Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. У позовній заяві викладено наступну позицію: із відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2003, який розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24.04.2015. [INFO] у них народився син [PERSON] .. Син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. 17.08.2021 син досяг повноліття. З 01.09.2021 син навчається у Вінницькому державному педагогічному університеті ім. М.Коцюбинського на ІІІ курсі історичного факультету денної бюджетної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025, стипендію не отримує. У зв`язку із навчанням син потребує матеріальної допомоги. У зв`язку із цим син не має змоги працевлаштуватися та отримувати заробіток. Позивачка по мірі можливості матеріально утримує сина, надає йому посильну допомогу, проте, її доходів недостатньо для повноцінного забезпечення сина. Відповідач працездатний, отримує стабільних дохід, фізично здоровий. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому виконувати його обов`язок по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання. На підставі вищевикладеного просить стягнути із відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно на період навчання сина, але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Також просила стягнути із відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому викладено наступну позицію. Позовні вимоги позивачки відповідач визнає частково, вважає, що позивачкою не надано доказів щодо потреб сина, які б відповідали необхідності стягнення аліментів в зазначеному розмірі. Заявлений до стягнення розмір аліментів не обгрунтований, а враховуючи рівність батьків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивачка мала би довести, що нею надається матеріальна допомога на утримання сина в аналогічному розмірі. Заявлений до стягнення розмір аліментів не доведений та тягне за собою лише бажання позивачки усунутися від утримання сина, поклавши вказані обов`язки в повній мірі на відповідача. Матеріали справи не містять доказів підтверджуючих понесення позивачкою витрат на сина, або тих, що планується понести. Окрім того, позивачкою не вказано того, що ним протягом усього часу добровільно сплачуються аліменти, купуються необхідні речі по сезону, приладдя для розвитку та навчання. Сплачувати аліменти на утримання сина він не відмовляється, проте існують певні обставини, які слід врахувати. Так, на даний час він працює на посаді водія ТОВ «Мега Карго Транс», де отримує заробітну плату в сумі 9000,00 грн., інших доходів не має, а відтак готовий сплачувати аліменти в розмір 1/6 частини від свого доходу. Окрім того, з 21.10.2020 він перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] і дружина вагітна. Відтак, перебуває на його утриманні, оскільки не має змоги самостійно працювати і потребує фінансової підтримки. Окрім того, у нього тривалий час існує хронічне захворювання виразки шлунку, яка періодично загострюється, внаслідок чого він вимушений тривалий час лікуватися. Також зазначає, що в проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває справа №128/1261/24 про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 його доходу, що в разі його задоволення поставить його у вкрай негативне фінансове становище. З огляду на вище викладене просить стягувати із нього аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/6 частини його доходів, тобто позові вимоги визнає частково. Позивачка не надавала клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про призначення судового засідання. Ухвалою суду від 03.04.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 25). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом на підставі безпосередньо досліджених доказів, встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з позовної заяви, позивачка як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач працездатний, здоровий, а тому вважає, що із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, щомісячно, на період навчання, але не довше ніж до досягнення сином 23 років. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивачки до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1/4 частина його доходу (заробітку), щомісячно. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 24.04.2015 у справі №1281142/15 розірвано (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Повнолітній [PERSON] проживає та зареєстрований разом із позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 6, 8, 10, 13). Відповідно до довідок Вінницького державного педагогічного університету №17/136 від 25.03.2024 та №87 від 28.03.2024 [PERSON] навчається на 3 курсі історичного факультету бюджетної форми навчання, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025; стипендію не отримує (а.с. 14, 15). Згідно довідки ТОВ «Грін Кул» №00000000026 від 26.03.2024 позивачка [PERSON] працює в ТОВ «Кгрін Кул» на посаді оператора бази даних, де за період з 01.03.2023 по 29.02.2024 її дохід склав 183333,38 грн. (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 21.10.2020 зареєстрували шлюб (а.с. 31). З копії довідки КНП «Вінницька міська клінічна лікарня №1» від 17.04.2024 №76 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку по вагітності в ЖК КНП «ВМКЛ №1», термін вагітності 35 тижнів (а.с. 32). Відповідно до довідки ТОВ «Мега Карго Транс» №03/25-01 від 25.03.2024 [PERSON] працює в ТОВ «Мега Карго Транс» на посаді водія автотранспортних засобів з 29.09.2023 по теперішній час та нарахована заробітна плата за 6 місяців склала 39333,33 грн. (а.с. 33). Згідно копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6565 [PERSON] має захворювання виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, загострення, виразкову хворобу шлунку (а.с. 34-35). З копій квитанції (а.с. 44-87) вбачається, що на ім`я позивачки [PERSON] у період з 2020 по 2024 щомісячно перераховувалися кошти в сумі 3000,00 грн. в якості аліментів на утримання дітей, платником вказана [PERSON] (дружина відповідача). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилаються сторони, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини, на які посилались і сторони у заявах по суті. Згідно ст. 199 \~СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дітей у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. \~\~ В роз`ясненнях, викладених\~у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи матеріальне становище позивачки, наявність у відповідача інших утриманців в силу закону, зокрема непрацездатної вагітної дружини, те, що відповідач має дохід, його стан здоров`я, те, що відповідач є працездатним, скрутне матеріальне становище повнолітнього сина, його задовільний стан здоров`я, відповідно до ст. 182 СК України, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/5 частки від доходу відповідача, так як такий визначений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, на переконання суду, відповідає вимогам закону, є законним та справедливим, відповідає інтересам та потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у вихованні та утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання та такий вид аліментів (у виді частки від доходу) визначений позивачкою, разом з якою проживає повнолітній син, який продовжує навчання, у позовній заяві. Тобто, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору у розмірі, що визначений станом на день подання позову до суду 1211,20 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 р. №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 р. №6-рп/2013). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Статтею 15\~ЦПК України\~визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Зі змісту ч.ч. 1-3\~ст. 134 ЦПК України\~вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 07.07.2021по\~справі № 910/12876/19 висловила правову позицію про те, що згідно з положеннями\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі -\~Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону №5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За правилами ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що з метою отримання правничої допомоги у вище зазначеній справі позивачкою [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги №18 від 27.03.2024 із адвокатом Байдак В.Г., яким, зокрема передбачено предмет договору, права і обов`язки сторін, ціна договору, порядок розрахунку. Згідно п. 3.1 вартість послуг адвоката за даним Договором встановлюється за домовленістю сторін, у сумі, що складає 1000,00 грн. (а.с. 19). До матеріалів справи позивачкою [PERSON] долучено квитанцію №19 від 27.03.2024 (а.с. 20) згідно якої позивачка сплатила адвокату Байдак В.Г. кошти в сумі 1000,00 грн. за надання правничої допомоги; розрахунок суми судових витрат (а.с. 21) та акт виконаних робіт (а.с. 22). Окрім того, позивачкою до матеріалів позову долучено копію дубліката свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Байдак В.Г. (а.с. 18). Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вказані вимоги законодавства позивачкою виконані,\~розмір витрат (гонорару), які сторона зобов`язується сплатити у зв`язку з розглядом справи підтверджені доказами. Відтак, у справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши докази з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позивачкою [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази, які не викликають сумніву і є достатніми для вирішення питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19). При ухваленні додаткового рішення суд, відповідно до положень\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», крім вимог національного законодавства керується також практикою ЄСПЛ. Так, у пп. 268, 269 рішення від 23.01.2014\~у справі «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пп. 268, 269 рішення від 23.01.2014\~у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., яка є гонораром адвоката, є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial