Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» заборгованості по експлуатаційним витратам в сумі 26 901 грн. 35 коп. В обґрунтування позову зазначено, що розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року №509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об?єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом і Печерського району м. Києва», яке згідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №48 від 28.01.2015 року перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва». У будинках [ADDRESS] знаходиться не жиле приміщення №63 загальною площею 52,6 кв.м., яке згідно витягу з держреєстру належиться на праві приватної власності відповідач та [ADDRESS] загальною площею 33,2 кв.м. Нарахування за надані послуги здійснюються, враховуючи витрати Підприємства, на умовах чинного договору. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 року №99 (4695) (ст. 6-7) як договір приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України. Вказує, що відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим станом на 01.08.2023 року у відповідача утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період із 01.09.2017 року по 01.08.2023 року та з 01.11.2017 по 01.08.2023 на загальну суму 26 901, 35 грн., яка підлягає стягненню із відповідача, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року позовну заяву Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якій відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Відповідачем зазначено, що враховуючи зміст позовних вимоги, позивач просить стягнути з відповідача плату за послуги у період з 01.09.2017 по 01.08.2023 та з 01.11.20.17 по 01.08.2023, проте враховуючи, зміст ст.ст. 256, 257 та 261 ЦПК України стягнення боргу за період з 01.09.2017 по 01.08.2020 та з 01.11.2017 по 01.08.2020 є неможливим, з підстав спливу строку позовної давності. У відзиві зазначено, що відповідач дійсно є власником нежитлових приміщень у печерському районі місті Києва, а саме: - нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м ; - нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 33,2 кв.м. В обґрунтування відзиву вказано, що між нею та іншими підприємствами укладені відповідні договори на електропостачання, водопостачання та водовідведення та інші необхідні для утриманні її нежитлових приміщень, проте жодного договору між відповідачем та позивачем (Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва») ніколи не укладалося. Більше того, ніяких послуг вії позивача вона не отримувала, що підтверджує відсутність у додатках до даного позову будь-яких договорів, актів виконаних робіт, виставлених рахунків за будь-які роботи чи послуги, замовлення на будь-які роботи чи послуги, які були б зі узгоджені чи мною підписані 21.12.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив в якій позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та викладено обставини аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Позивач, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про місце дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, у відповіді на відзив просив проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимогу повному обсязі з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що розпорядженням Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 20.09.2013 року №509 «Про перезакріплення майна, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації» передбачено здійснення перезакріплення об?єктів житлового фонду разом з вбудованими нежилими приміщеннями з балансів комунальних підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс», «Печерська брама», «Хрещатик» та «Печерськжитло» на баланс комунального підприємства «Дирекція з управління нежитловим фондом і Печерського району м. Києва», яке згідно до розпорядження Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №48 від 28.01.2015 року перейменовано в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва». Судом встановлено та визнається відповідачкою, що вона [PERSON] є власником нежитлових приміщень у Печерському районі місті Києва, а саме: - нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м ; - нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 33,2 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №341275282 від 02.08.2023 та №341275005 від 02.08.2023 (а.с. 7-8,17-18 ) Нарахування за надані послуги здійснюються, враховуючи витрати Підприємства, на умовах чинного договору. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території був опублікований у випуску газети «Хрещатик» від 14.07.2015 року №99 (4695) (ст. 6-7) як договір приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язання. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків ї правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц. Користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених Постановою КМУ №45 від 24 січня 2006 року Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року №572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] , як власниці нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 33,2 кв.м., відповідно до якого за період із листопада 2017 року по 01 серпня 2023 року заборгованість становить 10 612,37 грн. Крім того, позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] , як власниці нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., відповідно до якого за період із вересня 2017 року по 01 серпня 2023 року заборгованість становить 16288,98 грн. При цьому, відповідач заперечуючи проти вказаної заборгованості не надає суду належних доказів, що вона у встановленому чинним законодавством порядку відмовилася від послуг, які надавались їй позивачем, посилання на те, що між нею та іншими підприємствами укладені відповідні договори на електропостачання, водопостачання та водовідведення та інші необхідні для утриманні її нежитлових приміщень не спростовують розміру заборгованості визначеного позивачем і доказів укладання інших договорів на утримання житлово-комунальних послуг відповідачем надано не було. Спростовуючи розрахунок заборгованості позивача, відповідач не надає іншого розрахунку, чи квитанції, із яких би вбачалось відсутність у відповідача заборгованості. Із наданого повідомлення по особовому рахунку відповідача станом на 01.08.2023 року у відповідача утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги за період із 01.09.2017 року по 01.08.2023 року та з 01.11.2017 по 01.08.2023 на загальну суму 26 901, 35 грн., Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг не виконувала, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносила. Доказів того, що такі послуги відповідачу не надавались, що вона не користувалась наданими послугами, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, а саме із вересня 2017 року по серпень 2023 року та з листопада 2017 по серпень 2023 суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання відповідача, яке викладено у відзиві про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності позивачем заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв`язку з необґрунтованістю самої позовної вимоги. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з липня 2017 року по вересень 2023 року є обґрунтованими та доведеними. Проте, наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги по нежитловому приміщенні [ADDRESS] , за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року у зв`язку із пропуском позовної давності, про що заявлено відповідачем, а тому стягненню підлягає заборгованість, станом на 01.08.2023 року, як просить позивач, яка утворилась за період з серпня 2020 року по 31 липня 2023 року у загальному розмірі 7218,44 грн. Також, наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги по нежитловому приміщенню [ADDRESS] , за період з листопада 2017 року по серпень 2020 року у зв`язку із пропуском позовної давності, про що заявлено відповідачем, а тому стягненню підлягає заборгованість, станом на 01.08.2023 року, як просить позивач, яка утворилась за період з серпня 2020 року по 31 липня 2023 року у загальному розмірі 5 533,12 грн. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову судовий збір в розмірі 1272,21 грн. (47,40% від 2 684, 00 грн.) підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial