Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2012 року у цивільній справі №1519/2-1814/11 були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Ерсте Банк» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року в розмірі 16816,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 березня 2012 року становить 134358,87 грн. Позивач зазначив, що 19 січня 2021 року було проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-12-23-000001-b за лотом №GLIN019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів. Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-12-23-000001-b. Вказував, 03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідо Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» (далі - новий кредитор) укладено договір №GLIN019277 про відступлення прав вимоги, за змістом п. 1 якого ПАТ «Фідо Банк» відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців (іпотекодавців), та/або поручителів зазначених у додатку 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Стверджував, що за змістом пункту 2 договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплат процентів у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойки, пені, штрафів, передбачених Кредитним договором та договорами забезпечення. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора: у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку, відповідно до умов Основних договорів. Крім того, за змістом п.138 Додатку №1 до Договору №№GLIN019277_205/1 про відступлення права вимоги від 03 лютого 2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року. ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку п.4 Договору до моменту набуття чинності Договором у розмірі 1805235,04 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №55 від 28 січня 2021 року. Позивач вказував,\~що ТОВ\~«Консалт Солюшенс»\~є фінансовою\~установою згідно\~Свідоцтва про\~реєстрацію фінансової\~установи [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] \~виданого 29\~серпня 2019\~року та\~здійснює господарську\~діяльність з\~надання фінансових\~послуг на\~підставі розпорядження\~Нацкомфінпослуг №1739\~від 10\~вересня 2019\~року. Зазначив, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі №1519/2-1814/11 було проведено заміну сторони, а саме ПАТ «Фідобанк» його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданим Малиновським районним судом м. Одеси у цивільній справі №1519/2-1814/11за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже ТОВ «Консалт Солюшенс» є новим кредитором у правовідносинах, що виникли на підставі Кредитного договору №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року. Вказував, що з відповіді ПАТ «Фідобанк» від 24 січня 2022 року стало відомо, що 15 січня 2015 року від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Міжрегіонального управління юстиції до Банку (стягувача) надійшли два платежі в сумі 134358,87 грн. та в сумі 910,00 грн., які були стягнути з [PERSON] за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 у розмірі 134358,87 грн., що станом на 15 січня 2015 року становило 8519,90 доларів США. Отже за твердженням позивача залишок заборгованості відповідачів, встановленої кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року та підтверджений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 становить 8296,40 доларів США. Оскільки рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 відповідачами до теперішнього часу у повному обсязі не виконано, ТОВ «Консалт Солюшенс», посилаючись на порушення своїх прав просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на його користь 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 747, 36 доларів США, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 27115,12 грн. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2023 року провадження було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року, у зв`язку із наданням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку судді [PERSON] справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. Справа отримана суддею 08 лютого 2024 року. Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року по справі було відкрито провадження у справі\~за правилами\~спрощеного провадження\~та призначено\~судове засідання (\~а.с.\~54-55). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» до [PERSON] , [PERSON] , були задоволенні та стягнуто з останніх солідарно на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» 3 % річних за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 747, 36 доларів США, що станом на день подання позовної заяви еквівалентно 27115,12 грн. (а.с. 72-75). Ухвалою суду\~від 12\~квітня 2024року\~за заявами\~відповідачів,\~заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2024 року було скасовано, справа призначена до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 137-138). Представник ТОВ «Консалт Солюшенс», діючий за довіреністю від 13 грудня 2021 року, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надав відповідь на відзив та додаткові пояснення у справі (а.с.129, 130, 179-187, 205-210). Представник відповідачів, діючий за ордерами від 22 січня 2024 року та від 11 квітня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзиви на позов, заяву про застосування строку позовної давності та заперечення на відповідь (а.с. 92, 95, 132, 133, 166-169, 171-173, 175-176, 193-194, 196-199). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що ТОВ «Консалт Солюшенс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 13 квітня 2020 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 22, 65-66). З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 10 вересня 2019 року №1739 ТОВ «Консалт Солюшенс» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (а.с. 23). Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року за умовами якого останньому було видано кредит у розмірі 16000,00 доларів США, зі строком користування до 08 червня 2013 року (а.с. 8-9). 09 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір поруки №014/5142/5/17207/2 від 09 червня 2008 року за умовами якого поручитель зобов`язувався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з укладеного між кредитором та позичальником Кредитного договору №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року (а.с. 10-11). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у цивільній справі у цивільній справі №1519/2-1814/11 були задоволенні позовні вимоги та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року в розмірі 16816,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 березня 2012 року становить 134358,87 грн. (а.с. 12-15). На виконання рішення суду від 29 листопада 2012 року, Малиновським районим судом м. Одеси 27 травня 2013 року було видано виконавчий лист №1519/1814/11 від 27 травня 2013 року. 19 січня 2021 року було проведено електронний аукціон №UA-EA-2020-12-23-000001-b за лотом №GLIN019277 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за 7 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 220 кредитних договорів, що забезпечені заставою та 267 без заставних кредитних договорів. Переможцем визнаноТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-12-23-000001-b (а.с. 16). Встановлено, що 03 лютого 2021 року між ПАТ «Фідо Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» (далі - новий кредитор) було укладено договір №GLIN019277 про відступлення прав вимоги, за змістом пункту 1 якого ПАТ «Фідо Банк» відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, та/або заставодавців (іпотекодавців), та/або поручителів зазначених у додатку 1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки та/ договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Відповідно до пункту 2 договору новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплат процентів у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, право вимагати сплати неустойки, пені, штрафів, передбачених Кредитним договором та договорами забезпечення. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора: у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку, відповідно до умов Основних договорів (а.с. 17-18). Відповідно до п.138 Додатку №1 до Договору №№GLIN019277_205/1 про відступлення права вимоги від 03 лютого 2021 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року (а.с. 19-20). ТОВ «Консалт\~Солюшенс» є\~фінансовою установою\~згідно свідоцтва\~про реєстрацію\~фінансової установи\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~виданого 29\~серпня 2019\~року та\~здійснює господарську\~діяльність з\~надання фінансових\~послуг на\~підставі розпорядження\~Нацкомфінпослуг №1739\~від 10\~вересня 2019\~року (а.с.\~22). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року за заявою ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі №1519/2-1814/11 було проведено заміну сторони, а саме ПАТ «Фідобанк» його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданим Малиновським районним судом м. Одеси у цивільній справі №1519/2-1814/11за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 24-25). Зі змісту ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року вбачається, що ТОВ «Консалт Солюшенс» сплатило ПАТ «Фідобанк» кошти в порядку п.4 Договору до моменту набуття чинності Договору у розмірі 1805235,04грн. без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №55 від 28 січня 2021 року. Отже, ТОВ «Консалт Солюшенс» є новим кредитором у правовідносинах, що виникли на підставі Кредитного договору №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року. Зі змісту відповіді ПАТ «Фідобанк» від 24 січня 2022 року вбачається, що 15 січня 2015 року від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Міжрегіонального управління юстиції до Банку (стягувача) надійшли два платежі в сумі 134358,87 грн. та в сумі 910,00 грн., які були стягнути з [PERSON] , який сплатив заборгованість за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 у розмірі 134358,87 грн., що станом на 15 січня 2015 року становило 8519,90 доларів США. (а.с. 26). Встановлено, що 20 листопада 2014 року [PERSON] в рахунок виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року В-2, виконавчого листа №1519/1814/11 від 27 травня 2013 року перерахував на рахунок Першого Малиновського відділу ДВС Одеського МУЮ - 148895,76 грн. (а.с. 91 звор.). Постановою головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1519/1814/11 виданого 27 травня 2013 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача боргу в розмірі 134358,87 грн. на підставі п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено у зв`язку з стягненням з боржника повністю суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; а також припинено чинність арешту майна боржника, який був накладений постановою державного виконавця від 15 серпня 2014 року ВП №39459120, знято розшук з автомобіля боржника, що був оголошений постановою державного виконавця від 15 серпня 2014 року (а.с. 90). Крім того, постановою головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2014 року виконавче провадження ВП №39459112 з примусового виконання виконавчого листа №1519/1814/12 виданого 27 травня 2013 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача боргу в розмірі 910,00 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено у зв`язку з стягненням з боржника повністю суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 90 звор.). Тобто виконавчі провадження ВП №39459120, ВП №39459112 з примусового виконання виконавчих листів №1519/1814/1, №1519/1814/12 виданих 27 травня 2013 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача боргу в розмірі 134358,87 грн. та в розмірі 910,00 грн. на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» були закінчені. Відповідно до\~п.\~8\~ч.\~1\~ст.\~49\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Статтею 50\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що постанови головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 24 листопада 2014 року ВП №39459120та ВП №39459112 з примусового виконання виконавчого листа №1519/1814/12 виданого 27 травня 2013 року стягувачем не оскаржувались. За таких обставин, суд вважає, що первічний стягувач ПАТ «Ерсте Банк» погодився з тим, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року було виконано і сума заборгованості була боржником повністю сплачена. За твердженням\~представника ТОВ «Консалт Солюшенс» у судовому засіданні у відповідачів наявна заборгованість за Кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року у розмірі 8296,40 доларів США, оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 виконано не в повному обсязі. Вказані обставини стали підставою звернення ТОВ «Консалт Солюшенс» з даними вимогами до суду. Відповідног до ст. 16 ЦК Укпраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу. Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, за твердженням позивача, заборгованість відповідачів перед кредитором після часткового виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2012 року у справі №1519/2-1814/11 складає 8296,40 доларів США, і є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права. За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 517 ЦК України визначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у цивільній справі у цивільній справі №1519/2-1814/11 були задоволенні позовні вимоги та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року в розмірі 16816,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 березня 2012 року становить 134358,87 грн. (а.с. 12-15). Тобто, сума заборгованості за кредитним договором №014/5142/5/17207 від 09 червня 2008 року була стягнута судом в розмірі 16816,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 березня 2012 року становить 134358,87 грн. Саме таку\~суму заборгованості\~в гривневому\~еквіваленті відповідач\~сплатив на\~виконання рішення\~Малиновського районного\~суду м.\~Одеси від\~29\~листопада 2012\~року у\~цивільній справі\~у цивільній\~справі №1519/2-1814/11,\~а також\~витрати по\~сплаті виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Тобто відповідач повністю виплатив суму кредитної заборгованості за рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року. Саме тому, первічний стягувач ПАТ «Ерсте Банк» погодився з тим, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року було виконано і сума заборгованості була боржником повністю сплачена. За таких обставин, суд вважає, що у відповідачів відсутні зобов`язання за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у цивільній справі у цивільній справі №1519/2-1814/11, оскільки рішення суду було ними повністю виконано. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~Суд звертає увагу на те, що позивач не надав до суду належних та обгрунтованих доказів наявності у відповідачів боргу за кредитним договором, а саме не надав на виконання до виконавчої служби виконавчий лист щодо примусового стягнення суми боргу за рішенням суду, не оскаржив постанови державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження. Крім того, суд звертає увагу на висновок Верховного суду в постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, якім визначено, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю. Що стосується застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності, про який просять відповідачі, оскільки заперечують проти стягнення з них 3 % річних, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тобто до спірних правовідносин договору застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, зазначила, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому, саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 та у справі № 911/3677/17. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необгрутованістю та недоказаністю позовних вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту частини 2 статті 141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Outcome: dismissed