Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

02.05.2024 [PERSON] (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що вищевказане домоволодіння було придбане сторонами у період шлюбу і відноситься до типу робітничих дворів, головою якого станом на 15.04.1991 був Відповідач, за яким відповідно до рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25.03.2024 визнано право власності на 1/2 частину вищевказаної нерухомості. У свою чергу, Позивачка, яка отримала у державного реєстратора відмову у проведенні реєстрації її права власності у зв`язку з відутністю правовстановлюючого документу на будинок, також звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на належну їй частину будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 02.05.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 28.05.2024. Сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому Позивачка заявлені вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити; Відповідач вимоги позову визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, відзиву на позов не подав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, зокрема у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали позову, враховуючи відсутність відзиву на позов та позицію Відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому засіданні. Так, у судовому засіданні встановлено, що Позивачка та Відповідач з 02.06.1984 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Виходячи з довідки, виданої Григорівським старостинським округом Бахмацької міської ради від 05.12.2023 №408, в будинковолодінні, яке розташоване в [ADDRESS] та відносилось до робочих дворів, станом на 15.04.1991 були зареєстровані та проживали: [PERSON] (голова двору), його дружина [PERSON] , а також їх діти - [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Згідно з технічною документацією на вищевказану нерухомість, зокрема з технічною характеристикою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, вказаний житловий будинок та більша частина господарських споруд були побудовані протягом 1985-1989 років (а.с.12, 13-15). З копії довідки від 27.11.2023 №865, виданої КП «Прилуцьке МБТІ», вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не зареєстроване (а.с.11). Згідно з повідомленням відділу «Центр надання адміністартивних послуг» Борзнянської міської ради від 26.04.2024 №1345, Позивачці було відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану нерухомість (а.с.20). Згідно з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 25.03.2024 у справі №728/3721/23 за позовом [PERSON] до Бахмацької міської ради Чернігівської області, [PERSON] про визнання права власності, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у цивільній справі №6-145цс13, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 №5-24/26, а згодом вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 №69. Згідно із зазначеними вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. Отже, з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що домоволодіння, яке відносилось до робочих дворів і право власності на 1/2 частину якого Позивачка просить визнати за собою, набуте сторонами у період шлюбу. При цьому, запис про вказане домоволодіння наявний у погосподарській книзі, однак правовстановлюючі документи на спірну нерухомість у Позивачки відсутні. Відповідно до ст.22 КпШС України, який був чинний на момент виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно з ч.1 ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Також, відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, Позивачка має право на 1/2 частину спірної нерухомості, оскільки, виходячи з матеріалів справи, набула її у період шлюбу з Відповідачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за Позивачкою права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved