Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

У грудні 2020 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11132455000 від 26.03.2007 р. та процентам в розмірі 10501,31 доларів США станом на 25.11.2020 року, також позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що ПАТ «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24.11.2018 р. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») та [PERSON] уклали Договір про надання споживчого кредиту №11132455000\~від 26.03.2007\~р. Відповідно до умов вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в сумі 25000 доларів США, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кошти не пізніше 26.03.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1, 1.2. Кредитного договору). В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору прийнята порука [PERSON] згідно Договору поруки № П/11132455000 від 26.03.2007 р. Всупереч умов Кредитного договору [PERSON] не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі не погашення простроченої заборгованості\~про дострокове повернення кредиту. Однак, відповідачі вимоги не виконали, заборгованість не погасили у повному обсязі. Станом на 25.11.2020 р. заборгованість за кредитним договором становить 10501,31 доларів США, з яких: 9621,64 дол. США\~- заборгованість за кредитом, 850,21 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних, що нарахована з 26.03.2020 р. по 31.10.2020 р.; 29,46 дол. США - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00 % річних за період з 27.03.2020 р. по 31.10.2020 року. Порушення відповідачами зобов`язань по укладеному Договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до суду із відповідним позовом. 31.08.2022 року відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» цивільну справу № 643/19991/20 було направлено до Октябрського районного суду м. Полтави для подальшого розгляду. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.02.2023 року позовну заяву АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 14.02.2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Полтавського апеляційного суду вказану вище ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 15.08.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2023 року вказану цивільну справу передано на розгляд Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року цивільну справу за позовом АТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Фрунзенського районного суду м. Харкова. 09.01.2024 р. вказана цивільна справа надійшла в провадження судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С., та ухвалою судді від 10.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 05.02.2024 р. задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 13.02.2024 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пекареніна А.А., в якому представник просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що пунктом 2.2. Договору поруки №П/11132455000 від 26.03.2007 визначено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10 - й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем Вимогу про погашення простроченої заборгованості направлено [PERSON] 30.09.2020 (вих. 24-1- 01/852). Вимога про погашення простроченої заборгованості [PERSON] направлена позивачем також 30.09.2020 (вих. 24-1-01/853), тобто Кредитор не переконавшись у тому, що Боржником не буде виконане зобов`язання відповідно до Договору про надання споживчого кредиту №11132455000 від 26.03.2007 того ж дня направив вимогу Поручителю. Відповідне суперечить умовам зазначеного Договору поруки та порушує права [PERSON] , як Поручителя. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідачів направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень. Однак, листи направлялися лише з повідомленням, а не цінними листами (з описом вкладення). Тобто, позивач надсилав на адресу відповідачів листи, однак у зв`язку з відсутністю опису і сторони, і суд позбавлені можливості достовірно встановити, що дійсно було банком направлено відповідачам, та чи є листи, надіслані на адресу відповідачів саме вимогами про дострокове повернення кредитних коштів. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 11.1-11.2 Кредитного договору, і такий порядок позивач не дотримав. За Кредитним договором не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки Банк не дотримав установлений порядок дострокового повернення коштів, не направив вимогу про таке повернення. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України Банк до суду першої інстанції не надав належних і допустимих письмових доказів на підтвердження того факту, що він направив досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, а наявні у справі докази не є достатніми для такого висновку, оскільки виходячи з принципів розумності, добросовісності та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, за відсутності опису вкладення неможливо пересвідчитися, що письмова вимога Банку дійсно була направлена боржнику. З матеріалів справи видно недоведеність факту надсилання позивачем вимог обом відповідачам саме вимоги про дострокове погашення заборгованості. Позивач реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання позову до суду. Отже, позивачем було надіслано на адресу поручителя будь-яких повідомлень (вимог) про дострокове повернення коштів за кредитними договорами з моменту настання терміну погашення кожного чергового платежу, тому відсутні зміни строку виконання основного зобов`язання, а, відтак, строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо відповідної частини таких заборгованих платежів, які були стягнуті судом з основного боржника, є таким, що сплив, тобто, договір поруки слід вважати припиненими у розумінні ст. 559 ЦК України щодо вищевказаної частини основного зобов`язання. \~ \~ \~ \~26.02.2024 до суду надійшла відповідь на відзив представника АТ «Укрсиббанк», в якій представник просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилався на те, що умовами кредитного договору передбачений альтернативний порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту, а тому твердження відповідача [PERSON] про те, що така вимога повинна направлятись обов`язково цінним листом з описом вкладення є безпідставним. Направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником, поручителем обов`язок із дострокового повернення кредиту. Також, твердження відповідача [PERSON] про надіслання інших за змістом листів, а не вимог про дострокове повернення кредитних коштів, є лише припущенням, а відповідно до приписів чинного законодавства, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, відповідач [PERSON] у своєму відзиві стверджує, що кредитор не переконавшись в тому, що боржником не буде виконане зобов`язання за кредитним договором, того ж дня, 30.09.2020 направив вимогу поручителю. АТ «Укрсиббанк» зазначає, що умовами договору поруки, а саме п.2.2 передбачено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання поручителем в на 10 день з дати відправлення йому такої вимоги. Також, п.