Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Сидор А.В. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів. В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначає, що [PERSON] був клієнтом АТ «Державний ощадний банк України» та мав у цьому банку відкритий рахунок [NUMBER] . Пояснює, що станом на 22.07.2023 року баланс цього рахунку становив 2,00 грн. Вказує, що цього дня сторонніми особами було здійснено ряд несанкціонованих транзакцій через втручання в систему онлйн-банкінгу «Ощад 24/7» та викрадено з його рахунків такі суми кредитних коштів: - 22.07.2023 року о 16:13 год - 9547,50 грн, включно з комісією 283,99 грн; - 22.07.2023 року о 16:13 год. на суму 17038,77 грн, включно з комісією 506,92 грн; - 22.07.2023 року о 16:14 год. на суму 9849,00 грн, включно з комісією 293,02 грн. Пояснює, що жодних сповіщень, повідомлень або запитів на дозвіл на проведення транзакцій позивачу від банку не надходило. Вказує, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпеки банківських рахунків позивача йому було заподіяно істотну шкоду на загальну суму 37337,93 грн. 22.07.2023 року позивач звернувся на гарячу лінію Ощадбанку, оскільки це був вихідний день і звернутися особисто до відділення банку не було можливості. 24.07.2023 року, у перший робочий день, він звернувся до відділення Ощадбанку № 10016/060 з вимогою повернути зняті зловмисниками кошти та до поліції із заявою про викрадення коштів з його рахунку. Зазначає, що відповіді від банку на своє звернення не отримав, та банк почав нараховувати відсотки за користування кредитом, якого він не брав (станом на 02.01.2024 року загальна сума кредитної заборгованості - 34103,45 грн). Для того, щоб погасити цю заборгованість, позивач вніс на цей кредитний рахунок кошти в сумі 8692,24 грн. Вказує, що позивач не повідомляв стороннім особам вразливих платіжних даних, тому списання коштів відбулося без його вини, до незаконних списань у нього не існувало кредитної заборгованості взагалі. Внаслідок незабезпечення відповідачем безпеки банківських рахунків позивача, його права як споживача банківських послуг було порушено, заподіяно майнової шкоди у виді незаконного списання наявних на його рахунках коштів, виникнення кредитної заборгованості та подальшого неправомірного зарахування банком коштів у рахунок погашення цієї заборгованості, що виникла не з вини позивача. Крім того, зазначає, що позивачу не видавався примірник договору при відкритті кредитного рахунку, а на адвокатський запит від 08.12.2023 року від банку відповіді не надійшло. В обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що протиправна поведінка банку, яка проявлялася у неналежному наданні позивачу банківських послуг, незабезпеченні безпеки його банківських рахунків від дій зловмисників, невжиття жодних заходів, спрямованих на запобігання підозрілим операціям з рахунком, які вчинялися без відома та дозволу його власника, недбале подальше ставлення банку до звернень позивача та непроведення внутрішнього службового розслідування за фактом його звернення до банку з приводу вчинених незаконних транзакцій, ненадання відповіді за результатом розгляду його звернення та за адвокатським запитом, заподіяння в такий спосіб матеріальної шкоди завдала позивачу значних душевних страждань та переживань, призвела до погіршення фізичного та емоційного самопочуття, зниження працездатності, втрата великої суми коштів викликала стан відчаю, адже ці кошті складали сімейний бюджет позивача. Враховуючи викладене, позивач просить суд: - визнати недійсними, безпідставними, як такі, що були вчинені не за розпорядженням та без дозволу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , банківські операції (транзакції) по рахунку [NUMBER] , які відбулися: 22.07.2023 року о 16:13 год. на суму 9547,50 грн, включно з комісією 283,99 грн; 22.07.2023 року о 16:13 год. на суму 17038,77 грн, включно з комісією 506,92 грн; 22.07.2023 року о 16:14 год. на суму 9849,00 грн, включно з комісією 293,02 грн; - визнати кредитну заборгованість по рахунку [NUMBER] безпідставною і такою, що виникла не з вини [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, 01001) повністю анулювати кредитну заборгованість [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , по кредитному рахунку [NUMBER] (станом на 15.01.2024 року заборгованість складала 34103,45 грн); - зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, 01001) припинити нарахування [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відсотків, а також будь-яких інших штрафних санкцій та комісій за кредитною заборгованістю по рахунку [NUMBER] ; - зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, 01001) повернути [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , безпідставно списані банком кошти на погашення заборгованості по кредитному рахунку [NUMBER] в сумі 8692,24 грн; - стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , пеню у розмірі трьох відсотків за кожний день прострочення банком зобов`язання з повернення коштів в сумі 38854,31 грн; - стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ 00032129, юридична адреса: вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, 01001) на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , компенсацію моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. 08.02.2024 року від представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Кравченко Н.О. через АТ «Укрпошта» до суду надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що 01.03.2018 року [PERSON] підписав з АТ «Ощадбанк» заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), внаслідок чого беззастережно приєднався до вказаного Договору в редакції, яка на день підписання заяви розміщена на Інтернет-сторінці банку. Пояснив, що позивачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах у приміщенні банку та надано платіжну картку типу «Mastercard Debit Standart» «Моя картка» та пін-конверт до неї. На виконання п. 6.3 блоку 6 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 01.03.2018 року позивачу встановлено кредитний ліміт на суму 3000 грн, який у подальшому 02.07.2018 року було збільшено до 9500 грн та 02.11.2020 року до 36500 грн. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами становить 38 процентів річних. Максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн. Вказав, що позивач погодився з наданням йому кредитної лінії, підписавши відповідну заяву про приєднання, здійснював операції з використання кредитних коштів, не використав своє право на відмову. Щодо транзакцій по переказу коштів від 22.07.2023 року з карткового рахунку позивача зазначив, що вхід у мобільний додаток «Ощад 24/7» відбувся коректно з підтвердженням біометрії або кодом доступу та використанням фінансового номера телефону [PERSON] ( [NUMBER] ). Проведені операції у мобільному додатку «Ощад 24/7» також були підтверджені біометрію або кодом доступу, що встановлюється при першому вході у мобільний додаток. Крім того, у поясненнях до банку від 25.07.2023 року позивач вказав, що 22.07.2023 року, переглядаючи Фейсбук, натрапив на оголошення про Е-підтримку, відкрив його та натиснув кнопку «Отримати». Саме після цього з його рахунку почали списуватися кошти. Згідно з електронним повідомленням Департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ Ощадбанк від 29.01.2024 року, [PERSON] під час оформлення допомоги вказав 4 останні цифри номера своєї карти, чим і скористалися шахраї. Таким чином, можна зробити висновок, що позивач скористався фішинговим сайтом, як різновидом шахрайством в інтернеті, метою якого є викрадення конфіденційної електронної інформації, що спричинило втрату коштів. Крім того, [PERSON] повідомив банк, що втрачав свій мобільний телефон та відновлював номер телефону. Враховуючи, що вхід до «Ощад 24/7» відбувся коректно, а платіжні операції були підтверджені або біометрією, або кодом доступу, відповідач вважає, що очевидним є той факт, що позивачем розголошено стороннім особам інформацію, яка надала змогу ініціювати платіжні операції та поклала на позивача ризики збитків від виконання таких операцій, крім того, витяг з ЄРДР від 24.07.2023 року містить інформацію про таємне викрадення невідомою особою коштів з особистої банківської картки [PERSON] . Вищевикладене спростовує інформацію [PERSON] про здійснення переказу коштів з його карткового рахунку без його участі. Оскільки Банком не були порушені права та законні інтереси [PERSON] , у тому числі не завдано і моральних втрат, то і підстави для відшкодування моральної шкоди Банком відсутні (а.