Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

20.08.2021 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.01.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира була придбана у [PERSON] за 148112 грн., які останній отримав до підписання договору. 26.03.2019 року Комунарський районний суд м.Запоріжжя ухвалив заочне рішення у справі № 333/710/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно якого суд витребував від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] за тих підстав, що квартира була продана невідомими особами по підробленому паспорту. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2019 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального провадження. 09.12.2020 року ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя провадження у справі № 333/710/18 закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] . Із державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 27.06.2019 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. був посвідчений договір купівлі-продажу квартири, реєстровий номер 1142, за яким [PERSON] продав належну позивачу квартиру [ADDRESS] громадянину [PERSON] (відповідачу по справі), який змінивши замки на вхідній двері квартири, вселився у неї та продовжує мешкати у житлі. Позивач [PERSON] вважає, що був незаконно, проти його волі, позбавлений власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого права. 25.08.2021 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 17.09.2021 року ухвалою суду відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 13.10.2021 року ухвалою суду зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамулу Н.Г. надати на адресу суду належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 27.06.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1142, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , та документи, що стали підставою для укладення цього договору. 09.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 07.12.2021 року на адресу суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Хамули Н.Г. надійшли копії витребуваних документів. 19.08.2022 року на адресу суду від представника [PERSON] адвоката Концура О.О. надійшло клопотання про повернення у стадію підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння; клопотання про залишення без руху позовної заяви [PERSON] по вказаній справі, а також клопотання про поновлення [PERSON] процесуального строку на подання відзиву на позов [PERSON] та про витребування доказів. Крім того, 19.08.2022 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] та зустрічний позов. У відзиві представник [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] , зазначивши, що у грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна (квартири) з незаконного володіння [PERSON] , в якому вказав, що восени 2014 року втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома йому особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з [PERSON] договір-купівлі продажу квартири (справа №333/7107/18). У судовому засіданні було встановлено, що законний власник квартири [PERSON] не підписував договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , а тому квартира вибула з його володіння внаслідок злочину, тобто проти його волі. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 13.11.2019 року ухвалою суду вказане заочне рішення було скасовано та призначено підготовче судове засідання. 09.12.2020 року провадження у справі №337/7107/18 закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] . Таким чином, обставини вибуття майна (квартири) із володіння [PERSON] проти його волі у судовому засіданні не спростовані на засадах змагальності сторін, натомість матеріали кримінального провадження №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року містять беззаперечні докази, що останній не підписував договір купівлі-продажу квартири із [PERSON] . При укладенні з відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року, [PERSON] діяв як єдиний та повноправний власник квартири, права якого було поновлено судом у законний спосіб, а тому вибуття майна (квартири) з його володіння відбулося з його волі, що унеможливлює витребування майна у добросовісного набувача. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтований тим, що 27.06.2019 року між останнім та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. Під час укладання договору було встановлено, що вказана квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району 12.03.2012 року та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року по справі №333/7107/18. Вказаним рішенням було констатовано, що восени 2014 року [PERSON] втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири. Зазначене, окрім іншого, підтверджується обставинами, які встановлені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке зареєстровані в ЄРДР слідчим СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 27.05.2015 року за №12015080040002448 за ч.3 ст.190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . При цьому, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 було скасоване, провадженні у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна чужого незаконного володіння закрите зв`язку зі смертю позивача [PERSON] . З огляду на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 05.01.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. є недійсним у зв`язку з відсутністю внутрішнього волевиявлення учасника правочину, а саме: [PERSON] , на його вчинення. Тому, [PERSON] у своїй зустрічній заяві просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 05.01.2025 року між [PERSON] та [PERSON] визнати недійсним та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Ухвалою суду від 02.09.2022 року клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про повернення до стадії підготовчого провадження задоволено, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.09.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про залишення без руху позовної заяви [PERSON] до [PERSON] третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння. 26.09.2022 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення, обґрунтування яких останній зазначив, що 05.01.2015 року [PERSON] , внаслідок шахрайських дій, був незаконно позбавлений права власності на квартиру, оскільки договір укладався з використанням підробленого паспорту останнього. Позивач за первісним позовом ( [PERSON] ) володів майном на підставах, які не визначені законом. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається права на витребування свого майна віл добросовісного, однієї з яких є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідач за первісним позовом вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] останній діяв як єдиний та повноправний власник квартири, права якого було поновлено судом у законний спосіб, а тому вибуття майна (квартири) з його володіння відбулося з його волі, що унеможливлює витребування майна у добросовісного набувача. 28.09.2022 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами представника відповідача, зазначивши, що заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння скасоване, а ухвалою вказаного суду від 09.12.2020 року провадження у вказаній справі закрито, тому він вважає, що відпала підстава для реєстрації за [PERSON] права власності на спірну квартиру, а всі подальші правочини є недійсними та не можуть породжувати ніяких правових наслідків. На теперішній час не доведено, що відчуження [PERSON] на користь [PERSON] спірної квартири відбувалося шахрайським шляхом, проте повторне відчуження [PERSON] тієї ж квартири на користь [PERSON] є незаконним, що дає підстави для звернення останнього до винних осіб за відшкодуванням збитків, що завдані таким відчуженням. 29.09.2022 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно справі єдиний номер №333/5806/21 (провадження №2/333/734/22). Того ж дня, 29.09.2022 року ухвалою суду: витребувано з архіву Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу №333/7107/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування з чужого володіння; зобов`язано начальника СВ ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надати суду матеріали кримінального провадження №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою [PERSON] за ч.3 ст.190 КК України; зобов`язано директора Державного архіву Запорізької області надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1. 17.10.2022 року на адресу суду від представника [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останній зазначає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] оспорює договір від 05.01.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , проте він не є учасником цього договору та його права не порушуються, оскільки вказаний договір укладений ще до виникнення будь-яких відносин [PERSON] з [PERSON] , та на відмінність від договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року, на підставі якого останній просить визнати за собою право власності на квартиру, не є нікчемним. Позивачем за зустрічним позовом не наведено жодного доказу того, що волевиявлення [PERSON] , як законного власника, на відчуження спірної квартири [PERSON] не було. Матеріали кримінального провадження №12015080040002448, на які посилається [PERSON] , не є достатніми доказами, оскільки досудове розслідування не закінчено, остаточного рішення суду з цього приводу не винесено, у зв`язку з чим твердження останнього про те, що оскаржуваний договір був підписаний іншою невстановленою особою, що нібито свідчить про відсутність волевиявлення [PERSON] на відчуження квартири, є хибним. 20.10.2022 року на адресу суду від Державного архіву Запорізької області надійшло повідомлення №06-07/1282 від 19.10.2022 року про те, що нотаріальна справа щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.01.2015 року на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили. 25.10.2022 року до суду від представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що наявність договору купівлі-продажу від 05.01.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який не визнаний в установленому порядку недійсним, за наявності законного набуття цієї квартири [PERSON] , порушують права останнього, у тому числі в частині можливості законної реалізації [PERSON] його прав, свідчать про його власний інтерес та про право на оскарження вказаного провадження. Органами досудового розслідування у кримінальному провадженні №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року встановлено та доведено, що від імені [PERSON] діяла невідома особа, яка використала його паспорт шляхом вклеювання іншої фотокартки. На думку позивача за зустрічним позовом матеріали нотаріальної справи приватного нотаріуса Гармашова Г.М. щодо оформлення правочину з набуття [PERSON] у власність спірної квартири та матеріали судової справи 333/7107/18 також містять докази відсутності волевиявлення [PERSON] на продаж спірної квартири. 20.01.2023 року ухвалою суду повторно зобов`язано начальника СВ ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надати суду матеріали кримінального провадження №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою [PERSON] за ч. 3 ст. 190 КК України; зобов`язано директора Запорізького обласного державного архіву надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1. 09.02.2023 року на адресу суду від Запорізького обласного державного архіву надійшли витребувані судом документи. 10.03.2023 до суду від начальника СВ Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області Подлужнього О.Ю. надійшли матеріали кримінального провадження №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Ухвалою суду від 22.05.2023 року було закрито підготовче провадження по об`єднаній цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Хамула Н.Г. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гармашов Г.М. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру та призначено розгляд справи по суті. Того ж дня, 22.05.2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] про залишення без розгляду позову [PERSON] по вказаній об`єднаній цивільній справі. Ухвалою суду від 21.06.2023 року зобов`язано начальника Державної прикордонної служби України надати суду інформацію про те, чи перетинала кордон України [PERSON] 04.09.2023 року ухвалою суду зобов`язано директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України надати інформацію чи проводилась судово-почеркознавча експертиза по кримінальному провадженню №12015080040002448, предметом якої було дослідження підписів та почерку [PERSON] , якщо так, то направити належним чином засвідчену копію висновку експерта. 19.09.2023 року до суду від директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України Каркоцького І. надійшла відповідь №19/108/5-18948-2023, в якій зазначено, що облікові матеріали по виконанню експертиз за 2015-2016 роки знищені по закінченню строків зберігання, у зв`язку з чим у них відсутня можливість надати вичерпну та достовірну інформацію з приводу порушеного питання. За обліковими матеріалами 2017-2023 років запитувана експертиза на виконання установи не надходила, на виконанні не перебуває. 01.11.2023 року ухвалою суду зобов`язано начальника Відділу поліції №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області надати на адресу суду усі у наявності матеріали кримінального провадження №12015080040002448, відомості про яке внесені до ЄРДР 27.05.2015 року за фактом шахрайського заволодіння квартирою [PERSON] за ч. 3 ст.190 КК України, крім тому №1. 24.11.2023 року на адресу суду від ВП №4 Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь №14063/45/-03-2023, в якій повідомлено, що всі наявні в СВ ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області матеріали кримінального провадження були направлені до суду 10.03.2023 року, тобто в 1 томі. В судовому засіданні представник позивача\~по первісному\~позову (відповідача\~по зустрічному\~позову)\~ [PERSON] \~первісний позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] Додатково пояснив, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Гармашовим О.В. Під час судового розгляду справи останній підтвердив, що підписував договір саме [PERSON] . Приватний нотаріус зазначив, що [PERSON] був з бородою і його обличчя відповідало фотографії, вклеєній у паспорт на ім`я останнього. Також, в судовому засіданні надавала пояснення ріелтор [PERSON] , яка підтвердила, що [PERSON] з власної волі переїхав у село Дніпропетровської області та добровільно готувався після правочину. Під час досудового розслідування не встановлено, що спірна квартира вибула через шахрайські дії, позва волею [PERSON] . З витребуваних копій матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.01.2015 року, вбачається, що на фотокартці копії паспорту зображено саме [PERSON] . Також [PERSON] зазначив, що [PERSON] (донька [PERSON] ) під час свого допиту у судовому засіданні зазначила, що фотографія чоловіка з бородою це фотографія, на якому зображений її батько, а інша фотографія чоловіка без бороди вона не знає кому належить. [PERSON] після того як їй була надана копія фотографії чоловіка з бородою (з матеріалів нотаріальної справи [PERSON] ) зазначила, що на ній зображений [PERSON] . Представник відповідача\~по первісному\~позову (позивача\~по зустрічному\~позову)\~ [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, зазначивши, що на фотографії з копії паспорта, який використано для надання 10.10.2014 року нотаріусом Куропятніковою Ю.В. довіреності на ім`я [PERSON] на право представництва його інтересів, зображено не [PERSON] , а невідому особу. Саме на підставі вказаної довіреності [PERSON] отримав дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] індексний номер:29023426 від 05.11.2024 року. Тобто для укладення договору купівлі-продажу від 15.01.2015 року нотаріусом [PERSON] були використані документи, що отримані у незаконний спосіб, шляхом підробки паспорта [PERSON] . Також пояснив, що увесь цей час документи на квартиру були у доньці останнього [PERSON] . Крім того, допитаний у кримінальному провадженні [PERSON] пояснив, що після придбання квартири планувалось її продати, оскільки вона потребувала ремонту. Тобто у [PERSON] не було наміру жити в спірній квартирі. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Приватний нотаріус\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Хамула Н.Г. до зали судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Приватний нотаріус\~Запорізького нотаріального\~округу Гармашов\~Г.М. 05.06.2024 року до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. За клопотанням представника [PERSON] [PERSON] судом під час розгляду справи були допитані свідками [PERSON] та приватний нотаріус Гармашов Г.М., а за клопотанням [PERSON] була допитана свідком донька [PERSON] [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працювала ріелтором в агентстві нерухомості «Власник». [PERSON] звернулася до неї як до ріелтора в 2014 році за послугою, а саме: продати будинок та купити однокімнатну квартиру своєму онуку [PERSON] . Вона наприкінці 2014 року на стовпі зірвала оголошення про те, що продається квартира за адресою: [ADDRESS] . Після цього вона разом з [PERSON] зв`язалися по телефону з дівчиною, потім як виявилося з племінницею [PERSON] , та пішли дивитися вказану квартиру. Житло було в занедбаному стані, газ відключений за несплату, тому зійшлися на ціні 13\~000 доларів. Наступного дня [PERSON] прийшов з племінницею до агентства, де оформили попередній договір та дали завдаток в розмірі 1\~000 доларів. Вона перевірила документи на квартиру її трохи збентежило, що був дублікат свідоцтва про право власності на житло, тому вона звернулася до відділу приватизації районної адміністрації по Комунарському району, щоб переконатися, що з документами все гаразд. У вказаному відділі підняли документи, в яких були ксерокопії паспорту, що були надані під час отримання свідоцтва права власності та під час отримання дублікату вказаного документу. На фотокартках була одна й та сама людина. 05.01.2015 року до приватного нотаріуса [PERSON] приїхали [PERSON] , племінниця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона. Перед укладанням договору [PERSON] повідомив, що він продасть квартиру та поїде до племінниці під Київ доживати свою старість. Вона спитала у нього чому він їде до племінниці жити, а не до дітей, на що останній відповів, що у нього є донька, однак про неї він нічого говорити не хоче. Приватний нотаріус Гармашов Г.М. перед підписом договору купівлі-продажу квартири запитував у [PERSON] чи розрахувались з ним та чи не має він ніяких претензій, на що останній відповів позитивно. Після укладання вказаного договору купівлі-продажу, приблизно через 3 місяці, вона випадково на вилиці побачила, що [PERSON] сидить на біля під`їзду будинку, де розташована спірна квартира. На її питання,чого він там знаходиться, останній відповів, що племінниця його ввела в оману, забрала грошові кошти та вивезла на якусь дачу, тому він повернувся до будинку. В 2019 році їй зателефонувала [PERSON] (бабуся [PERSON] ) і повідомила, що в спірній квартирі нові власники, які там роблять ремонт. Остання пішла писати заяву в поліцію, однак по невідомим причинам відомості до ЄРДР внесені не були. [PERSON] весь цей час перебував на військовій службі та брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області. Під час судового засідання [PERSON] було показано фотознімок копії паспорту [PERSON] (чоловіка з бородою) з нотаріальної справи [PERSON] , яка впізнала останнього, зазначивши, що саме він приходив до нотаріуса [PERSON] як власник спірної квартири та продав житло [PERSON] 04.09.2023 року у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на початку року (але якого саме не пам`ятає), приблизно 4-5 січня, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, запам`ятався продавець, оскільки він був кремезний, колоритний, з довгим сивим волоссям та бородою. Сумнівів про те, що саме він зображений на фотокартці паспорту, який йому надали, в нього не було. Перед підписом договору запитав у продавця квартири чи розрахувались з ним та чи не має він ніяких претензій. Вказаний чоловік відповів що усі умови виконані (гроші отримав). Під час укладання договору купівлі-продажу він робить копії документів сторін, у т.ч. паспортів. Через декілька місяців до нього прийшов представник поліції та спитав чи він посвідчував договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15.01.2015 року, повідомивши що є заява доньки, що її батько [PERSON] не укладав цей договір. Коли він підняв матеріали нотаріальної справи, а саме копії паспорта на ім`я [PERSON] , та спитав у поліцейського чи [PERSON] зображений на фотокартці, працівник поліції відповів, що це він. Після цього, він повідомив, що саме чоловік з фотографії у нотаріальній справі укладала договір на спірну квартиру. Відеокамери у приміщенні нотаріальної контори не було, при вході дійсно була табличка «Увага відеоспостереження», але для того, щоб мінімізувати наміри людей для шахрайства, так як відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» на той час заборонялося це робити. Представники поліції зверталися для того, щоб вилучити ці відеоплівки, однак він відповів, що у нього їх немає. Під час судового засідання [PERSON] було пред`явлено копії фотографії (чоловіка без бороди), на що свідок він зазначив, що саме цей чоловік був продавцем спірної квартири. 01.11.2023 року у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її батьком. З урахуванням способу життя останнього та його вік вона станом на 2014-2015 р.р. документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала батькові, зберігала у себе вдома - у м. Києві. Коли вона дізналася, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою батька, а останнього кудись вивезли для подальшого проживання, вона відразу звернулася до поліції у м. Запоріжжі, де були внесені відповідні відомості до ЄРДР. У подальшому, під час розслідування було встановлено, що її батько нікому не продавав свою квартиру, тому вона вважає, що у січні 2015 року [PERSON] спірним житлом заволодів шахрайським шляхом. В матеріалах кримінального провадження є докази підроблення фотокартки на паспорті. 26.03.2019 року рішенням суду витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , після чого вказана квартира нею (як представником [PERSON] ) була продана [PERSON] . Свідок також зазначила, що у матеріалах справи є дві копії паспорта на ім`я її батька. Фотографія з чоловіком з бородою це фотографія [PERSON] . При пред`явленні свідку фотознімку з паспорта громадянина України чоловіка з бородою (копія паспорта з нотаріальної справи [PERSON] ) остання впізнала на ній свого батька. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив таке. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~житло № [NUMBER] ,\~виданого 12.03.2012\~року районною\~адміністрацією Запорізької\~міської ради\~по Комунарському\~району,\~власником квартири [ADDRESS] власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.03.2012 року. 05.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу-квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Гармашовим А.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1. Того ж дня, 05.01.2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно. 27.05.2015 року [PERSON] (донька [PERSON] ) звернулася до Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення, а саме: 05.01.2015 року невідома особа при укладенні цивільно-правової угоди, шахрайським шляхом заволоділа квартирою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . За вказаними даними слідчий Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вніс відомості до ЄРДР за ч.3 ст.190 КК України (кримінальне провадження №12015080040002448). 20.12.2017 року [PERSON] зареєструвався у спірній квартирі. 20.12.2018 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про витребування на свою користь від останнього квартири за адресою: [ADDRESS] (справа 333/710/18). Заочним рішення від 26.03.2019 року у вказаній справі суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] та витребував зазначене житло з підстав, що квартира вибула з володіння власника ( [PERSON] ) не з його волі, що є підставою для витребування квартири від добросовісного набувача. 10.05.2019 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно. 27.06.2019 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Хамулою Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1142. Того ж дня, 27.06.2019 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру у Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13.11.2019 року заочне рішення у справі № 333/710/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] було скасовано та призначено розгляд справи в порядку загального провадження. [INFO] [PERSON] помер. 09.12.2020 року ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя провадження у вказаній справі закрито у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №249671232 за [PERSON] зареєстровано на праві приватної власності спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року. \~ \~ \~ \~ Щодо позовної вимоги [PERSON] про витребування майна Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі № 6-54цс17). За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2110/15-ц та № 522/2201/15-ц (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18, відповідно). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору, укладеного 05.01.2015 року між ним та [PERSON] , який на цей час не визнаний недійсним та не є нікчемним. У подальшому, спірне майно вибуло з володіння [PERSON] у зв`язку з прийняттям 26.03.2019 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя заочного рішення, тобто під час вказаного судового процесу [PERSON] не приймав участь і не був обізнаний певний час про існування такого рішення суду. Таким чином, у [PERSON] майно вибуло не з його волі. До [PERSON] право власності на спірне житло перейшло на підставі відплатного договору купівлі-продажу від 27.06.2019 року між останнім та [PERSON] , який фактично не мав права його відчужувати (у зв`язку із скасуванням заочного рішення суду та подальшого закриття провадження у цивільній справі), про що відповідач по первісному позову не знав і не міг знати, тобто [PERSON] є добросовісним набувачем. Отже, між [PERSON] та [PERSON] відсутні договірні відносини і спірне майно у власності останнього перебуває не на підставі договору, укладеного з власником ( [PERSON] ), тому на підставі встановлених фактичних даних вважаю, що в даному випадку можливо застосувати вимоги ч.1 ст.388 ЦК України та задовольнити первісний позов в частині витребування майна. Доводи представника відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) [PERSON] про те, що спірне майно не може бути витребуване у [PERSON] , оскільки він є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна є безпідставними та суперечать положенню п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, згідно з яким, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом, то таке майно можна витребувати й у добросовісного набувача. Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20). Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним Позивач по первісному позову просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року, проте, на думку суду, такий спосіб захисту не приведе до відновлення прав та інтересів [PERSON] , за захистом яких він звернувся до суду, виходячи з такого. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17,\~ від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі\~№ 569/17272/15-ц. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Вказаний висновок зазначений у Постанові Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 530/1995/18 (провадження № 61-697св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 463/5896/14-ц зроблено висновок, що цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. В даному випадку вважаю, що договір, укладений 27.06.2019 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] про продаж квартири за адресою: [ADDRESS] є нікчемним, враховуючи таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Отже, продавцем за договором може виступати особа, що є власником товару. Це випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст. 317 ЦК України про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 27.06.2019 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , продала спірну квартиру, враховуючи, що заочним рішенням від 26.03.2019 року суд задовольнив позовні вимоги [PERSON] та витребував це житло у [PERSON] . Водночас, вказане заочне рішення суду було скасовано рішенням суду від 13.11.2019 року, тобто фактично [PERSON] станом на 27.06.2019 року не міг розпоряджатися квартирою, так як йому вона не належала. Отже, аналізований у справі договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції (позову про захист права від порушень, не пов`язаних з позбавлення володіння), тобто одночасне застосування статей\~216\~і\~338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2017 року у справі № 6-2723цс16 та узгоджуються з правовими висновками у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18 та Верховного Суду України\~від 30.11.2016 року у справі № 756/14448/14-ц. Враховуючи, що [PERSON] було заявлено вимогу, яка є неефективною (визнання договору купівлі-продажу недійсним від 27.06.2019 року), а належним захистом його прав є віндикаційний позов, тому суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позову в частині визнання вказаного договору недійсним. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у пункті 7.27 постанови від 16 червня 2020 року у справі\~№ 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). \~Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили,\~щодо\~права власності на це майно (пункт 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).\~Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У\~разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18). В даному випадку, рішення суду від 26.03.2019 року, за яким право власності перейшло до [PERSON] у подальшому 13.11.2029 року було скасовано, тобто фактично право власності на спірне майно повернулося до [PERSON] , а цим рішенням суд витребує майно від [PERSON] на користь останнього і воно у разі набрання законної сили є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Тому, наявність цього рішення суду, що набрало законну силу, та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2019 року, вважаю в даному випадку повною мірою захистить права [PERSON] як власника спірного майна. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] [PERSON] у своїй позовній заяві просив суд визнати договір продажу від 05.01.2015 року недійсним та визнати право власності на спірну квартиру. При цьому, позивач за зустрічним позовом зазначив, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені слідчим СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 27.05.2015 за №12015080040002448 за ч.3 ст.190 КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] встановлено, що восени 2014 року [PERSON] втратив свій паспорт громадянина України та 05.01.2015 року невідома особа, яка діяла на підставі підробленого паспорту, від його імені уклала з [PERSON] договір-купівлі продажу квартири. З огляду на викладені обставини, позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що вказаний договір є недійсним у зв`язку з відсутністю внутрішнього волевиявлення учасника правочину, а саме: [PERSON] , на його вчинення. Згідно з частиною першою\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі\~ст. 202 ЦК України\~правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини п`ятої\~\~ст. 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~За правилом ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Під час судового розгляду суд дослідив матеріали кримінального провадження №№12015080040002448 та встановив, що відомості до ЄРДР були внесені слідчим Комунарського РВ ЗМУ ГУМС в Запорізькій області Сазоновим В.В. 27.