п.1.3-1.5 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною. Причини невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором ніяким чином не можуть впливати на невиконання поручителем зобов`язань за договором. Оскільки, всупереч умов кредитного договору позичальник припинив здійснювати своєчасні платежі в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах протягом тривалого часу, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором, позивач відправив відповідачам вимоги про усунення порушень кредитного договору та у разі непогашення простроченої заборгованості - про дострокове повернення кредиту. Законодавством, як і умовами укладених договорів не передбачено заборону одночасного направлення вимоги про усунення порушення кредитного договору та у разі неусунення дострокове повернення всієї суми кредитних коштів. У зв`язку з тим, що умови основного договору було порушено позичальником, позивач з метою захисту своїх прав та з метою досудового врегулювання спору направив вимоги на адреси відповідачів у порядку, встановленому договорами. Також, представник посилався на те, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем [PERSON] з порушенням строків, а тому його слід залишити без розгляду. 05.03.2024 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив представника [PERSON] аналогічні відзиву на позов. Так, представник посилався на те, що у відповіді на відзив позивач вказує, що Договором передбачений альтернативний порядок надіслання вимоги про дострокове повернення кредиту. Пунктом 11.2 Договору про надання споживчого кредиту №11132455000 передбачено, що повідомлення (вимога) (передбачена п. 11.1 зазначеного Договору) направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу позичальника. Відтак, позивач мав альтернативу вибору способу надсилання вимоги: 1) листом (цінний з описом та повідомленням про вручення); 2) кур`єром на адресу позичальника. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не скористався жодним з визначених в Договорі способів. Як наслідок позивачем недотримано Порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, передбачений пунктами 11.1-11.2 кредитного договору. Отже, додана до позовної заяви форма 103 взагалі не є доказом надсилання будь якої кореспонденції. Зазначене свідчить, що позивачем не приведено жодного належного доказу надсилання вимоги [PERSON] . Відповідне суперечить умовам Договору поруки та порушує права відповідача, як Поручителя. Ухвалою суду від 07 березня 2024 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому у засіданні представник позивача адвокат Демчук О.В., приймаючи участь у судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пекаренін А.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов та запереченнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання відзиву підлягає задоволенню за таких підстав. Положеннями ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до положень ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Шевченко Г.С. від 10.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі. Як вказує у клопотанні про поновлення строку на подання відзиву представник [PERSON] адвокат Пекаренін А.А., 26.01.2024 року він ознайомився з матеріалами справи. Даних про отримання [PERSON] чи її представником копії ухвали суду про відкриття провадження раніше, ніж 26.01.2024 року, матеріали справи не містять, тому суд приходить до висновку, що відзив на позовну заяву надійшов до суду з дотриманням строків, встановлених ст. 178 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» (поточне найменування з 24.11.2018 р. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСИББАНК») та [PERSON] уклали Договір про надання споживчого кредиту №11132455000\~від 26.03.2007 р. Відповідно до умов кредитного договору Позивач надав Відповідачу [PERSON] кредит (грошові кошти) в сумі 25000 доларів США, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кошти не пізніше 26.03.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1, 1.2. Кредитного договору). Згідно п. 5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12,00% річних в порядку, встановленому п.1.3.1 Кредитного договору. Розмір процентної ставки може бути змінений. Проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надана банком позичальнику і яка ще не повернута останнім у власність банку відповідно до умов договору. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки №П/11132455000 від 26.03.2007№ П/11132455000 від 26.03.2007 р. Відповідно до п.1.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій передбачені основним договором. За п.1.4. Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах та в строки, передбачені вищезазначеним кредитним договором. Натомість, відповідач\~ [PERSON] ,\~всупереч умов кредитного договору, в процесі користування кредитними коштами, не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам за користування кредитними коштами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач [PERSON] станом на 25.11.2020 року має заборгованість у розмірі 10501,31 дол. США: 9621,64 дол. США - заборгованість за кредитом; 850,21 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26.03.2020 року по 31.10.2020 року; 29,46 дол. США заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27.03.2020 року по 31.10.2020 року. При цьому, позивач звертається до суду з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором за вимогою банку. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга\~статті 627 ЦК України\~у редакції\~Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України\~у вказаній редакції). Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої\~статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Споживчий кредит\~- це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції). 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів\~Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється\~Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також\~Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла-шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~зі змінами, передбаченими\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11\~зазначеного Закону\~у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у цій справі. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що кредитні правовідносини, які виникли між сторонами мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. На підтвердження направлення вимог про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором позивачем надано копії вимог\~від 30 вересня 2020 року та списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих. Разом із тим, позивачем не надано суду ні конвертів, які повернулися не врученими (з пояснень представника Банку, наданих у судовому засіданні), ні опису вкладення. Тому неможливо встановити, яка кореспонденція дійсно була направлена банком позичальнику та поручителю, враховуючи що доказів вручення таких вимог відповідачам матеріали справи не містять. Умовами кредитного договору було передбачено порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, зокрема цінним листом з описом та повідомленням про вручення, або доставкою кур`єром (пункт 11.2), однак позивач не надав належних доказів виконання зазначених вимог, при цьому відсутні також докази отримання таких вимог адресатами, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині другій\~статті 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, враховуючи те, що згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Визначаючи розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, суд керується розрахунком заборгованості, наданим банком, враховуючи, що він не оспорюється відповідачами. Відповідно до частини четвертої\~статті 559 ЦК України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Строк, передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Ураховуючи, що у договорі поруки, укладеному на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, не встановлено строку її дії, при цьому порядок погашення кредиту визначено щомісячними платежами, а строк повернення усієї суми кредиту не настав,\~строк пред`явлення вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитних договорів вносити періодично, слід обчислювати з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Іншими словами, за змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 84), від 03 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 63), а також від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (пункт 40). Суд зауважує,\~що відповідно\~до частини\~четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Ураховуючи розрахунок простроченої заборгованості за кредитним договором, а також встановлений судом факт невиконання позичальником належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд вважає за можливе визначити суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя за відповідною частиною основного зобов`язання, строк виконання якого на час звернення до суду із цим позовом настав і прострочення не перевищувало шести місяців. Відповідно до частин першої, четвертої\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що умовами пункту 1.2.2\~кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 26 березня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. Договору. При цьому, якщо термін повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку терміном повернення кредиту вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Як вбачається з графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Договору про надання споживчого кредиту, Позичальник зобов`язується кожного місяця повертати Банку суму кредиту у терміни, передбачені наступним графіком, а саме - 26 числа кожного календарного місяця строку кредитування. Останній черговий платіж за кредитним договором сплачений 28 лютого 2020 року. Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» подана до суду 11 грудня 2020 року. Ураховуючи наведене, в солідарному порядку з позичальника та поручителя підлягають стягненню прострочені платежі за період з 26 серпня 2020 року по дату подання позову - за кредитним договором. Згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором, розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з позичальника та поручителя, складає: 2576,22 доларів США - за простроченим тілом кредиту, 200,37 доларів США - за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26.08.2020 року по 31.10.2020 року, 14,33 доларів США - за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27.08.2020 року по 31.10.2020 року. З метою уникнення подвійного стягнення однієї і тієї ж заборгованості з позичальника, суд зауважує, що з позичальника підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту, процентами за користування кредитом, процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за мінусом зазначених вище сум, які стягуються в солідарному порядку. Таким чином, з [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11132455000 від 26 березня 2007 року, а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 988,86 доларів США, за процентами за користування кредитом за ставкою 12,00% річних за період з 26.03.2020 року по 31.10.2020 року у розмірі 557,75 доларів США, за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін за ставкою 12,00% річних за період з 27.03.2020 року по 31.10.2020 року у розмірі 15,13 доларів США. Згідно частини 1 статті 141\~ЦПК України судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача [PERSON] на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1254,95 грн. (28,16 %), а з відповідача [PERSON] - 592,19 грн. (13,29%). На підставі викладеного,

Outcome: partial