Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивований тим, що10.12.2021 року позивач з відповідачкою уклали договір про виховання та утримання дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиною Н.І. Відповідно до умов даного даговору [PERSON] з відповідачкою погодились, що їхній син після їхнього розірвання шлюбу буде проживати разом із батьком, а мати після розірвання шлюбу проживатиме окремо від батька та дитини, що за домовленістю батьків неможе вважатись перешкодою для реалізацією матір`ю прав і обов`язків з виховання та утримання дитини(пункт договору № 4). Згідно пункту 6 договору після припинення між батьками шлюбних відносин мати зобов`язується приймати спільну і рівну участь у її вихованні, за наступного графіку узгодженого між батьками . Пунктом 12 договору встановлений обов`язок матері сплачувати щомісячно на утриманнядитини аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації та повномаштабним вторгненням на територію України смт Комишани Херсонського району Херсонської області було окуповане. Соф"ія попросилась до [PERSON] проживати, у зв`язку із чим вони жили разом протягом одного місяця. У подальшому відповідачка, познайомившись із солдатами армії російської федерації, покинула їхнє місце проживання, покинула сина та знову почала вести аморальний розгульний спосіб життя. Її не цікавив психологічний та фізіологічний стан їхньої дитини, вона не приходила і не телефонувала. Після 5-ти місяців окупації російськими загарбниками, йому разом з дитиною, у липні 2022 року, вдалось виїхати до неокупованої території України у зв`язку із чим він опинився у м. Хмільнику Вінницької області. Відповідачка не приділяє уваги дитині у день її народження, на свята, вихідні дні, оскільки не вітає її, не телефонує до неї, жодного разу не приїжджала до неї від початку повномаштабного вторгнення і початку масштабної війни, подарунків не передає, коштів не надсилає. Мати сина разом з ними не проживає, коштів на утримання сина не надає, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його здоров`ям, розвитком, що стало підставою для звернення до суду з питань позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 29.03.2024 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано орган опіки та піклування Хмільницької міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 28.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача надали суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши веб-сайт, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 10) встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23.12.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.13). З довідки відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради від 04.03.2024 року № 08-74/295, вбачається, що переселенець [PERSON] , [INFO] який проживає в [ADDRESS] , проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] . За даною адресою мама - [PERSON] , [INFO] не проживає(а.с.14). З довідки закладу дошкільної освіти № 7 від 01.03.2024 року № 01-34/14, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує ЗДО № 7 з липня 2023 року по теперішній час. Вихованням, навчанням та здоров`ям [PERSON] займається тато - [PERSON] , [INFO] .. Мама - [PERSON] , [INFO] , в садочок не з`являлася та вихованням сина не займалася.(а.с. 15). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Хмільницької міської ради, рішення № 259 від 19.04.2024 року позбавлення [PERSON] , [INFO] ,я батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] , є доцільним та буде в інтересах дитини. Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина - [PERSON] , [INFO] ,знайшов своє підтвердження, оскільки відповідачка впродовж тривалого часу не цікавиться його життям, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з сином, тобто фактично відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання сина та свідомого нехтування своїми обов`язками. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Хмільницької міської ради, оскільки такий висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи,а також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина, що відповідатиме інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дітей суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] ., є особою працездатного віку, має обов`язок утримувати дитину, яка проживає з батьком, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь батька - позивача аліментів на утримання сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 180, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто у даній справі з 29.03.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved