Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики. Предметом договору було передання позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 5 тисяч доларів США. Грошові кошти у термін визначений правочином не повернуті у зв`язку із чим і заявлено даний позов. Посилання відповідача на те, що він якісь кошти перераховував на рахунок позивача не заслуговують на увагу, оскільки призначення платежів не містить згадування про укладений і чинний договір позики. Більше того, оригінал договору позики наявний у позивача і він його може надати для огляду у судовому засіданні. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач заперечував задоволення позову. Свою позицію обґрунтовував тим, що станом на момент звернення до суду із даним позовом зобов`язання за договором виконані, оскільки усі позичені кошти позивачеві повернуті. Дослідив заявлені вимоги і надані сторони докази, судом установлені наступні фактичні обставини справи й відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстровані місця проживання і отримували коди платників податків. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір. 26 січня 2020 року складено договір відповідно до якого позивач позичив відповідачеві 5 тисяч доларів США під 3,5 відсотки річних з терміном повернення до 31 грудня 2020 року. Договір містить розділ 5 "порядок повернення позики", яким визначено, що позика повертається в готівковому порядку шляхом передачі коштів і підтвердженням є розписка про отримання коштів. 30 серпня 2023 року і 14 лютого 2024 року відповідач перерахував позивачеві грошових коштів, відповідно, 28 600 гривень і 4,5 тисяч доларів США. Призначення першого платежу містить відмітку про те, що вони здійснені, як переказ власних коштів. Призначення другого платежу не відображено. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи і вимоги законодавства, якими врегульовано дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Іншого суду встановити на даний час не представилось можливим. Суд зауважує, що справа розглядалась за правилами позовного провадження у рамках якого суд позбавлений можливості отримувати і витребовувати докази за власною ініціативою. Так, судом встановлено, що відповідач не виконав умов укладеного із позивачем договору позики. Звідси суд робить висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу. Доводи відповідача про виконання умов зобов`язання не приймаються судом до уваги, оскільки відповідних доказів суду не надано. Надані відповідачем платіжні документи про перерахування на рахунок позивача грошових коштів у розмірі близькому до предмету позики судом до уваги не приймається з декількох підстав. По перше, призначення платежу не містить відомостей про зарахування коштів саме для погашення позики. Більше того, договір укладений між сторонами містить визначений порядок виконання зобов`язання, а саме шляхом готівкового повернення боргу з наданням розписки про їх отримання. Доказів, які б свідчили про зміну порядку виконання умов зобов`язання матеріали справи не містять. Тим самим, суд погоджується з доводами позивача і у даній частині. Питання дійсності і легітимності договору позики, а також перебігу строку позовної давності відповідач не заявляв та з даного приводу будь-яких клопотань на адресу суду не направляв. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved