Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

У січні 2023 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов позивача [PERSON] , в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., в якій остання, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні часткою квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди у здійснені позивачем права спільної часткової власності на ідеальну частину квартири, шляхом вселення [PERSON] у зазначену квартиру; встановити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , виділивши у користування: [PERSON] - житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію, шафу, [PERSON] - житлову кімнату площею 10.0 кв.м., балкон та комору, залишити у спільному користуванні - кухню площею 9,3 кв.м., санвузол площею 5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., житлову кімнату площею 17,8 кв.м.; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач, в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., посилалась на те, що їй і відповідачу на праві власності належить по частині квартири [ADDRESS] . З огляду на те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у реалізації нею всього обсягу прав якими наділений співвласник, тобто власник частини, сторони не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування квартирою, тому остання звернулась до суду з даним позовом. Відповідачем, [PERSON] , подано відзив на позов [PERSON] , доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими вимогами. Так, останньою зазначено про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимоги про усунення перешкод, оскільки позивачем не надано доказів на обґрунтування даної вимоги. Відповідачем [PERSON] , в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., подано зустрічний позов, в якій остання просить суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , встановивши наступний порядок користування квартирою: виділити у користування [PERSON] - кімнату площею 10,5 кв.м., лоджію площею 1,2 кв.м., шафу площею 1,0 кв.м. та житлову кімнату площею 10,0 кв.м., виділити у користування [PERSON] - кімнату площею 17,8 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м., комору площею 0,8 кв.м.; виділити у спільне користування санвузол площею 5,1 кв.м., коридор площею 9,5 кв.м., кухню площею 9,3 кв.м.; стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 18\~050,35 грн., за сплачені комунальні послуги; вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги відповідач, в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., посилається на те, що вона є власником частини квартири [ADDRESS] , в якій тривалий час проживала її донька з двома дітьми, які також є онуками [PERSON] . З огляду на те, що між сторонами ускладнилися відносини, а в квартирі проживатимуть її донька та онуки сторін, які є різностатевими дітьми, [PERSON] просить суд виділити їй у користування дві кімнати, лоджії та комори. Також [PERSON] , зазначила про те, що у період з липня 2020 року до липня 2023 року комунальні послуги за вказану квартиру оплачуються її донькою [PERSON] , а тому остання вважала за необхідне просити суд стягнути з відповідача (позивача за первісним позовом) 50% сплачених коштів, що становить 18\~050,35 гривень. Крім того, обґрунтовуючи вимогу щодо усунення перешкод у користуванні квартирою відповідач посилалась на те, що [PERSON] самовільно зайняла кімнату розміром 10,5 кв.м., встановила на двері до вказаної кімнати замок та нікого до неї не пускає. Позивачем [PERSON] , в інтересах та від імені якої діє адвокат Присенко О.Г., подано відзив на зустрічний позов, доводи викладені в якому зводяться до часткової згоди з заявленими вимогами. Так, останньою зазначено, що нею частково визнається сума, яка була сплачена за комунальні послуги, що становить 12\~598,96 гривень та дорівнює 50% від суми сплаченої за теплопостачання і утримання будинку та прибудинкової території; інші витрати не визнаються, оскільки в квартирі вона не проживала, а тому не має обов`язку сплачувати за послуги нараховані відповідно до кількості проживаючих. Також зазначено, що кімната площею 17,8 кв.м. не може бути виділена у окреме користування, оскільки вона фактично з`єднана з кухнею. Відповідачем [PERSON] , в інтересах та від імені якої діє адвокат Шурин І.В., подано письмові пояснення, в яких зазначено, що на кожного із співвласників покладено обов`язок по утриманню спільного майна, а тому відсутність зареєстрованого місця проживання у квартирі не звільніє співвласника від такого обов`язку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіною О.О. від 20.03.2023 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.07.2023 зустрічний позов [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] .. Підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті у судовому засіданні. У судових засіданнях позивач [PERSON] та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові та відзиві на зустрічний позов. Крім того позивач суду пояснила, що вона та її чоловік, коли вони приїжджають до спірної квартири, залишаються ночувати в кімнаті 10,5 кв.м. Не заперечувала проти того, що на теперішній час має вільний доступ до квартири. У судових засіданнях відповідач [PERSON] та її представник підтримали заявлений зустрічний позов, надали пояснення аналогічні викладеним у зустрічному позові та відзиві на первісний позов. Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 14.02.2004, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Білоус С.В., а також згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] та [PERSON] набули у власність, в рівних частинах кожна (по 50%), квартиру [ADDRESS] . Вказане також вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , складеного 22.05.2023, вищезазначена квартира складається з: коридору 9,5 кв.м., житлової кімнати 10,5 кв.м., шафи 1,1 кв.м., санвузла 5,1 кв.м., житлової кімнати 10,0 кв.м., комори 0,8 кв.м., житлової кімнати 17,8 кв.м., кухні 9,3 кв.м., лоджії 1,2 кв.м., балкону 0,9 кв.м. Відповідно до плану, який міститься у технічному паспорті, вихід до лоджії та шафи є можливим лише через житлову кімнату площею 10,5 кв.м. Житлова кімната 17,8 кв.м. та кухня 9,3 кв.м. є сумісними та мають спільний вхід. Вихід до балкону 0,9 кв. м. через кімнату 17,8 кв.м. На підтвердження розміру понесених витрат у зв`язку з утриманням спільного майна (сплати комунальних послуг) відповідачем надано копії квитанцій та детальний розрахунок таких витрат За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, з аналізу вказаних норм матеріального права вбачається, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до висновку викладеного у постанові ВС від 17.02.2016 прийнятого за результатами розгляду справи №6-1500цс15 та у постанові ВС/КЦС від 03.10.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №363/928/16-ц, у разі якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому\~допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним\~у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З огляду на те, що сторони у судовому засіданні визнали факт неможливості встановлення в позасудовому порядку механізму користування спільним майном та враховуючи те, що кожен із співвласників наділений правом на виділ йому у користування тієї частки, яка є співмірною розміру його частки у праві власності, суд вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним шляхом: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 10,5 кв.м. та прилежну до неї лоджію площею 1,2 кв.м. та шафу, а [PERSON] - житлову кімнату площею 10,0 кв.м., інші складові квартири залишити у спільному користуванні сторін. При цьому суд не погоджується з позицією позивача [PERSON] щодо залишення [PERSON] балкону 0,9 кв.м., оскільки вихід до нього через кімнату 17,8 кв.м., яка не є ізольованою, та залишається судом у спільному користуванні сторін, що є підставою для часткового задоволення її позову в цій частині позовних вимог. Суд зазначає, що запропонований [PERSON] варіант встановлення порядку користування спільним майно не може бути реалізований, оскільки кімната площею 17,8 кв.м. не є ізольованою та з`єднана з кухнею. При цьому суд зауважує, що такий порядок користування приміщеннями не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно. Також суд акцентує увагу, що, за свідченням сторін, у квартирі [ADDRESS] на теперішній час не проживають їх онуки, що наразі вказує про неактуальність запропонованого [PERSON] порядку користування квартирою за доводами викладеними нею у зустрічному позові. Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] , оскільки погоджується з її позицією щодо залишення у спільному користуванні сторін приміщень, які не є житловими, в тому числі тих, які нею зазначені у зустрічному позові. Щодо позовних вимог [PERSON] про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю, усунення перешкод шляхом вселення до квартири, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial