Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

27 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем спільного господарства не ведуть. Їх шлюб існує формально, оскільки близько 9 років проживають окремо один від одного. Посилаючись на те, що збереження сім`ї та примирення між ними не можливе, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 28 квітня 2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 266. Позивач в\~судове засідання\~не з`явився,\~про дату,\~час та\~місце проведення\~судового засідання\~повідомлений належним\~чином,направив до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Свої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 28 квітня 2007 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець села Бугаївка Глобинського району Полтавської області, Україна та [PERSON] , [INFO] , уродженка села Пустовійтове Глобинського району Полтавської області, Україна зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції, актовий запис № 266 (а.с.7). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 19 вересня 2007 року (а.с.8). Сторони не проживають як сім`я, на протязі тривалого часу сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, та інтересам їхньої неповнолітньої дитини суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, відповідно до ч. 9\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2-ї групи, звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За правилом частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Відповідач у даній справі не звільнений від сплати судового збору. При цьому, відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви не майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої\~статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024, враховуючи визнання позову відповідачем, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 605,60 грн. Крім того, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір, однак останній звільнений від сплати судового збору, суд повертає позивачу судовий збір в сумі 1073,60 грн, як помилково сплачений.

Outcome: approved