Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

21.08.2023 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до відповідача про встановлення батьківства, у якому просить: встановити батьківство, загиблого [INFO] [PERSON] , [INFO] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та внести зміни до актового запису про народження №1219, складеного 08 травня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві записавши батька дитини [PERSON] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач з середини 2010 року почала проживати разом з [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації шлюбу. [INFO] народився хлопчик - [PERSON] . Вказує, що позивач разом з [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний бюджет, турбувались один про одного, подорожували, лікувались, мали спільне господарство, домашній побут та мали тривалі взаємні стосунки. В лютому 2023 року [PERSON] був призваний на проходження військової служби під час мобілізації [INFO] . [INFO] [PERSON] загинув про що видане відповідне свідоцтво про смерть. За наведених обставин, у зв`язку з тим, що між позивачем та [PERSON] на час народження спільної дитини шлюбні відносини не були оформлені, позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.08.2023 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 03.11.2023 року задоволене клопотання позивача про призначення у справі судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та зупинено провадження у справі до отримання висновку судової експертизи. Ухвалою суду від 07.12.2023 року відновлене провадження у справі та призначений розгляд справи в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 23.01.2024 року повторно направлено на виконання ухвалу суду від 03.11.2023 року про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи для виконання до Київського державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України та зупинено провадження у справі до отримання висновку судової експертизи. Ухвалою суду від 19.02.2024 року відновлене провадження у справі та призначений розгляд справи в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 26.02.2024 року, передоручено виконання призначеної ухвалою суду від 03.11.2023 року у справі №755/12273/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення батьківства, судової молекулярно-генетичної експертизи - експертам Комунального Закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», та зупинено провадження у справі до отримання висновку судової експертизи. 29 квітня 2024 року на адресу суду надійшов висновок експерта. Ухвалою суду від 30.04.2024 року відновлене провадження у справі та призначений розгляд справи в підготовчому засіданні. До початку проведення судового засідання позивачка звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заперечує проти надання строку на примирення. Відповідач до початку проведення судового засідання звернулась до суду з заявою в якій просить розглядати справу за її відсутності, позов визнає та заперечує щодо надання строку на примирення. Треті особи в підготовче засідання не з`явились, звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи без їхньої участі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 16). Відповідачка [PERSON] є рідною матір`ю померлого, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а. с. 14). Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено актовий запис №1219, батьками записані: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . (а. с. 15) За змістом висновку експерта №483-МГ за результатами проведення судової експертизи: молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] , дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак осіб, що не мають родинних зв`язків, складає не менше 99,99999% (а. с. 106-109). Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою ст.ст. 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Європейський суд з прав людини зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Також, Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтями 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши всі обставини справи, надавши оцінку всім наявним у справі доказам суд дійшов висновку, про те, що факт батьківства підтверджуються в повній мірі і відповідно позовні вимоги щодо встановлення батьківства між [PERSON] , [INFO] та померлим [PERSON] підлягають для задоволення. Згідно ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо встановлення факту батьківства, підлягають до задоволення і вимоги щодо внесення змін у актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] до графи даних про батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved