: Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну йому матеріальну шкоду в сумі 49222,05 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну йому моральну шкоду в сумі 150000 грн. В іншій частині розглядати позовну заяву без змін. Інші заяви по суті справи учасники справи суду не подавали. В судовому засіданні представник позивача адвокат Залеська А.С. зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в заявах позивача по суті справи. Представник відповідача адвокат Защук В.В. в судовому засіданні проти позову заперечила, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши представника позивача, представника відповідача та дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 10 травня 2017 року близько 14 год. 00 хв. в [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбувся наїзд автомобіля «Фольксваген-Гольф», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Судом також встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова перебувало кримінальне провадження,\~яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2017 за №12017220000000631 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого\~ч.1 ст. 286 КК України. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 10 травня 2017 року близько 14 години 00 хвилин він керував технічно справним особистим автомобілем марки «Фольксваген Гольф», номерний знак [NUMBER] та рухався по вул. Героїв Праці в м. Харкові зі сторони вул. Академіка Барабашова в напрямку вул. Академіка Павлова зі швидкістю 70 км./год., чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: П.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.». Також обвинувачувався в тому, що під час руху по [ADDRESS] , [PERSON] , діючи необережно, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: П.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», та приблизно посередині проїжджої частини вул. Героїв Праці, на якій була відсутня дорожня розмітка щодо кількості смуг на проїжджій частині, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який в порушення вимог п. 4.7 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: «Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних та надземних, а у разі відсутності на перехрестях по лінії тротуарів та узбіч», перетинав проїжджу частину вул. Героїв Праці справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, перебуваючи лівою стороною відносно тіла до транспортного засобу. У обвинувальному акті визначено, що порушення вимог п.4.7 Правил дорожнього руху України [PERSON] не перебувають у причинному зв`язку з подією та її наслідками. Внаслідок дорожньо-транспортної події пішоходу [PERSON] , згідно з висновком повторної судово-медичної експертизи №676-Ая/18 від 22.03.2018 року спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритої черепно мозкової травми у формі забою головного мозку з розвитком окорухових порушень у вигляді паралітичної косоокості, що сходиться, парезу відвідного нерву лівого ока, закритого перелому кісток тазу у вигляді перелому лівої лобкової та лівої сідничної кісток, закритих багато уламкових переломів великогомілкової та малогомілкової кісток лівої гомілки. У обвинувальному акті визначено, що порушення [PERSON] вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією та її наслідками. Зазначені дії [PERSON] органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження. У судовому засіданні захисник обвинуваченого проголосила клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження. Заявлене клопотання обвинувачений підтримав. Вказані вище обставини підтверджуються постановою Київського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2020 року у справі №953/223/20, якою [PERSON] , [INFO] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.286 КК України, звільнено від кримінальної\~відповідальності у\~зв`язку із\~закінченням строків\~давності, передбачених\~ст.49 КК України. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017220000000631 від 11.05.2017 р., за обвинуваченням\~ [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1\~ст.286 КК України закрито. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без\~розгляду (т. 1 а.с. 9-12). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито з нереабілітуючих підстав, його звільнено лише від кримінальної відповідальності, суд на підставі ч.6 ст.82 ЦПК України виходить з того, що мало місце заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості за вказаних вище обставин, та що такі дії вчинені [PERSON] . Як підтверджується висновком експерта Обласного бюро СМЕ Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №676-Ая/18 від 22 березня 2018 року, у [PERSON] згадано наданої медичної документації та результатів оглядів лікарів-спеціалістів мали місце наступні тілесні ушкодження: - закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку (стовбурових структур) з розвитком окорухових порушень у вигляді паралітичної косоокості, що сходиться, парезу відповідного нерву лівого ока, з наявністю забитої рани у лобно-тім`яній ділянці (що загоїлась з утворенням рубця), підшкірної гематоми (синця) у лобній ділянці та саден на спинці носу; - закрита травма тазу у вигляді переломів лівої лобкової та лівої сідничної кісток; - закрита травма лівої гомілки у вигляді багатоуламкових переломів великогомілкової кістки у середній третині зі зміщенням фрагментів та малогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини, з приводу чого було проведено оперативне втручання 10.05.2017 закрита репозиція, поз вогнищевий металоостеосинтез лівої великогомілкової кістки стрижневим апаратом (з наявністю відповідних післяопераційних рубців на лівій гомілці, що встановлені під час огляду 07.03.2018) (т. 1 а.с.13-19). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша\~статті 1168 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, оскільки встановлено, що [PERSON] отримав тілесні ушкодження у зв`язку з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки водієм [PERSON] , саме на відповідача покладається обов`язок відшкодування завданої їй шкоди. При цьому будь-якими доказам у справі не підтверджується наявність підстав для звільненні відповідача від обов`язку відшкодувати завдану позивачу шкоду, як то непереборна сила або умисел потерпілого. Внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень [PERSON] було задано значної матеріальної та моральної шкоди. Також встановлено, що після події ДТП відповідач [PERSON] активно брав участь у забезпеченні лікування потерпілого [PERSON] . Він придбавав ліки, оплачував медичні дослідження та втручання, забезпечував надання позивачу необхідного лікування та догляду, транспортування позивача у разі необхідності. Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи чеками на придбання медикаментів, долученими до справи, а також показанням допитаних в судовому засіданні свідків (т. 1 а.с. 116-125). Не заперечувалася ця обставина і позивачем або представником позивача. Як підтверджується розпискою [PERSON] від 31 травня 2017 року, у відношенні водія [PERSON] ніяких претензій матеріального та морального характеру не має, оскільки матеріальну та моральну шкоду йому відшкодовано (т. 1 а.с. 105). У заяві від 24 червня 2017 року на адресу слідчого СУ ГУНП в Харківській області Черемісін О.С. також зазначив, що він не заперечує проти складення клопотання щодо закриття кримінального провадження за примиренням сторін у суді (т. 1 а.с. 107) З клопотанням прокурора відділу прокуратури Харківської області Бухана В.Г. про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням підозрюваного з потерпілим [PERSON] також був ознайомлений, та на ньому зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності (т. 1 а.с. 109-111). На підставі викладеного судом встановлено, що сторонами в добровільному порядку було вирішено питання відшкодування завданої [PERSON] внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди. Посилання позивача у відповіді на відзив на те, що на час написання розписки про те, що шкода йому відшкодована, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, наявними у справі доказами не підтверджуються. Дійсно, у справі наявні докази, що позивач внаслідок ДТП одержав черепно-мозкову травму. Але та обставина, що завдані йому ушкодження позбавляли його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, наявними у справі доказами не підтверджується. Крім того, позивачем не спростовано того факту, що розписка від 31.05.2017 року написана ним власноручно, що ставить під сумнів вказані твердження про те, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заява [PERSON] від 24 червня 2017 року, яка складена після виписки його зі стаціонару (яка відбулася 06.06.2017 року, про що вказано у висновку експерта), що він не заперечує проти закриття кримінального провадження відносно [PERSON] за примиренням сторін, також судом розцінюється як доказ того, що на той час сторони досягли згоди щодо відшкодування шкоди та завдана позивачу шкода була відшкодована, як про це зазначено у розписці від 31 травня 2017 року. На підтвердження розміру завданої йому матеріальної шкоди позивач долучив до матеріалів справи велику кількість чеків на придбання медикаментів та проведення досліджень. Проте, з вказаних чеків з достовірністю не вбачається, що вказані в них медикаменти придбані позивачем у зв`язку з наслідками ДТП, а не у зв`язку з лікуванням інших, не пов`язаних з ДТП захворювань. Як вбачається з висновку експерта Обласного бюро СМЕ Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації №676-Ая/18 від 22 березня 2018 року, у [PERSON] також виявлено сечокам`яну хворобу. При цьому зазначено, що відповідно до консультативного висновку лікаря-уролога дана патологія обумовлена гіперплазією передміхурової залози та хронічною обструкцією сечовивідних шляхів. Також дана хронічна патологія порушує уродинаміку, як нижніх, так і верхніх сечовивідних шляхів, що призводить до культивування в них неспецифічної інфекції (хронічний цистопіелонефріт). Останній є одним із основних чинників порушення обмінних процесів на рівні нирок з утворенням фіксованих в чашечках та мігруючих сечових каменів (оксалатів), з приводу чого було проведено медичне втручання. Встановити причинно-наслідковий зв`язок сечокам`яної хвороби та тілесних ушкоджень, які мали місце 10 травня 2017 року, не є можливим (т. 1 а.с. 13-19). Для визначення призначення зазначених ліків необхідні спеціальні знання, але із наданих чеків також вбачається, що не всі придбані ліки застосовуються для лікування наслідків ДТП, деякі застосовуються для лікування інших захворювань. Документи, які б підтверджували призначення позивачу лікарем саме цих препаратів, до справи не додані. Деяка кількість чеків не містить інформації про товар, за який сплачено кошти. Крім того, до матеріалів справи долучено чек про оплату послуг спеціаліста нефролога, що не пов`язано з лікуванням наслідків ДТП. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем же не додано доказів, що всі ліки ним придбавались саме у зв`язку з лікуванням наслідків завданих йому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень. Таким чином позивачем також не доведено, що понесені ним витрати, підтверджені долученими до справи чеками, перебувають у прямому причинному зв`язку з завданням йому тілесних ушкоджень та наслідками ДТП. На підставі викладеного, а також враховуючи розписку позивача про те, що матеріальна та моральна шкода йому відшкодована, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати у справі зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed