Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачі є сусідами позивача та їх земельні ділянки розмежовує європаркан, який був встановлений за кошти позивача у 2010 році. Приблизно в 2015 році відповідачі на своїй земельній ділянці почали будувати будинок та басейн. При цьому, землю з будівельних робіт вони складали біля належного позивачу паркану, насип ґрунту склав приблизно в півметра по всій його довжині. Під тяжкістю ґрунту та опадів, паркан не витримав й нахилився в бік двору позивача. Враховуючи загрозу його падіння огорожі, позивач зробив усне зауваження відповідачам про необхідність прибрати ґрунт, розташований біля забору, на що отримав відмову в грубій формі. В червні-липні 2020 року за власні кошти найняв робітників, які розібрали паркан, відкидали землю, яка давила на нього, перебетонували стовпи та з боку відповідачів встановили ще 10 секцій євро забору для укріплення його від тяжкості ґрунту. На виконання вказаних робіт позивач витратив 16579,62 гривень. Після закінчення робіт, приблизно в липні 2020 року, відповідачі без будь-яких пояснень і претензій, витягли 10 секцій забору, одну частину якого побили, а іншу кудись вивезли. На зауваження позивача припинити незаконні дій, відповідачі не реагували та продовжували знищувати належне позивачу майно, що зафіксовано останнім на фото та відео. На прохання позивача, повернути йому паркан, відповідачі не реагують, що змусило його звернутись до суду із вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 16579,62 гривень. Окрім того, з урахуванням здійсненого позивачем розрахунку, глибини характеру, тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, що спричинено діями відповідачів, позивач визначає розмір нанесеної йому моральної шкоди в сумі 50000,00 гривень. З урахуванням викладеного, посилаючись на ст.ст. 23, 1166 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в сумі 16579,62 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 24 січня 2022 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що обставини на які посилається позивач є безпідставним й такими, що не відповідають фактичним обставинам. Відповідачі є багатодітною сім`єю, які виховують чотирьох дітей, та більше десяти років проживають в будинку [ADDRESS] . Водночас, відповідачі не мають жодного відношення до огорожі позивача та не вчиняли жодних протиправних дій щодо майна останнього. Відповідач вказує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо протиправних дій відповідачів, які на думку позивача, могли привести до пошкодження огорожі. При цьому, питання які позивач пов`язує з руйнуванням огорожі, відноситься до якісних показників такої огорожі та будівельних вимог її встановлення, що, на думку відповідачів, має вирішуватись з підрядником робіт з виконання та монтажу паркану. Окрім того, наведені у позові міркування [PERSON] щодо спричинення йому матеріальної шкоди, не може бути підставою для задоволення таких вимог, оскільки жодних доказів заподіяння позивачу або членам його родини душевних страждань, що стали наслідком протиправності дій відповідачів, позивачем не надано. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. 02 листопада 2023 року цивільна справа № 234/11311/21 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023 року, для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 06 листопада 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що з надано позивачем відеозапису вбачається, що відповідачі лише прибрали плити огорожі з винограду, який росте на їх земельній ділянці. Суд, заслухавши думку представника відповідача, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступник підстав. Статтями\~1,\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. У\~ст. 3 ЦК України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Із наданих суду документів, судом встановлено, що позивач є замовником виконання будівельних робіт капітального ремонту огорожі за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість яких, разом із витраченими матеріалами складає 16579,62 гривень. Дані роботи були виконані в повному обсязі в липня 2020 року. Також встановлено, що відповідачу у справі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , що межує з будинком за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини в ході розгляду справи сторонами не оспорювались. Вирішуючи вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок пошкодження паркану, за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Згідно ст.ст.15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Окрім наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1\~ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до вимог ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач вказує на те, що відповідачі умисно пошкодили його паркан, внаслідок чого, йому завдано матеріального збитку у розмірі 16579,62 гривень, яка складається з вартості матеріалів та виконаних робіт по капітальному ремонту, а також моральної шкоди, яку позивач оцінює в розмірі 50000,00 гривень. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статей\~317,319 ЦК України\~лише власникові належить право володіння, користування і розпорядження майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені\~статтею 1166 ЦК України, згідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Статтею 1192 ЦК України\~визначені способи відшкодування майнової шкоди, завданої майну потерпілого. Так, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частинами 1 - 3\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У позовній заяві [PERSON] вказує, що зі сторони відповідачів, ним було здійснено встановлення додаткових десяти секцій паркану, які останніми було умисно демонтовано та знищено. На підтвердження своїх обґрунтувань позивачем надано відеозаписи. При дослідженні даних записів вбачається, що відповідачі з території свого домоволодіння виносили секції залізобетонного паркану, однак жодних доказів вчинення останніми умисного пошкодження (руйнування) огорожі, дані записи не містять. Також позивачем не надано жодних доказів того, що він звертався зі скаргами чи заявами про вчинення відповідачами пошкодження його майна, за результатом розгляду яких встановлено протиправну поведінку та вину відповідачів у настанні шкоди, завданої позивачу. Окрім того, позивач зазначає, що відповідачами було пошкоджено лише частину огорожі, при цьому, заявляє вимогу про стягнення з останніх повної вартості матеріалів та робіт з капітального ремонту паркану. Тобто, на момент розгляду справи, позивачем не доведено реальної вартості втраченого майна та виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, а також наведені норми чинного законодавства, відсутні підстави вважати, що зазначена у позові шкода була завдані позивачу умисними протиправними діями відповідачів, а також те, що внаслідок вчинення відповідачами незаконних дій було завдано майнову шкоду у розмірі, зазначеному в позові. За відсутності факту встановлення всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, відсутні й підстави для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності та стягнення з них на користь позивача матеріальної й моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Статтею 141\~ЦПК України\~визначено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, за звернення до суду із даним позовом [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень. Доказів щодо понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не надано. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, понесені останнім витрати з оплати судового збору, у відповідності до ст. 141 КПК України, суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed