Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким визнати житловий будинок загальна площа 76.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2041094307233, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га, кадастровий №0723355300:01:001:0579, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1507432007233, що розташовані за адресою: [ADDRESS] - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та відповідача, [PERSON] . Визнати, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності з наступною державною реєстрацією на (одну другу) частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами загальною площею 76.5 кв.м, житлова площа 43.1 кв.м, опис - А-1 житловий будинок, а прибудова, 5-1 господарська будівля, В-1 господарська будівля, №1 огорожа, №2 ворота, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2041094307233, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , залишивши за відповідачем, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на (одну другу) частину зазначеного нерухомого майна. Визнати, в порядку поділу спільного майна подружжя, за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності з наступною державною реєстрацією на (одну другу) частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,15 га, кадастровий №723355300:01:001:0579, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1507432007233, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , залишивши за відповідачем, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на (одну другу) частину зазначеного нерухомого майна. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що за період перебування в зареєстрованому шлюбі з 11.12.2007 по 24.05.2021 за спільні кошти сторін було побудовано житловий будинок із господарськими спорудами та будівлями на земельній ділянці розміром 0,15 га. Право власності на дане нерухоме майно зареєстроване за відповідачкою. На досудовому рівні врегулювати спір про поділ майна не виявилося можливим, оскільки відповідачка постійно заперечує щодо його поділу. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідачка відзиву на позов та заперечень чи письмових аргументів, пояснень та міркувань не надала. Рух справи в суді, вирішення заяв та клопотань. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 02 квітня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду з примірником матеріалів позову відповідачка отримала 11 квітня 2024 року. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що з 11 грудня 2007 року по 24 червня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією рішення Любомльсського районного суду Волинської області від 24 травня 2021 року у справі № 163/555/21, яке набрало законної сили 24 червня 2021 року. Під час перебування сторін у шлюбі відповідач у порядку приватизації зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] , що стверджується випискою з рішення № 4/6 Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №357211894 від 06.12.2023. За період перебування сторін у шлюбі ними було побудовано на вказаній земельній ділянці житловий будинок, право власності зареєстровано 21.02.2020, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 357211894 від 06.12.2023. Відомостей про неналежність житлового будинку до особистої приватної власності матеріали справи не містять та відповідачем не спростовано. Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності, зокрема, права спільної сумісної власності одного із співвласників нерухомого майна. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Надані позивачем товарні чеки не беруться судом до уваги, оскільки оплата за будівельні матеріали здійсненна після розірвання шлюбу. Застосовані норми права, мотиви та висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підстави для звільнення від доказування в даній справі не встановлені (ст. 82 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Втім, відповідач не виконав покладений на нього обов`язок доказування обставин, необхідних для спростування зазначеної вище презумпції, підстави для звільнення від доказування в цій частині відсутні, у зв`язку з чим суд в цій справі виходить із спільності права власності подружжя на нерухоме майно, відносно якого спір розглядається в даній справі. За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). Спірний будинок був побудований під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Таким чином, позивачу належить 1/2 частини права власності спірної земельної ділянки. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, за проведення автотоварознавчого дослідження вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved