Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

05.03.2024 року до суду звернувся позивач, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», представник позивача Грибанов Д.В., з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. 07.03.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 08.03.2024 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.05.2024 року. Відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість: за кредитним договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року в сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. Та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 26 жовтня 2020 року [PERSON] уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір за № P07.23746.007121521. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 07072023 відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу, за цим договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року в сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року в сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачем надані письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що позивач не є кредитором за укладеним договором та не передав ні суду , ні йому додної додаткової угоди з його прізвищем, іменем та по батькові.. На думку відповідача витяг з договору фактрингу не є належним доказом. Наданий позивачем розрахунок не підтверджує наявність заборгованості. він не був повідомлений про зміну кредитора, а підписання договору не означає безспірності його умов. Заперечує правомірність нарахування комісії, оскільки остання не є платою за послуги банку.. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2020 року [PERSON] уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір за № P07.23746.007121521. Кредитний договір укладений шляхом підписання сторонами документу «Договір кредиту та страхування № P07.23746.007121521 від 26.10.2020 року» та паспорту споживчого кредиту, що підтверджується копіями кредитного договору та паспорта споживчого кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договори раніше не оспорювалися та не визнавалися судом недійсними. Тому посилання позивача на те. що підписання договору не свідчить про безспірність його умов суд вважає безпідставним, оскільки з ч асу укладення договору позивач не вчинив жодної дії на оспорення вищевказаного кредитного договору, чи окремих його положень. Крім того позивач підписав не лише вищевказаний кредитний договір, ай паспорт споживчого кредиту. таким чином погодився із сумою кредиту, розміром відсотків за користування кредитом та комісією. Також позивачем надана згода ПАТ «ІДЕЯ БАНК» на доступ до своєї кредитної історії. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Частино 2 ст. 6 ЦК України, передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Таким чином позивач підписавши кредитний договір, паспорт споживчого кредиту, згоду на доступ до його кредитної історії, прийняв умови довгору та взяв на себе обов`язки щодо їх виконання, оскільки укладений договор не оспорив. Не ставив питання щодо його розірвання Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним з відповідачем кредитним договором, а саме надала відповідачеві кредит за договором № P07.23746.007121521 у розмірі 24410,00 грн. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , порушував умови укладених Договорів, зокрема не надавав своєчасно та в повному банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов укладених договорів та графіку повернення платежів, погодженому в паспорті кредиту. В зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року в сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. Доводи відповідача. що розрахунок заборгованості не є належним доказом підтвердження та розміру його заборгованості суд вважає безпідставними. Оскільки, Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином відповідач в свою чергу повинен довести відсутність у нього заборгованості за кредитним договором, або що така заборгованість є в меншому розмірі, але крім заперечень будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості за укладеним кредитним договором суду не надав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України - Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1052 ЦК України - У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. В укладеному кредитному договорі, та в паспорті кредиту сторонами погоджені умови щодо розміру та видів відсотків за користування кредитами та розмір комісії. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитами, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання та сплатив заборгованість за укладеними кредитними договорами суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України - Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також судом встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги № 07072023 від 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» первісний кредитор передає (відступає) новому Кредиторові свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває прав вимоги до Первісного кредитора за кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором, що підтверджується копією договору. Відповідно до ст. 214 ЦК України - До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 516 ЦК України - Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 07072023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача: за кредитним договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року в сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. З реєстру № 2 до вищевказаного договору факторингу чітко вказано, що до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором Р07.23746.007121525 від 25 жовтня 2020 року. Тому доводи відповідача. про те. що позивачем не надані докази, що право вимоги, що перейшло до позивача. відноситься саме до нього, і що позивач є неналежним позивачем - суд вважає безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України - Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові. А може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок відповідає правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18). Таким чином у позивача виникло право вимоги до відповідача за кредитними договором № P07.23746.007121521 від 26 жовтня 2020 року до відповідача як у правонаступника первісного кредитора. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та погоджених сторонами відсотків за укладеним кредитним договором. Тому у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення і стягнення з відповідача [PERSON] , на користь позивача заборгованості за укладеним кредитним договором у сумі 37698,53 грн., яка складається з наступного: - 20\~953.02 грн. заборгованість за основним боргом; - 7\~807,66 грн. заборгованість за відсотками; - 8 937.85 грн. заборгованість за комісією. Так як позивачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача, та які б підтверджували повернення позивачеві наданих грошових коштів, або вказували, що заборгованість відповідача перед позивачем має менший розмір. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved