Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа\~приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Людмила Леонідівна, в якому просив визнати недійсним Іпотечний договір від 18 вересня 2019 р., який укладений між [PERSON] та [PERSON] (який діяв від імені [PERSON] ), посвідченим нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бідонько\~Л.Л., який забезпечував вимогу іпотекодержателя [PERSON] до батька [PERSON] [PERSON] за договором позики грошей між [PERSON] та [PERSON] від 17.09.2019 р., що був укладений в простій письмовій формі (договір позики розміром 250 тис. гривень від 17.09.2019 з вимогою повернення через 3 дні 20.09.2019 р.). Договір іпотеки було укладено [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені позивача, шляхом передачі в іпотеку нежитлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які належать йому на праві власності. Позивач зазначає, що [PERSON] діяв не в його інтересах, використовував довіреність не за призначенням, передав в іпотеку майно в забезпечення виконання зобов`язання свого батька. [PERSON] діяв виключно в своїх особистих інтересах та в інтересах свого батька, вчинив дії всупереч інтересам позивача, вчинив дії, які не відповідають його внутрішній волі та ставлять під загрозу володіння майном, а тому це є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач також зазначає, що є всі підстави вважати, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] діяли узгоджено з метою протиправного позбавлення позивача права на належне йому майно. Крім того, позивач зазначає, що про існування договору іпотеки дізнався випадково через отримання 21.03.2023 повідомлення в «Дії» про призначене судове засідання за його участі по іншій судовій справі 953/17668/21, згодом він ознайомився з даною справою та відповідно дізнався про існування іпотечного договору та порушення своїх прав не раніше 25.03.2023, а тому строк позовної давності не може вважатися пропущеним. Аргументи учасників справи. Відповідач [PERSON] надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати правові наслідки спливу позовної давності, а також відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, [PERSON] зазначає, що він не є стороною іпотечного договору, а тому не може вважатися належним відповідачем у цій справі. Крім того, зазначає, що довіреність, видана [PERSON] на ім`я [PERSON] містила повноваження на укладення договору іпотеки, договір було укладено за волевиявленням позивача та в його інтересах. Також зазначає, що відсутні докази укладення іпотечного договору безпосередньо у інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та на шкоду позивачу, наявність зв`язків не є доказом вчинення правочину в інтересах пов`язаних осіб, а не довірителя, також посилається на те, що нотаріусом було отримано оригінали документів для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Крім того, зазначає, що на початку 2021 року позивач отримав повідомлення про порушення основного зобов`язання, а тому посилання позивача на те, що він дізнався про укладення договору іпотеки в березні 2023 року не відповідає дійсності та свідчить про суперечливу поведінку позивача. Відповіді на відзив на позовну заяву від [PERSON] не надходило та заперечення від [PERSON] не надходили. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву від 14.12.2023 з якої вбачається, що вона не згодна з позовними вимогами. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. письмових пояснень до суду не надала. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 08 червня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання на 06 липня 2023 року. 06 липня 2023 року підготовче засідання відкладено на 01 серпня 2023 року у зв`язку з неявкою сторін. 01 серпня 2023 року ухвалою Київського районного суду міста Харкова задоволено клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Журавльова Максима Сергійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та забезпечено участь представника позивача адвоката Журавльова Максима Сергійовича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. \~ \~ \~28\~вересня 2023\~року розгляд\~справи не\~відбувся у\~зв`язку з\~перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. 13 листопада 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з занятістю судді у розгляді кримінального провадження в складі колегії суддів. 07 грудня 2023 року підготовче засідання було відкладено на 17 січня 2024 року у зв`язку з відсутністю даних щодо повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце розгляду справи. 17 січня 2024 року ухвалою Київського районного суду міста Харкова закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 05 лютого 2024 року. 05 лютого 2024 року розгляд справи відкладено на 16 лютого 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. 16 лютого 2024 року розгляд справи відкладено на 14 березня 2024 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 14 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 25 квітня 2024 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача. \~ \~ \~25\~квітня 2024\~року розгляд\~справи не\~відбувся у\~зв`язку з\~перебуванням судді в нарадчій кімнаті у складі колегії суддів у кримінальному провадженні. 17 травня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням представника позивача на 07 червня 2024 року. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання 07 червня 2024 року не з`явилися, представник позивача надав до суду клопотання про відкладення судового засідання. Згідно з\~п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи, що представник позивача [PERSON] 06 липня 2023 року не з`явився в підготовче судове засідання та надав клопотання про його відкладення, 07 грудня 2023 року не з`явився в судове засідання та надав клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та представника позивача, зазначив, що додаткових клопотання та заяв не має, 17 січня 2024 року не з`явився в судове засідання та надав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні без участі позивача та представника позивача, зазначив, що додаткових клопотання та заяв не має, 05 лютого 2024 року подав клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та представника позивача, зазначив, що додаткових клопотань та заяв не має, 14 лютого 2024 подав клопотання про відкладення судового засідання, яке призначено на 16 лютого 2024 року, клопотання було задоволено судом, потім 17 травня 2024 року повторно не з`явився в судове засідання та надав клопотання про відкладення судового засідання, яке було також задоволено судом, 07 червня 2024 року представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення судового розгляду. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України\~ суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. Крім того суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості особисто бути присутнім у судових засіданнях чи укласти договір про надання правничої допомоги з іншим адвокатом для представлення її інтересів у судових засіданнях у зазначеній справі з метою дотримання розумності строків розгляду справи та добросовісного користування своїми процесуальними правами та обов`язками. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гріга К.С. в судовому засіданні заявила клопотання про залишення без розгляду поданого нею відзиву на позов з підстав пропущення строків подання відзиву, який нею подано після закриття підготовчого засідання. Судом задоволено клопотання та залишено відзив на позовну заяву без розгляду. Також представник відповідача [PERSON] адвокат Гріга К.С. в судовому засіданні заявила клопотання про визнання поважними причини пропуску процесуального строку та поновлення строку на подання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, довіреності № 1191 від 05.11.2014, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. та договору купівлі-продажу від 02.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] . Судом задоволено клопотання, визнано поважними причини пропуску строку, поновлено строк на подання доказів та прийнято докази до розгляду. По суті позовних вимог адвокат Гріга К.С. заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що довіреність містила всі\~необхідні повноваження\~на укладення\~договору іпотеки,\~договір було\~укладено згідно\~з вільним\~волевиявленням позивача\~та з\~урахуванням вимог\~законодавства, позивачем та його представником не надані докази на підтвердження укладення договору в інтересах відповідачів, а не позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від 14.12.2023 про розгляд справи без її участі. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява від 14.07.2023 № 162/01-16 про розгляд справи за її відсутності. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 05 листопада 2014 року [PERSON] уповноважив [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько\~Л.Л. зареєстрованої в реєстрі за № 1191, яка видана строком на три роки та дійсна по п`яте листопада дві тисячі сімнадцятого року з правом повного або часткового передоручення повноважень третім особам представляти інтереси щодо управління та розпорядження (продати, обміняти, здати в оренду тощо за ціну та на умовах на його розсуд) торгівельні павільйони (магазини) за № 1 (один), загальною площею 24, 2 кв.м., за № 2 (два), загальною площею 20, 5 кв.м., за № 3 (три), загальною площею 20, 4 кв.м., що розташовані за адресою [ADDRESS] та мати вільний доступ до зазначеного майна. 02 лютого 2018 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було підписано договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, відповідно до якого продавець передав, а покупець купив тимчасову споруду торгового приміщення № [NUMBER] загальною площею 30 кв.м., яка за усною заявою сторін тимчасово розташована за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 14\~серпня 2019\~року [PERSON] \~уповноважив [PERSON] \~на підставі\~довіреності,\~посвідченої приватним\~нотаріусом ХМ Харківського міського нотаріального округу Бідонько\~Л.Л. зареєстрованої в реєстрі за № 1007, яка видана без права передоручення повноважень третім особам строком на три роки та яка дійсна до 14 серпня 2022 року підготувати необхідні документи для продажу та продати будь-кому за ціну та на умовах йому відомих, належні [PERSON] на праві власності нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (двісті тридцять один дріб дванадцять), (надалі «Нерухоме майно») згідно чинного законодавства України, в тому числі з умовою реєстрації права власності на Нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Покупцем ще до повного| розрахунку; також бути моїм представником при укладанні Договорів іпотеки на вищевказане Нерухоме майно та бути майновим поручителем від мого імені; укладати від мого імені договори іпотеки, позики, (найму) оренди Нерухомого майна згідно чинного законодавства України. 17 вересня 2019 року укладено договір позики грошей між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого позикодавець, [PERSON] , передала ще до підписання цього договору згідно чинного законодавства України у власність позичальникові, [PERSON] , суму грошей в національній валюті в розмірі 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 10000, 00 (десять тисяч) доларів США 00 центів, за ринковим курсом відповідної валюти станом на день укладення цього правочину, а Позичальник, [PERSON] , отримав від позикодавця, [PERSON] , цю суму грошей та зобов`язується повернути її позикодавцю, [PERSON] , у строк не пізніше 20 (двадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. \~ \~ 18 вересня 2019 року між [PERSON] (Іпотекокодержатель) та [PERSON] , що діє від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 14 серпня 2019 року за реєстр. № 1007 (Іпотекодавець), що діє як майновий поручитель та забезпечує виконання зобов`язань [PERSON] (Позичальник) перед іпотекодержателем укладено іпотечний договір, посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 18 вересня 2019 року, відповідно до якого договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Договору позики грошей укладеного між іпотекодержателем та позичальником (боржником) 17 (сімнадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року у простій письмовій формі (надалі основне зобов`язання), а також усіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору позики грошей, укладеного між іпотекодержателем та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язаний по 20 (двадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року повернути іпотекодержателю кошти у розмірі - 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 10000, 00 (десять тисяч) доларів США 00 центів, за ринковим курсом відповідної валюти станом на день укладення цього договору. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 2, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 3, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 4, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 5, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 6, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 7, загальною площею 28, 0 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху № 8, загальною площею 28, 0 кв.м, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 250\~000, 00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. 05 січня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] повідомлення від 16 грудня 2020 року № 16/12-1 про порушення основного зобов`язання (вимога про усунення порушення у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), відповідно до якого іпотекодавець вимагає протягом тридцяти днів з дня отримання цього повідомлення (вимоги) виконати забезпечені зобов`язання за Договором позики грошей, укладеним між нею та [PERSON] 17 вересня 2019 року у повному обсязі. 30 березня 2021 року [PERSON] уповноважила бути її представником зокрема [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чижовою Н.А., зареєстрованої в реєстрі № 280, строком на 3 роки, дійсна до 30 березня 2024 року. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 15 ЦК України, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до ч. 1ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя\~статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Тлумачення статей\~215,\~216 ЦК України\~свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним\~є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (стаття 237 ЦК України). Відповідно до\~статті 238 ЦК України\~представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.\~Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). У частині першій\~статті 244\~ЦК України\~визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 295/11869/20 (провадження № 61-1204св21) зазначено, що «відповідно до статей\~16,\~203,\~215 ЦК України\~для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину,\~договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 523/10510/17 (провадження № 61-10310св22), у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі №№\~727/3501/16-ц (провадження № 61-30020св18). Так, за\~статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір іпотеки, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно з статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; Іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи боржника. Отже, з аналізу правових норм вбачається, що сторонами в іпотечному договорі є іпотекодавець та іпотекодержатель. Позивач просить суд, визнати недійсним Іпотечний договір від 18 вересня 2019 р., який укладений між [PERSON] та [PERSON] (який діяв від імені [PERSON] ), посвідченим нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л. Інших позовних вимог [PERSON] не заявлено. Розгляд справи про визнання недійсним договору іпотеки не впливає на обсяг прав та обов`язків інших осіб. \~ \~ \~ 14\~вересня 2019\~року [PERSON] \~на підставі\~довіреності,\~посвідченої приватним\~нотаріусом Харківського\~міського нотаріального\~округу Бідонько\~Л.Л.,\~зареєстрованої в\~реєстрі за\~№ 1007\~уповноважив [PERSON] \~бути його\~представником при\~укладанні Договорів\~іпотеки на\~нерухоме майно\~та бути\~майновим поручителем\~від його\~імені;\~укладати від\~його імені\~договори іпотеки,\~позики,\~(найму)\~оренди Нерухомого\~майна згідно\~чинного законодавства\~України. Таким чином, довіритель уповноважив повіреного на укладення від його імені договору іпотеки нежитлових приміщень. На підставі вказаної довіреності [PERSON] підписав договір іпотеки від імені\~\~ [PERSON] \~на забезпечення виконання зобов`язань\~\~ [PERSON] перед [PERSON] . Предметом іпотеки є належне [PERSON] на праві власності нежитлові приміщення, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Відомостей про визнання у встановленому законом порядку недійсною та відкликання позивачем довіреності, виданої ним на ім`я [PERSON] матеріали справи не містять. Обмежень щодо укладання іпотечних договорів довіреність також не містить. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог жодного документу на спростування таких відомостей не надав. [PERSON] при підписанні оспорюваного договору іпотеки від імені [PERSON] не набував права власності на нерухоме майно, не забезпечував виконання власних грошових зобов`язань за рахунок вартості цього майна, що спростовує доводи позивача про вчинення оспорюваного правочину в інтересах [PERSON] З довіреності від 05\~листопада 2014\~року вбачається,\~що позивач\~і раніше\~також уповноважував\~відповідача на\~вчинення від\~його імені\~правочинів.\~З договору купівлі продажу від 02 лютого 2018 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникали правовідносини, що стосуються нерухомого майна. Також, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] були партнерські відносини, тому останній фактично і видав довіреність, якою уповноважив [PERSON] на укладення договору іпотеки саме з метою забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] . Таким чином, укладаючи договір іпотеки від імені [PERSON] , [PERSON] діяв в інтересах позивача як майнового поручителя за договором іпотеки, який укладався на забезпечення виконання зобов`язань третьої особи. Крім того, у власноруч підписаному повідомленні про порушення основного зобов`язання від 16.12.2020, [PERSON] засвідчив свій статус іпотекодавця. При цьому, підписання 30 березня 2021 року [PERSON] довіреності відповідно до якої вона уповноважила бути її представником в тому числі [PERSON] з інших питань жодним чином не впливає на відносини, які склалися між сторонами у вересні 2019 року. Сам по собі факт наявності в довіреності, яка була підписана після укладення договору іпотеки, імені\~\~ [PERSON] у переліку осіб, яких\~\~ [PERSON] уповноважує діяти в її інтересах, не свідчить про порушення вимог частини третьої\~статті 238 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України\~передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3\~статті 89 ЦПК України). Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні\~ЦПК України\~обставин, на які він посилається, договір іпотеки не є таким, який не може бути вчинений представником, порушення вимог\~статті 203 ЦК України\~при укладенні договору іпотеки судом не встановлено. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180)). Отже, суд не розглядає питання про застосування строків позовної давності у зв`язку з тим, що дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Щодо судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed