Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

Представник позивача, посилаючись на те, що: -позивач з відповідачкою з 9 червня 2018 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; -сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення їхніх шлюбних відносин; -позивач з відповідачкою мають різні погляди на шлюб та сім`ю, між ними постійно виникають сварки; -на теперішній час ведення між сторонами спільного господарства припинено, і за глибоким переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати їхні сімейні відносини не має; -син за погодженням сторін буде проживати разом з відповідачкою, тим паче через війну в Україні відповідачка разом з сином виїхали за кордон і на момент звернення позивача з даною заявою до суду проживає там, звернувся до суду з позовом та просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, у поданій позовній заяві /а.с.1-5/ представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу в його відсутність та в відсутність позивача. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову та просила розглянути справу без її участі. Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення та поновлення провадження/, у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивача, представника позивача та відповідачки, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України: у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини та про спільно нажите майно сторони не заявляють. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції ID №8741-3665-3862-4183 від 29 січня 2024 року /а.с.21/ позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 968грн.96коп., -50 відсотків якого в розмірі 484грн.48коп. підлягають поверненню позивачу з державного бюджету відповідно до ст.142 ч.1 ЦПК України; -50 відсотків якого в розмірі 484грн.48коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved