Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 02.10.2007 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня актовим записом №158 відділом реєстрації актів цивільного стану Гайсинського РУЮ. Відповідач не бажає в добровільному порядку розривати шлюб. Однією сім`єю вони не проживають, спільне господарство не ведуть, не мають спільного бюджету. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного, відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, примирення між ними неможливе. Відтак подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними не можливе. Ухвалою суду від 30.05.2024 відкрите провадження за позовною заявою. В подальшому відповідач [PERSON] через свого представника - адвоката Задояного Ю.В. звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] ; земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,0605 га, кадастровий номер 0520810100:06:001:0275; нежитлове приміщення, площею 433, 35 м 2, по [ADDRESS] ; магазину, А, загальною площею 185.3 кв.м., основна площа 147.4 кв.м. за адресою [ADDRESS] та земельну ділянки за цією ж адресою. В обґрунтування зустрічного позову посилались на те, що сторони почали жити однією сім`єю у 2002 році. 02.10.2007 вони зареєстрували шлюб. В період перебування в шлюбі, подружжя придбало майно: нежитлове приміщення, приміщення магазину із земельною ділянкою, автомобіль, право користування земельною ділянкою та житловий будинок в [ADDRESS] разом із земельною ділянкою за цією ж адресою. Все майно було придбане на ім`я чоловіка і зареєстроване за [PERSON] . Оскільки домовленості між сторонами про поділ майна в добровільному порядку не досягнуто, в [PERSON] виникла необхідність у захисті права шляхом звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, розгляд справи ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у заяві також зазначив, що він на своєму позові про розірвання шлюбу наполягає, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат Задояний Ю.В. не з`явились, однак від представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в заяві також зазначив, що вони не заперечують проти задоволення основного позову та просять задовольнити їх зустрічний позов у повному обсязі. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 02.10.2007 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] та відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований цього ж дня відділом реєстрації актів цивільного стану Гайсинського РУЮ, про що зроблений відповідний актовий запис №158. З позову вбачається, що під час спільного життя між подружжям взаємовідносини не склалися з приводу того, що подружжя має різні погляди на життя. На даний час шлюб існує формально, подружжя не веде спільне господарство, не мають спільного бюджету. Поновлювати ці стосунки сторони не бажають, і вважають, що це буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При розгляді позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Суд приймає до уваги те, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позов про розірвання шлюбу підтримав, а відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] визнала позов розірвання шлюбу і не заперечує проти його задоволення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Також судом було встановлено, що сторони почали проживати без реєстрації шлюбу однією сім`єю з 2002 року. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. В період перебування в шлюбі, подружжя придбало, крім іншого, таке майно: нежитлове приміщення, приміщення магазину із земельною ділянкою під ним, автомобіль, право користування земельною ділянкою та житловий будинок в [ADDRESS] , із земельною ділянкою за цією ж адресою. Також судом встановлено, що все майно було зареєстроване за позивачем за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] . Оскільки сторони не проживають разом, не підтримують відносин, в добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу спільно нажитого майна, не виявилося можливим. Домовленості про поділ майна в добровільному порядку сторонами не досягнуто. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та на земельну ділянку під будинком площею 0.0605 га, кадастровий №0520810100:06:001:0275, право власності на нежитлове приміщення площею 433.35 кв.м. по [ADDRESS] та на магазин, А, загальною площею 185.3 кв.м., основна площа 147.4 кв.м. за адресою [ADDRESS] із земельною ділянкою кадастровий номер 0520810100:10:001:0210. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] ; згідно витягу з рішення №29 від 21.04.2017 року [PERSON] набув право на земельну ділянку по [ADDRESS] ; згідно витягу про державну реєстрацію 90487157 земельній ділянці по [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , присвоєно кадастровий № 0520810100:06:001:0275; згідно договору купівлі продажу №1500 від 20.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіцькою Ж.Й., [PERSON] придбав нежитлове приміщення по [ADDRESS] площею 433.35 кв.м. право власності відповідача за вказаний об`єкт зареєстроване 04.09.2019 року, номер витягу 179654837; згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 04.03.2010 року, виданого Гайсинською міською радою, [PERSON] є власником магазину, А, загальною площею 185.3 кв.м., основна площа 147.4 кв.м. за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою, яка має кадастровий № 0520810100:10:001:0210 та яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 11.11.2016 року. Зазначене вище майно, відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, зазначене вище майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право власності оформлено на позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не претендує на те, щоб спірне майно залишити собі, припинивши право відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку. Він зустрічний позов визнав повністю. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визнання сторонами первісних та зустрічних позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свободи чи інтереси інших осіб, та може бути прийняте судом.

Outcome: approved