Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Відповідно до договору про надання населенню послуг з газопостачання, постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень), а боржник зобов`язується своєчасно оплачувати. надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Відповідачі є споживачами природного газу за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.09.2021 року до 01.05.2022 року відповідачам було поставлено природного газу за їх адресою газоспоживання на загальну суму 19 348, 60 грн. Відповідачами у вересні, жовтні та листопаді 2021 року було здійснено часткове погашення боргу за споживання газу в розмірі 1\~960, 00 грн. Так, враховуючи здійснену оплату природного газу в розмірі 1960,00 грн та переплату станом на 01.09.2021 року в сумі 6,90 грн, то на даний час фактично залишається неоплаченим природний газ, що був поставлений в період з 01.09.2021 року по 01.05.2022 року. В результаті чого наявна заборгованість відповідачів за спожитий природний газ в розмірі 17 381,70 грн. Також, відповідно до ч. ст.625 ЦК України, боржникам було нараховано 4 396,16 грн - інфляційних витрат та 1\~056, 26 грн - 3 % річних. У добровільному порядку відповідачі вартість спожитого природного газу не оплатили. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожитий газ за період з 01.09.2021 року по 01.05.2022 року в розмірі 17\~381, 70 грн, за період 01.01.2022 року по 01.02.2024 року інфляційні витрати в розмірі 4\~396,16 грн та 3% річних в розмірі 1\~056, 26 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 27.03.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. 29.04.2024\~року на\~адресу суду\~надійшов відзив\~на позов, відповідно до якого представник відповідачів [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, Типовий договір НКРЕКП є нікчемним, не укладався і не може бути укладеним в такому тексті та з такими умовами, адже Споживач, що традиційно користується природним газом, не прийняв би умов Типового договору НКРЕКП, за наявності у Споживача можливості брати участь у визначенні умов договору (п.2 ст. 634 ЦКУ), у зв`язку з чим Споживач зазначає, що немає підстав для вимагання Постачальника від Споживача платити за спожитий природний газ, оскільки немає порушеного права Постачальника, який до Споживача з пропозицією сплати послуг по тарифу - не звертався, та Споживач з Постачальником, на двосторонній основі не узгоджували, ані умови договору, ні тариф за наступних суттєвих обставин: Публічний типовий договір та договір приєднання до Типового публічного договору НКРЕКП є різними договорами та відповідно Директив СП ЄС є «дистанційним договором», що передбачає «додатковий договір», укладений поза комерційним приміщенням, а також надання Споживачу копії підписаного договору або підтвердження укладення договору на папері або за згодою Споживача, на іншому довговічному носії, у тому числі, у відповідних випадках, підтвердження попередньої чіткої згоди та підтвердження Споживача, а також надати Споживачу підтвердження укладення дистанційного договору на довговічному носії протягом розсудливого строку після його укладання, але не пізніше ніж у момент доставлення товару або перед початком надання послуги; Оператор ГРС/Постачальник не запропонував Споживачу укласти Типовий договір НКРЕКП та не надав його Споживачу в заповненому виді текст для узгодження і підпису зі своїми даними та істотними умовами, не надав розшифровки та роз`яснень щодо елементів складової структури тарифу на розподіл, а тому між Оператором ГРС та Споживачем діє Типовий договір КМУ, який не розривався за пропозицією Оператора ГРС; Оператор ГРС/Постачальник немає у господарському віданні газорозподільні системи/мережі та місцеві газопроводи, адже газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб`єктів господарювання державного сектору економіки (ст. 37 ЗУ «Про ринок природного газу»); Відсутній договір оренди газорозподільної системи у місцевих територіальних громад на перебування на законних підставах у власності чи користуванні ліцензіата для здійснення господарської діяльності (№ договору оренди, та дату укладання) згідно підпункту 2 пункту 1.5 розділу 1 Постанови НКРЕКП № 201 від 16.02.2017 року та рішення органу місцевого самоуправління, кооперативу або власника газопроводів про передачу у власність або експлуатацію до Оператора ГРС/Постачальника газопроводів; Відсутній Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності між надавачем послуг з розподілу природного газу Оператором ГРО та Споживачами згідно пункту 2.5 вимог до провадження господарської діяльності з розподілу природного газу Постанови НКРЕКП №201, так як Складений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною типового договору Оператора ГРС згідно пункту 12.7 розділу XII; Типовий договір НКРЕКП не відповідає Господарському та Цивільному Кодексам, Законам України «Про ринок природного газу» та «Захист прав споживачів» і міжнародним нормам права та Директивам СП ЄС. Типовий договір не враховує соціальних стандартів та соціальних гарантій, у тому числі прожиткового мінімуму, рівень його забезпечення, мінімальної заробітної плати та рівня доходу споживача, захищеності споживача, надання пільг, компенсацій і гарантій споживачу державою та критеріїв бідності ООН, ознак відносного критерію за шкалою еквівалентності ЄС та наявності критерію за ознаками депривації; Оператор ГРС/Постачальник не належить до суб`єктів господарювання в державному сектору економіки. Нормативно-правові акти НКРЕКП не зареєстровані в ЄДРНПА Мінюсту України та відсутні в Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів, а сама НКРЕКП, що не утворена Кабінетом Міністрів України, немає повноважень користуватись Законом «Про НКРЕКП»; До сьогодні не існує документу КМУ про утворення центрального органу виконавчої влади НКРЕКП для здійснення державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що протирічить Закону України «Про НКРЕКП». Тобто діюча організація з назвою «НКРЕКП» не є центральним органом виконавчої влади і не може здійснювати передбачені Законом «Про НКРЕКП» повноваження. 20.05.2024\~року надійшла\~відповідь на\~відзив ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», згідно якої на сайті Інформаційна платформа ТОВ «Оператор ГТС України» зберігається інформація щодо відбору (споживання) природного газу споживачем з ЕІС-код 56ХМ08А13651112V ( [ADDRESS] ) за період з 01.09.2021 року по 30.04.2022 року (за кожний календарний місяць а також і за інші періоди), яка є незмінною з моменту її передання оператором ГРМ (АТ «Криворіжгаз») по закінченню кожного календарного місяця і до теперішнього часу. Ця інформація щодо обсягів споживання природного газу відповідачами за зазначеною адресою та зазначеним ЕІС-кодом повністю відповідають даним, які зазначені в розрахунку до позовної заяви. При здійсненні постачання природного газу оплата рахунка (платіжного документа) Постачальника має бути здійснена не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. (Абзац перший пункту 4.6 розділу IV Типового договору постачання ). Оплата вартості послуг з газопостачання за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника (пункт 4.7 розділу IV Типового договору постачання). Абзацом 1 пункт 4.11. розділу IV Типового договору постачання передбачено, що якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. Відповідно до абзацу 4 пункту 4.11 розділу IV Типового договору постачання до вирішення спору по суті величина нарахування встановлюється відповідно до даних Постачальника. Навіть, якщо Споживач буде ініціювати розірвання чи припинення Типового договору постачання, він має в установленому Правила постачання №2496 порядку попередити про це діючого Постачальника та повністю розрахуватися з ним відповідно до умов цього Договору (пункт 4.12 розділу IV Типового договору постачання ). Відповідно Наказу Міненергетики України від 08.06.2022 №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» з 01.05.2022 року ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зобов`язано здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2500, та базової річної пропозиції. Це свідчить про те, що між ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» як постачальником газу і побутовими споживачами припинили існувати договірні відносини з 01.05.2022 року. Між позивачем і відповідачами існували договірні правовідносини до 01.05.2022 року і припинені вони згідно нормативно-правового акту державного органу, а не за ініціативою позивача чи відповідача. У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчасть конверти, що повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами природного газу за вказаною адресою, що надається ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Згідно з довідкою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , станом на січень 2024 року у абонента за користування природним газом наявна заборгованість за період з 01.09.2021 року по 01.05.2022 року у розмірі 17\~381, 70 грн. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник), зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора), певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),колективний споживач). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Згідно з п. 2.1 Постанови НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» (далі-Договір) За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року. Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч.1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Відповідно до вищевказаних законодавчих актів між позивачем та відповідачем укладений договір, що підтверджується фактом споживання боржником природного газу і часткової оплати його вартості відповідачем у вересні, жовтні, листопаді 2021 року на суму 1\~960, 00 грн. Доводи представника відповідачів про необізнаність останніх про існування Типового договору, судом до уваги не береться, оскільки матеріалами справи доведено наявність договірних відносин на підставі договору приєднання щодо споживання природного газу між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та відповідачами. Доказів щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання їм житлово-комунальних послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», сповіщення щодо припинення споживання ними природного газу, суду не надано. Таким чином,\~аналізуючи надані\~докази та\~даючи їм\~правову оцінку,\~враховуючи встановлені\~судом і\~наведені вище\~обставини,\~підтверджених належними\~доказами,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд дійшов\~висновку,\~що відповідачами, як\~споживачами послуг\~з газопостачання, допущена не сплата за використаний природній газ, за період з 01.09.2021 року по 01.05.2022 року в розмірі 17\~381, 70 грн.,\~а тому\~позов в\~цій частині\~підлягає задоволенню. Крім того, Верховний Суд в постанові від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2ст. 625 ЦК України). Відтак, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. В обґрунтування позову в цій частині позивач керувався Постановою КМ України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (зі змінами) та просить стягнути інфляційні та 3 % річних за весь період прострочення, тобто до 01.02.2024 року, в розмірі 4\~396, 16 грн.- інфляційних витрат та 1\~056, 26 грн. - 3% річних. Статтею 64 Конституції України передбачена можливість введення в Україні воєнного або надзвичайного стану. При цьому можуть встановлюватися певні обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності. 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Далі воєнний стан продовжувався. Постановою КМ України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64«Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Кабінет міністрів України скасував заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості з населення за житлово-комунальні послуги (Постанова Кабміну від 29 грудня 2023 р. № 1405). Відповідно до даної постанови мораторій на відключення комунальних послуг продовжуватиме діяти лише на окупованих територіях і там, де тривають бойові дії. Для решти споживачів комунальних послуг, згідно з постановою, відновлено нарахування пені за несплату житлово-комунальних послуг. Тобто, за період з 24.02.2022 року по 01.01.2024 року діяв мораторій на нарахування відсотків та інфляційних збитків. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення 3 % річних та сум інфляції підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 259,10 грн. (189, 57 грн. ( період з жовтня 2021 року до 24.02.2022 року (індекс інфляції за 24 дні лютого складає 101,60 грн) + 69, 53 грн. (період з 01.01.2024 по 01.02.2024 року включно) та 3% річних у розмірі 81,64 грн. (37, 35 грн. (період з жовтня 2021 року до 24.02.2022 року (3% за 24 дні лютого складає 17, 11 грн) + 44,29 грн. (період з 01.01.2024 року по 01.02.2024 року включно). Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (78%) в сумі 2\~361, 84 грн.

Outcome: partial