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358, ч.3 ст.190 КК України. Підставою для внесення вказаних відомостей до ЄРДР стала заява [PERSON] від 27.05.2015 року. Під час свого допиту [PERSON] зазначила, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала її батьку [PERSON] після смерті її матері у 2008 році. Саме вона займалася питаннями приватизації вказаної квартири на [PERSON] . Так як останній зловживає спиртними напоями, тому усі оригінали документів на житло зберігалися у неї за місцем проживання у м. Києві. 25.05.2015 року їй подзвонив двоюрідний брат її батька [PERSON] , який повідомив, що необхідно приїхати та розібратися з квартирою [PERSON] , так як з неї сторонні особи виносять меблі і там щось відбувається. 27.05.2015 року, коли вона приїхала до Запоріжжя, то у спірній квартирі виявила батька, який зазначив, що до нього приходить якась дівчина, яка його кормить, у зв`язку з чим він їй передав свою пенсійну картку. [PERSON] також стверджував, що він квартиру нікому не продавав. У подальшому, вона дізналася, що квартира була продана 05.01.2015 року [PERSON] на підставі підроблених довіреностей. Допитаний потерпілим по вказаному кримінальному провадженню 17.01.2018 року [PERSON] пояснив, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] він проживав усе своє життя. Після смерті його матері у 2008 році він приватизував квартиру на себе, але усі документи на житло зберігалися у його доньки [PERSON] у м. Києві. Він зловживав спиртними напоями і до нього дуже часто у квартиру приходили різні люди. Одного разу він познайомився з жінкою [PERSON] , віком 22-23 роки, яка почала приходити до нього у гості та приносити їжу. У подальшому остання обіцяла у його квартирі зробити ремонт та залишитися проживати однією сім`єю (він, [PERSON] та її донька). У кінці грудня 2014 року [PERSON] попрохала передати їй свій паспорт, що він і здійснив. У січні 2015 року він з [PERSON] їздили до ЖЕУ, де остання вирішувала якісь питання. У саме приміщення ЖЕУ заходила тільки [PERSON] . Також, у січні 2015 року він [PERSON] віддавав свою пенсійну картку, щоб остання зняла звідти грошові кошти у сумі 200 грн., що і було здійснено: [PERSON] йому віддала і гроші і картку. У липні 2015 року [PERSON] запропонувала пожити у приватному будинку біля р. Дніпро, на що він погодився, у зв`язку з чим була перевезені меблі з його квартири. 10.06.2015 року його [PERSON] відвезла в район Леваневського у м. Запоріжжі, де залишила проживати у якомусь будинку з чоловіком на ім`я [PERSON] . 19.07.2015 року [PERSON] йому повідомив, що йому необхідно зустрітися з [PERSON] , яка його чекає на зупинці громадського транспорту. Проте, коли він туди направився, то нікого не було і він поїхав до себе додому на [ADDRESS] , але попасти до житла не зміг, так як у нього були замінені замки на дверях. Станом на січень 2018 року він проживає у с. Глухе, Дніпропетровської області у будинку, куди його привезла [PERSON] . [PERSON] він не знає і йому квартиру він не продавав. Відсутність внутрішнього волевиявлення учасника правочину може бути підтверджена певними засобами доказування до яких, в тому числі, відноситься і проведення експертизи. З метою перевірки показань [PERSON] судом досліджувалися матеріали кримінального провадження на предмет призначення почеркознавчої експертизи. Було встановлено, що постановою слідчого Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Сазонова В.В. 18.04.2016 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, до проведення якої залучено експертів Запорізького НДЕКЦ МВС України. Водночас, матеріали кримінального провадження №12015080040002448 не містять висновку судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 04.09.2023 року директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України зобов`язано надати інформацію чи проводилась судово-почеркознавча експертиза по кримінальному провадженню №12015080040002448, предметом якої було дослідження підписів та почерку [PERSON] . Проте, 19.09.2023 року до суду від директора Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру України Каркоцького І. надійшла відповідь №19/108/5-18948-2023 від 18.09.2023 року, в якій зазначено, що облікові матеріали по виконанню експертиз за 2015-2016 роки знищені по закінченню строків зберігання, у зв`язку з чим у них відсутня можливість надати вичерпну та достовірну інформацію з приводу порушеного питання. За обліковими матеріалами 2017-2023 років запитувана експертиза на виконання установи не надходила, на виконанні не перебуває. Враховуючи наведене, в матеріалах кримінального провадження №12015080040002448 не було виявлено жодної проведеної експертизи, яка б могла встановити той факт, що підпис на договорі належить не продавцю квартири [PERSON] а іншій особі. Водночас, суд звертає увагу, що під час витребування матеріалів кримінального провадження суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя Фунжиєм О.А. 20.02.2020 року ці матеріали кримінального провадження перебували у 2 томах. У 2023 році слідчим були суду надані матеріали лише в одному томі, а при повторному запиту кримінального провадження начальник слідчого підрозділу вказав, що інші матеріали відсутні. Також, під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що 10.10.2014 року приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. була посвідчена довіреність від імені [PERSON] за якою він уповноважив третю особу [PERSON] представляти його інтереси щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном та інше представництво. Того ж дня, 10.10.2014 року приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. була посвідчена довіреність від імені [PERSON] за якою він уповноважив третю особу [PERSON] представляти його інтереси у суді та інше представництво. Відповідно до відповіді заступника начальника управління з питань державної реєстрації Абрамова Д.О. №852-2-10/02-09-34 від 09.12.2015 року, 30.10.2014 року у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції зареєстровано заяву про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , яка була подана [PERSON] , що діяв на підставі довіреності №2525, виданою приватним нотаріусом Куропятніковою Т.М. 10.10.2014 року. Водночас, судом встановлено, що під час пред`явлення документів на отримання вказаних довіреностей використовувався паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , де на фотографії перебував чоловік без бороди. Відповідно до показань свідка [PERSON] , чоловік без бороди не був її батьком, тобто [PERSON] . Отже, судом встановлено, що документи на право власності на спірну квартиру було отримано невідомими особами з використанням довіреностей, отриманих за допомогою паспорту на ім`я [PERSON] з фотографією, на якій не було зображено останнього. 20.01.2023 року ухвалою суду зобов`язано директора Запорізького обласного державного архіву надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 05.01.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1. Після надходження вказаних матеріалів, судом встановлено, що на копії паспорту громадянина України зображено саме [PERSON] . Тобто, 05.01.2015 року під час купівлі-продажу спірного майну був присутній саме [PERSON] , що і підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Сторони вказаного правочину в присутності нотаріуса серед іншого підтвердили, що укладання цього договору відповідає їх інтересам, волевиявлення їх є вільним і усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають їх реальній домовленості, у них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно цього договору і жодних зауважень, доповнень до цього договору не мають. Згідно із оспорюваним договором, сторони підтвердили, що вони розуміють українську мову і володіють нею в обсязі, достатньому для розуміння суті цього договору, який підписується ними добровільно. Одночасно стверджують, що однаково розуміють значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать їх особисті підписи на договорі. Суд критично відноситься до показань, наданих свідком [PERSON] під час судового розгляду та досудового розслідування, а також наданих [PERSON] , так як вони не є логічними з точки зору обставин в них зазначених та можливості встановлення осіб, які нібито займалися продажем квартири у січні 2015 року. Так, свідок [PERSON] зазначила, що 27.05.2015 року вона приїхала до [PERSON] та виявила, що квартира останнього продана шахрайським шляхом, тому того ж дня 27.05.2015 року були внесені відомості до ЄРДР. А [PERSON] стверджує, що [PERSON] у липні 2015 року запропонувала йому пожити у будинку, на що він погодився (спочатку його відвезли в район Леваневського у м. Запоріжжі, а потім у с. Гірне Дніпропетровської області) і з нею тримав зв`язок аж до січня 2018 року. Тобто, після того, як були внесені відомості до ЄРДР [PERSON] , яка зі слів [PERSON] і брала у нього паспорт, банківську картку і їздила до ЖЕУ (тобто особа, яка вочевидь займалася підготовкою документів для правочину), надавала останньому житло до січня 2018 року. Крім того, в даному випадку [PERSON] є зацікавленою особою, так як саме вона продавала (по довіреності) спірну квартиру [PERSON] , а свідки [PERSON] та [PERSON] \~не мають\~жодної заінтересованості\~у справі.\~ Суд також не бере до уваги обставини, встановлені заочним рішення у справі №333/710/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно якого суд витребував від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] за тих підстав, що квартира була продана невідомими особами по підробленому паспорту. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто учасники мають право посилатися на зміст судового рішення, що набрало законної сили, у якому відповідні обставини зазначені як установлені. Однак, судом встановлено, що вказане заочне рішення було скасоване ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2019 року. Враховуючи наведене, дія преюдиції припинилася, оскільки судове рішення скасовано в установленому порядку. Таким чином, під час судового розгляду жодними доказами не було встановлено, що не [PERSON] , а інша особа підписувала договір купівлі-продажу 05.01.2015 року. На думку суду, в даному випадку внутрішнє волевиявлення продавця [PERSON] було спрямоване на настання реальних правових наслідків продажу квартири [ADDRESS] , доказів, які б спростовували зазначені обставини, позивачем за зустрічним позовом не надано. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги [PERSON] , оскільки він не надав жодного доказу на підтвердження підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Враховуючи те, що позовна вимога про визнання права власності на квартиру за позивачем за зустрічним позовом є похідною від вимоги про визнання недійсним договору - купівлі продажу квартири, вона також задоволенню не підлягає. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial