Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

у жовтні 2023 року позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Беніцька В.І., звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що йому 2 липня 1982 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Києва був виданий ордер № 5655 серії Б, відповідно до якого сім`я [PERSON] , що складалася із п`яти осіб, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отримала право на заселення у квартиру, загальною площею 80,10 кв. м за [ADDRESS] . 22 грудня 2003 року [PERSON] на підставі розпорядження Дердавної адміністрації Голосіївського району м. Києва видано свідоцтво про право власності на квартиру. 28 січня 2005 року [PERSON] , мати позивача, подарувала йому 1/5 частину вказаної квартири. 2 березня 2005 року [PERSON] у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна видано реєстраційне посвідчення № [NUMBER] . 17 грудня 2012 року виготовлений технічний паспорт на квартиру. 4 квітня 2013 року [PERSON] подарував 1/5 частку у праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , а саме дарунок, набутий за договором дарування) своїй дружині [PERSON] .. Відповідно до інформаційної довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № КВ-2017 № 22113 від 13.06.2017 за даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] : 1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва та 1/5 частина на підставі договору дарування, посвідченого Київською нотаріальною конторою № 11 від 28.01.2005 № 5с-65. Фактично [PERSON] володіє 1/5 частиною вказаної квартири, яка була набута ним у процесі приватизації державного житлового фонду. 19 серпня 2021 року [PERSON] втратив свідоцтво про право власності на 1/5 частину вказаної квартири, видане 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, про що повідомлено Голосіївське УП ГУНП у м. Києві, яким видано відповідну довідку № ЄО-33639. Про втрату вказаного свідоцтва було розміщено оголошення у газеті «Голос України» № 157 (7657) від 19.08.2202 на стор. 15 у розділі «Оголошення». Крім того, ним було подано заяву до Голосіївської РДА у м. Києві про видачу дубліката втраченого свідоцтва. 2 травня 2023 року Голосіївською РДА у м. Києві було повідомлено його про відмову у видачі дубліката, оскільки співвласники спірної квартири, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не надали згоду на видачу дублікату. Дану відмову ним було оскаржено до Голосіївського районного суду м. Києва, проте рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11.08.2023 у справі № 752/11469/23 позов [PERSON] залишено без задоволення. Відповідачі ігнорують його звернення щодо надання згоди на видачу дублікату втраченого свідоцтва. Позивач у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право власності на житло позбавлений можливості у повному обсязі реалізувати правомочності власника такого житла. Позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 32-33). Відповідачам був наданий строк для надання відзиву. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач та його представник про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися. Судові повістки, направлені судом по місцю реєстрації відповідачів [PERSON] , [PERSON] , повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд на підставі статті 280 ЦПК України вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 липня 1982 року виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Києва був виданий ордер № 5655 серії Б, відповідно до якого сім`я [PERSON] , що складалася із п`яти осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отримала право на заселення у квартиру, загальною площею 80,10 кв. м за [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно з копією технічного паспорта на квартиру « [ADDRESS] (а.с. 13-14), квартира розташована на 1 поверсі дев`ятиповерхового будинку, складається із 4-х кімнат, загальною площею 80,1 кв. м, жилою площею 51,9 кв. м. Відповідно до копії інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2017 КВ-2017 № 22113 судом встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право власності в квартирі [ADDRESS] : на 1/5 частину на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва та на 1/5 частину на підставі договору дарування, посвідченого Київською нотаріальною конторою № 11 від 28.01.2005 № 5с-65 (а.с. 12). З копії договору дарування, посвідченого 4 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 10) та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 (а.с. 11) судом встановлено, що 4 квітня 2013 року [PERSON] подарував 1/5 частку у праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] своїй дружині [PERSON] .. Відповідно до п. 2 договору дарування частка квартири, що дарується належить дарувальнику на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 28.01.2005 за р.№ 5с-65; право власності на відчужувану частку квартири зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 02.03.2005 за № 2425, записане в реєстрову книгу за № д-903-31 згідно реєстраційного посвідчення № [NUMBER] від 02.03.2005 виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 292596 від 08.02.2013 р. згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1032955 від 06.03.2013 р. виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] від 10.10.2023 (а.с. 31), за вказаною адресою зареєстровані: позивач [PERSON] з 27.07.1982, відповідачі [PERSON] з 27.07.1982 та [PERSON] з 31.01.1998, а також [PERSON] з 09.08.2007. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] , виявивши 19 серпня 2021 року відсутність свідоцтва про право власності на 1/5 частину вказаної квартири, видане 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва, повідомив Голосіївське УП ГУНП у м. Києві, яким видано відповідну довідку № ЄО-33639 (а.с. 15). Також, про втрату вказаного свідоцтва було розміщено оголошення у газеті «Голос України» № 157 (7657) від 19.08.2202 на стор. 15 у розділі «Оголошення» (а.с. 16). 24 квітня 2023 року позивач звернувся до Голосіївської РДА у м. Києві із заявою про видачу дубліката втраченого свідоцтва, проте отримав відмову у зв`язку із ненаданням згоди всіх співвласників спірної квартири на видачу дубліката. У червні 2023 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Голосіївської РДА у м. Києві про видачу дубліката свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року позов [PERSON] залишено без задоволення (а.с. 19-20). Відповідачі ігнорують звернення позивача щодо надання згоди на видачу дублікату втраченого свідоцтва. Статтею 15 ЦК України гарантовано право кожного на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його власність. Стаття 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право мирного володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У п. 37 Постанови Пленум ВССУ наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами. Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником 1/5 частини квартири. Також, позивачем надавалося оголошення в газету «Голос України» про втрату свідоцтва про право власності на житло, видане 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва на ім`я [PERSON] , і про те, що його слід вважати недійсним (а. с. 16) Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивач надав копію інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.06.2017 КВ-2017 № 22113, в якій зазначено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/5 частину в квартирі [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.2003 Державною адміністрацією Голосіївського району м. Києва ( а. с. 12) Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що позивач є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] , однак втратив документ, що засвідчує його право власності, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і визнання за ним права на 1/5 частину вищевказаної квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 446,79 грн., з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved