Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить з урахуванням заяви про зміну предмета позову: 1. Шлюб, зареєстрований 21 грудня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис за № 1111 (свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER] ), укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати. 2. Здійснити поділ трикімнатної квартири загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на одну другу частину квартири, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 3. Здійснити поділ садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на одну другу частину садового будинку загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 4. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти, що обліковуються на банківських розрахункових та депозитних разунках, відкритих на ім`я [PERSON] , а саме: - 575 656, 06 грн на рахунку номер [NUMBER] за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»; - 594 390, 53 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] у АТ «УніверсалБанк»; - 580 000, 00 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «ПУМБ»; - 512 703, 00 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 530 946, 94 грн на рахунку [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 550 547, 19 грн на рахунку UA703395002630502099239800001/980 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк». 5. Виділити у власність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 1/2 частину грошових коштів, що обліковуються на банківських розрахункових та депозитних рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , а саме: - 287 828, 03 грн на рахунку номер [NUMBER] за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»; - 297 195, 27 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] у АТ «УніверсалБанк»; - 290 000, 00 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «ПУМБ»; - 256 353, 00 грн на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 265 473, 47 грн на рахунку [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 275 273, 60 грн на рахунку UA703395002630502099239800001/980 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк». 6. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 1 672 123, 37 грн. 7. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що станом на 2023 рік становить 22 720 гривень, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. 8. Судові витрати стягнути з відповідача. Позов мотивований таким. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21.12.2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1111. Позивач вказує, що спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на життя, припинили вести спільне господарство та спільне проживання. Подальше спільне життя та збереження шлюбу є недоцільним та суперечить її інтересам. Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. відповідач проживає окремо та не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, позивач вважає за необхідне стягнути аліменти у судовому порядку. [PERSON] є здоровим та працездатним, володіє нерухомим майном, має неофіційний значний дохід, а отже він має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. [PERSON] зазначає, що на банківських рахунках відкритих на ім`я [PERSON] міститься сума, що в загальному становить близько 3 000 000 (три мільйона) гривень, а отже виходячи з цього, дійшла висновку, що батько [PERSON] в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини, для забезпечення достатнього рівня життя, у розмірі 10 прожиткових мінімумів, що станом на 2023 рік становить 22 720 (двадцять дві тисячі сімсот двадцять) гривень. Важливим моментом є матеріальне становище [PERSON] та її доньки, яке значно погіршилося у зв`язку з інфляцією та війною в країні, внаслідок чого позивач вимушена була виїхати із донькою закордон (до Англії) та на теперішній час самостійно утримує дитину та намагається забезпечити її всім необхідним, зокрема продуктами харчування, одягом, взуттям, забезпечувати їй належне навчання та дозвілля. [PERSON] відвідує дошкільні заняття 2 рази на неділю, вартість яких становить 2 400 гривень на місяць, заняття з математики 2 рази на неділю, в місяць виходить 1200 гривень, заняття з англійської мови, вартість яких становить 40 фунтів на місяць, додаткові заняття 1 раз в неділю по 8 фунтів, що дорівнює 32 фунти на місяць. Окрім навчальних занять, [PERSON] відвідує заняття з тенісу, тренування коштує 37.50 фунтів на місяць. В середньому на місяць на продукти харчування витрачається близько 240 фунтів на місяць, на шкільний одяг та взуття 165 фунтів, на проведення вільного часу витрачається близько 100 фунтів. Підбиваючи підсумки, за останній місяць лише із підтверджених видатків [PERSON] витратила 3600 гривень та 614.5 фунтів, що становить 29 279.58 гривень відповідно до курсу НБУ станом на сьогоднішній день. Тобто, в загальному виходить 32 879.58 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок). Хоча насправді витрати на дитину є значно більшими. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до консультаційного висновку онколога у [PERSON] встановлено інвазивну карциному лівої молочної залози, у зв`язку з чим вона потребує постійного дорогого лікування та через постійне погане самопочуття, проходження обстежень та лікування вона обмежена у можливості повноцінно працювати та отримувати дохід, достатній для забезпечення достатнього рівня життєдіяльності для них із донькою. Наведене свідчить про неможливість покладення на позивача тягарю по утриманню дитини у рівному із відповідачем розмірі, в разі стягнення з останнього аліментів у заявленій позивачем сумі 22 720 гривень щомісячно. В період шлюбу від результату спільної праці подружжя мало певні заощадження, за які було придбано нерухоме майно та відкрито депозитні рахунки. Так, за час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира купувалась за спільні грошові кошти подружжя, однак право власності на квартиру було оформлене на [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який був укладений 18 травня 2021 року. Крім того, під час шлюбу - 20.11.2021 року був придбаний садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності на який було також зареєстровано за [PERSON] . Також варто зазначити, що в період шлюбу відповідач отримував дохід від своєї діяльності на банківські рахунки, а також за рахунок спільних заощаджень було відкрито на ім`я [PERSON] депозитні рахунки в таких банках, як: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерне товариство «Універсал Банк» (Monobank), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Sportbank, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Екобанк, загальна сума коштів, які наявні на усіх банківських рахунках становить приблизно 3 000 000 (три мільйона) гривень. Вважає, що на такі грошові кошти, оскільки вони були внесені та обліковувалися на рахунку відповідача за час зареєстрованого шлюбу, також поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків. 22.08.2023 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.09.2023 року витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.10.2023 року відмолено в задоволенні заяви про забезпечення позову. 06.11.2023 року Херсонським міським судом Херсонської області витребувано докази. 19.01.2024 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області задоволено заяву про забезпечення позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.02.2024 року закрито підготовче засідання та призначено у справі судове засідання. Представником відповідача подано відзив. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог про поділ спільно нажитого майна подружжя за необґрунтованістю. Відзив мотивований таким. 11 жовтня 2013 року [PERSON] (батько відповідача) уклав з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268 відповідно до якого розмістив тимчасово вільні грошові кошти в сумі 15 000 дол. США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року. 11 жовтня 2013 року [PERSON] (мати відповідача) уклала з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268 відповідно до якого розмістив тимчасово вільні грошові кошти в сумі 15 000 дол. США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року. 12 червня 2015 року, після закінчення строку дії депозитних договорів, [PERSON] та [PERSON] придбали для свого сина [PERSON] , якому на той час виповнилося 25 років трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 29 травня 2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 01 липня 2016 року, [PERSON] (сестра відповідача) за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила [PERSON] продати (обміняти, передати в оренду, заставляти (передавати в іпотеку) тощо) за ціну та на умовах за його розсудом належну їй квартиру [ADDRESS] та розпорядитися коштами від продажу вищезазначеної квартири на свій розсуд. 26 лютого 2021 року [PERSON] продав, а [PERSON] та [PERSON] придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 18 травня 2021 року [PERSON] придбав у [PERSON] за особисті кошти квартиру [ADDRESS] . Тобто позивач придбав дану квартиру за особисті кошти. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд поділити придбаний в період шлюбу садовий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] на вищезазначений садовий будинок були: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про кооперацію», членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Основними обов`язками члена кооперативу є сплата визначених статутом кооперативу внесків (ч. 2 ст. 12 цього ж Закону). Згідно з ч. 1 ст. 191 Закону України «Про корперацію», у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Як вбачається з книжки члена садового товариства, [PERSON] (батько відповідача) з 07 червня 1993 року став членом садового товариства «Експрес», сплативши вступний та пайовий внески. Відповідно до п. 13 Статуту садового товариства «Експрес», у випадку вибуття із садового товариства за станом здоров`я або з інших поважних причин, що перешкоджають виконанню вимог Статуту товариства, один з членів його родини може вступити в товариство відповідно до поданих заяв обох сторін. 23 липня 2011 року [PERSON] вступив до членів садового товариства «Експрес» замість свого батька, [PERSON] . За період з 07.06.1993 року по 23.07.2011 року [PERSON] щомісяця сплачував пайові внески. В подальшому, а саме в період з 23.07.2011 року по 31.08.2021 року [PERSON] оплачував передбачені статутом товариства внески. З вищезазначеного вбачається, що [PERSON] набув права власності на садовий будинок № [NUMBER] в садовому товаристві «Експрес» лише після повної сплати всіх пайових внесків. При цьому, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 21 грудня 2012 року, тобто через 20 років після вступу в садове товариство батька відповідача. Згідно книжки члена садового товариства, оплата пайових внесків припинилася в грудні 2019 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі пайові внески сплачувалися лише протягом 7 років. З вищезазначеного вбачається, що вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину садового будинку № [NUMBER] в садовому товаристві «Експрес» не ґрунтуються на приписах діючого законодавства, а відтак не можуть бути задоволені. Представником позивача подано відповідь на відзив 23.01.2024 року, де вказано на незгоду з доводами відповідача та вказано, що вважає, що представником відповідача не дотримано процесуальних вимог щодо подання відзиву. Представники сторін взяли участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. Щодо вимог про стягнення аліментів, вказав, що відповідач згоден сплачувати аліменти, але не погоджується із сумою, яку просить позивач, оскільки такого доходу не має. Позовні вимоги щодо поділу майна та стягнення коштів не визнає, оскільки не доведено, що предмет позову є спільним майном подружжя. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали, судом встановлено наступне. Так, згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2\~ст.12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторони уклали шлюб 21.12.2012 року, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис за № 1111, що вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Встановлено і не заперечувалось учасниками справи, що сторони проживають окремо. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України\~та частини першої\~статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису\~статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 3 Сімейного кодексу України\~визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до п. 10\~Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", яка визначає що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи категоричне заперечення сторони позивача про примирення із відповідачем, підстав для надання строку на примирення не має. За таких обставин позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Сторони від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Факт проживання доньки разом із позивачем сторонами не оспорювався. Доказів на підтвердження матеріальної допомоги на утримання дитини стороною відповідача не надано. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.ст.\~180,\~181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1\~ст. 184 СК України\~визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд приймає до уваги, що розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановлений\~Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Частинами 1, 2\~ст. 183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 1\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1\~ст. 191 СК України). Так, заявлена позивачем вимога про стягнення аліментів в розмірі прожиткового (прожиткових) мінімумів на дитину відповідного віку не суперечить вимогам зазначених вище норм права. Разом з тим, враховуючи, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доходу відповідача, який дозволив би сплачувати аліменти в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Відповідно до консультаційного висновку онколога від 14.12.2022 року [PERSON] встановлено діагноз - інвазивна карцинома лівої молочної залози. При цьому суд зазначає, що стан здоров`я позивача, не є визначальним доказом на підтвердження можливості або обов`язку відповідача сплачувати аліменти в розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Витрати на утримання дитини, які відбуваються на власний розсуд позивача та вказані в позовній заяві, не можуть бути єдиною підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, без доведення можливості відповідача їх нести. Так, відповідно до частини 2 статті 182\~Сімейного кодексу України\~мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів. При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що є більшим від мінімально гарантованого розміру аліментів, встановленого Законом. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з 2011року по 2018 рік (дата формування 25.07.2023 року) сплачувались страхові платежі із доходу [PERSON] . Відомості з Державної податкової служби щодо доходів відповідача суду не надано. Представником відповідача надано суду копію сторінок трудової книжки на ім`я [PERSON] із датою заповнення 12.05.2011 року з 1 по 11 сторінку, на сторінці 11 зроблено останній запис про звільнення відповідача зі служби 29.12.2021 року. При визначенні розміру аліментів судом з`ясовано, що відповідач працездатний, інших утриманців не має. При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. З урахуванням принципів розумності та справедливості, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає підставною сумою аліментів в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання доньки, що не є заздалегідь непомірним для сплати відповідачем та буде в достатній мірі відповідати потребам утримання дитини, з огляду на законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму на дитину. Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку\~ст. 192 СК України\~звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Відповідно до відомостей № 45271178 з Державного реєстру речових прав право власності на садовий будинок загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстроване 20.11.2021 року за [PERSON] . Згідно ст. 384\~Цивільного кодексу України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо)\~виникає з моменту завершення будівництва\~(створення такого майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає\~з моменту його\~прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає\~з моменту державної реєстрації\~(частина статті 331 Цивільного кодексу України). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно\~та їх обтяжень\~ офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав\~шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно\~(стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Так суд дійшов висновку, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає\~з моменту державної реєстрації цього права\~відповідно до закону. Представником відповідача надано копію книжки члена садівничого товариства № 287, де вказано, що з 23.07.2011 року членом кооперативу «Експрес» є [PERSON] , попередній член кооперативу [PERSON] , що не може бути доказом на підтвердження того факту, що даний об`єкт нерухомості не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки не спростовує вимог закону щодо часу набуття права власності. Статут садового товариства «Експрес» не може бути доказом при встановленні дати набуття права власності, оскільки останнє визначено законом. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що на час реєстрації права власності на садовий будинок загальною площею 114,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, суд дійшов висновку, що даний об`єкт нерухомості є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257075323, право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстроване 18.05.2021 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2021 року. Відповідно до договору від 18.05.2021 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Представником відповідача до відзиву долучено такі докази. 11.10.2013 року [PERSON] (батько відповідача) уклав з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268 відповідно до якого розміщено грошові кошти в сумі 15 000 дол. США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року. 11.10.2013 року [PERSON] (мати відповідача) уклала з ПАТ КБ «Укргазбанк» депозитний договір № 009/10/13/0268 відповідно до якого розміщено грошові кошти в сумі 15 000 дол. США на строк 367 календарних днів до 13.10.2014 року. На підтвердження твердження, що 12.06.2015 року, після закінчення строку дії депозитних договорів, [PERSON] та [PERSON] придбали для свого сина [PERSON] , трикімнатну квартиру [ADDRESS] , доказів до відзиву не долучено 29.05.2020 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Ціна квартири 856092 грн. 00 коп. Належних та допустимих доказів, щодо використання даних коштів для придбання квартири яка розташована за адресою: [ADDRESS] суду не надано. 01.07.2016 року, [PERSON] (сестра відповідача, копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ) за нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила [PERSON] продати (обміняти, передати в оренду, заставляти (передавати в іпотеку) тощо) за ціну та на умовах за його розсудом належну їй квартиру [ADDRESS] , відкрити на її ім`я у будь-якій банківській установі поточний або депозитний рахунок для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу щодо вказаного майна, розпоряджатися та користуватися за своїм розсудом вказаними рахунками, отримувати пластикові картки і ПІН-коди, отримувати нові кратки у зв`язку із закінченням строку їх дії, блокувати їх та розпоряджатися пластиковими картками за своїм розсудом, закривати рахунок у випадку необхідності; купити від її імені за ціну та умовах за її розсудом квартиру (частину квартири), зареєструвати право власності на придбане майно. Тобто дана довіреність видана на дію від імені довірителя. 26.02.2021 року [PERSON] , як довірена особа [PERSON] , від її імені продав, а [PERSON] та [PERSON] придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що вбачається з договору купівлі-продажу. Ціна нерухомого майна 165200,00грн. Також долучено розписку про отримання коштів за продаж квартири у сумі 22500 доларів США. Суд зазначає, що дана розписка виготовлена відповідачем. Наведені докази вказують, що відповідач діяв від імені [PERSON] під час продажу квартири та отримання коштів, оскільки відповідно до довіреності саме на такі дії мав повноваження. Крім того мав повноваження придбати нову квартиру або частину квартири від імені довірителя, а не від свого. Наведені докази не вказують, що саме за ці кошти придбано відповідачем спірну квартиру, яка є предметом даного позову. За таких обставин суд вважає, що квартира яка розташована за адресою: [ADDRESS] та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами. На підставі ухвали про витребування доказів банківськими установами надано наступну інформацію та диски із відомостями про рух коштів. А саме: -Лист з додатками АТ «ПУМБ» від 19.10.2023 року; -Лист з додатками АТ КБ «Приватбанк» від 27.10.2023 року; -Лист з додатками АТ «Таскомбанк» від 02.01.2024 року; -Лист з додатками в електронному вигляді АТ «Універсал Банк» від 11.01.2024 року та 14.02.2024 року; -Довідка АТ «Укргазбанк» з додатками від 19.10.2023 року. Твердження представника відповідача, що диски не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки не підписані, суд не бере до уваги, оскільки наведені докази надані на підставі ухвали суду, додатки до письмових доказів можуть міститись на електронних носіях. З виписки №20.1.0.0.0/7-231023/76574 від АТ КБ «Приват Банк» вбачається, що 23 червня 2023 року на ім`я [PERSON] було відкрито рахунок номер [NUMBER] за договором SAMDNWFC00088029366, на якому на момент надання інформації зберігалося 575 656, 06 грн. Відповідно до виписки №БТ/296 від 11 січня 2024 року від АТ «Універсал Банк», 23 червня 2023 року на ім`я [PERSON] , зокрема, було відкрито два рахунки за номером [NUMBER] та [NUMBER] . Згідно додатку 6 до виписки, 23 червня 2023 року [PERSON] здійснив зарахування коштів в сумі 580 000 грн на депозит згідно з договором №90.30.0002641912 від 23.06.2023. 25 вересня 2023 року у зв`язку із закінченням договору №90.30.0002641912, [PERSON] здійснив повернення коштів депозиту із відсотками в сумі 594 390, 53 грн. З додатку 5 до виписки вбачається, що повернув суму депозиту на свій рахунок [NUMBER] , згідно додатку 1 до виписки, [PERSON] витратив суму депозиту. Депозитні рахунки закриті станом на день надання виписки. У відповідності до виписки №КНО-07.8.6/4872БТ від 19.10.2023 від АТ «ПУМБ», на ім`я [PERSON] є два депозитні рахунки за номерами [NUMBER] та [NUMBER] . Згідно додатку 4 до виписки, 23 березня 2023 року [PERSON] , здійснив перерахування коштів в сумі 550 000 грн на вкладний рахунок згідно депозитного договору №313655968 та 22 червня 2023 року повернув кошти. Згідно додатку 3 до виписки, 22 червня 2023 року здійснив перерахування коштів в сумі 580 000 грн на вкладний рахунок згідно депозитного договору №315932348 та повернув кошти 23 вересня 2023 року. Рахунки закриті станом на день надання виписки. З довідки №БТ-11081 від 19 жовтня 2023 року від АТ «Укргазбанк» вбачається, що на ім`я [PERSON] є два вкладні (депозитні) рахунки за номерами [NUMBER] та [NUMBER] . Згідно додатків до довідки, 27 березня 2023 року [PERSON] розмістив депозит на 3 місяці в сумі 400 000 грн. Після закінчення строку депозиту, 10 липня 2023 року [PERSON] повторно розмістив депозит у сумі 512 706 грн. Станом на 19 жовтня 2023 року вкладні (депозитні) рахунки [PERSON] закрито, залишки на депозитних та карткових рахунках складають 0 грн. Відповідно до виписки №5766/47.7-БТ від 29.12.2023 від АТ «Таскомбанк», 28 березня 2023 року [PERSON] здійснив зарахування коштів на рахунок номер [NUMBER] /980 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в сумі 500 000 грн, та 30 вересня 2023 року отримав кошти із відсотками в сумі 550 547, 19 грн. З виписки по рахунку [NUMBER] в період з 30 вересня по 03 жовтня 2023 року вбачається, що [PERSON] зняв кошти депозиту. Станом на день надання виписки залишки на рахунках складають 0 грн. Твердження представника відповідача, що частина коштів витрачена відповідачем на лікування дружини, не підтверджена належними та допустимими доказами. За таких обставин встановлено, що на депозитних рахунках, відповідно до відомостей банківських установ, зазначених вище, перебувало 3\~344\~246, 74 гр. на час перебування сторін у шлюбі, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зняті кошти отримані відповідачем [PERSON] та витрачені на власний розсуд, а не в інтересах сім`ї, оскільки доказів іншого суду не надано. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що кошти, які перебували на депозитних рахунках є його особистою приватною власністю. Оскільки в заяві про зміну предмету позову не вказано вимоги щодо коштів в АТ «Райффайзен Банк», суд не дає оцінки доказам, надісланих даною установою. Таким чином кошти підлягають поділу, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача частина даних коштів, а саме 1672123,37 грн. та виділення у власність. А саме: - 287 828, 03 грн. на рахунку номер [NUMBER] за договором SAMDNWFC00088029366 у АТ КБ «ПриватБанк»; - 297 195, 27 грн. на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] у АТ «УніверсалБанк»; - 290 000, 00 грн. на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «ПУМБ»; - 256 353, 00 грн. на рахунках [NUMBER] та [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 265 473, 47 грн на рахунку [NUMBER] в АТ «Укргазбанк»; - 275 273, 60 грн на рахунку UA703395002630502099239800001/980 згідно депозитного договору №ДВ-SPORTBANK/893838 від 28.03.2023 в АТ «Таскомбанк». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована, як вказано у Постанові Верховного Суду від 18.05.2023 року у справі 344/5528/22. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною\~власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Враховуючи, що стороною відповідача не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя, то об`єкти нерухомості та грошові кошти потребують окремого визнання об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а мають такий статус. Положеннями\~ст.60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і\~користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.23, п.24\~Постанови від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Статтею 57 СК України\~передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно\~ст. 60 СК України, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої\~статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не\~в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На підставі викладених висновків щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку про задоволення позовних в частині розірвання шлюбу повністю, в частині стягнення аліментів частково, в частині поділу майна повністю. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався за дані позовні вимоги. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн., який є мінімальним для даної категорії справ. На користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий у розмірі 9125,60 грн. (квитанція №32528798800007448410 від 01.08.2023 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Outcome: partial