Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.01.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний договір № 5378682 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 19-ОД від 05.01.2022 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 грн., строком користування 30 днів, з процентною ставкою 1,90 % в день. 13.02.2022 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, у зв`язку із чим Кредитний договір був автопролонговано. В період з 25.02.2022 по 30.04.2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» призупинило нарахування відсотків у зв`язку з введенням воєнного стану. З 01.05.2022 по 14.05.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. ОДнак Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 18.04.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги за кредитним договором, про що відповідача повідомлено на електронну пошту. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору складає 51125 грн, а саме 25000 грн - тіло кредиту та 26125 грн - нараховані відсотки. У зв`язку із вказаними обставинами Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення зазначеної заборгованості, а також просить стягнути із Відповідача інфляційні втрати за період з 05.2022 по червень 2023 у розмірі 9151,43 грн, три відсотки річнихза період з 15.05.2022 по 20.11.2023 у розмірі 2327,94 грн, судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2147,20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» - адвокат Столітній М.М. в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надсилання повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщенням оголошення на офіційному сайті суду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву по справі не скористався, будь-яких клопотань та заяв не надіслав, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного провадження, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14.01.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електроний договір № 5378682 про надання споживчого кредиту. Згідно п. 1.3.,1.4, 1.5, договору позики ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає клієнту фінансовий кредит в сумі 25000 грн. на 30 дні. За користування кредитом клієнт сплачує 1,90 % в день. 18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 18.04/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 18.04/23-Ф, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 51125 грн., з яких:25000 грн. - тіло кредиту; 26125 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до розрахунку заборгованості, у відповідача наявний борг на суму 51125 грн., з яких: 25000 грн. - тіло кредиту; 26125 грн. - сума заборгованості за відсотками. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення. Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] належним чином виконував кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. За частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Разом із тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За змістом п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, яким на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Починаючи з 24 лютого 2022 року та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється. Тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 9151,43 гривень, нарахованих за період з травня 2022 року по червень 2023 року, та трьох відсотків річних у розмірі 2327,94 грн, нарахованих за період з 15.05.2022 по 20.11.2023, належить відмовити. А тому, враховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, то з нього на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 51125 гривень. У задоволенні решти вимог позову необхідно відмовити за їх необґрунтованістю. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Так, відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності\~д ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим\~та пропорційним до предмета\~спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін,\~в тому\~числі чи міг результат її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про\~надання юридичних послуг та\~ін.), документи, що\~свідчать про\~оплату гонорару та\~інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в\~установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з\~відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про\~відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано звіт про надання правової допомоги згідно Договору №10/07-2023 від 10.07.2023, платіжну інструкцію від 23.11.2023 №1591 про перерахування адвокату Столітньому М.М. коштів у сумі 10000 грн.; рахунок на оплату по замовленню №1440/21/11 від 21.11.2023 на суму 10000 грн.; договір про надання правничої допомоги №10/07 -2023 від 10.07.2023. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 81,7% (51125 грн х 100% / 62604,37 грн), а відтак з відповідача слід стягнути на користь позивача 1754,26 грн (81,7% : 100% х 2147,20 грн) на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Outcome: partial