с. 46-75). 15.02.2024 року від представника позивача адвоката Сидор А.В. найшла через підсистему «Електронний суд» відповідь на відзив, у якій вказано, що у своєму відзиві представник відповідача підтвердив, що самого тексту Договору Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивач не підписував, і що перед підписанням Заяви про приєднання № 926277 від 01.03.2018 року йому не надавали для ознайомлення текст самого Договору. Немає також доказів того, що він ознайомився зі змістом цього Договору на сайті за вказаним веб-посиланням перед підписанням заяви про приєднання. Крім того, представник позивача вважає, що сам по собі факт коректного вводу шахраями вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Окрім того, банк не може достовірно вказати, чи такий коректний вхід відбувся: з підтвердженням біометрії, або кодом доступу, або використанням фінансового номера Позивача. Вважає, що це лише підтверджує той факт, що висновки банку базуються тільки на основі власних припущень. Зазначає, що саме по собі введення позивачем на будь-якому сайті останніх 4-х цифр номера банківської картки не могло призвести до несанкціонованого втручання третіх осіб в систему онлайн-банкінгу «Ощад 24/7» та отримання до неї доступу зловмисниками за умови, якби банк належним чином виконував свої законодавчо визначені обов`язки по забезпеченню безпеки банківських рахунків осіб. Адже ані номер банківської картки, ані частина її номеру, ані номер телефону самі по собі без розголошення чутливих банківських даних (ПІН-коду, CVV-2 коду, паролю, логіну, одноразових паролів для здійснення транзакцій, кодів, строку дії картки, карткового паролю, тощо) не є вразливими платіжними даними у розумінні чинного законодавства України про платіжні послуги. Крім того, пояснює, що запитів на підтвердження списання коштів та проведення транзакцій по рахунку на фінансовий номер позивачу не надходило по жодній із трьох спірних операцій. Позивачу надійшло повідомлення лише по факту списання шахраями коштів після того, як це сталося. Вказує, що позивач не користувався та не встановлював на своєму мобільному пристрої додаток «Ощад 24/7» аж до того моменту, поки йому не прийшли смс-повідомлення про те, що у нього вже списано кошти. Тільки після 16:14 год позивач почав реєструватись в системі «Ощад 24/7» для того, щоб перевірити, що відбувається з його кредитним рахунком і чому надійшли смс-повідомлення про фінансові операції, яких він не здійснював. Тому вважає, що ствердження про те, що будь-які дії вчинялись позивачем з його мобільного пристрою в додатку «Ощад 24/7», є безпідставними. Щодо того, що позивач втрачав свій мобільний телефон та відновлював номер телефону, зазначє, що ані в липні 2023 року, ані безпосередньо 22.07.2023 року в день шахрайського списання коштів, позивач свій телефон не втрачав, а тому вважає, що це не могло призвести до витоку конфіденційної банківської інформації. Вказує, що відповідач не долучив до відзиву будь-яких доказів, які б підтверджували факт втрати позивачем мобільного пристрою в день або незадовго до незаконного списання коштів шахраями (а.с. 17-86). 21.02.2024 року від представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Кравченко Н.О. через АТ «Укрпошта» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що Договір Комплексного банківського обслуговування фізичних осіб клієнту і не потрібно підписувати, оскільки достатньо підписати лише Заяву про приєднання, якою погодитися з фактом ознайомлення з Договором. Вказує, що позивач підписав таку заяву 01.03.2018 року. Крім того, вказує, що позивач розкрив інформацію, що не підлягала розголошенню, оскільки шахраї без дозволу клієнта дізнатися ці дані не могли. Вважає, що позивач порушив умови та правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, а саме, використав фішинговий сайт, внаслідок чого його особисті дані стали відомі стороннім особам, що призвело до незаконного списання коштів з рахунку клієнта. Вважає, що твердження позивача, що «Ощад 24/7» був ним встановлений на мобільний пристрій після спірних транзакцій, не відповідає дійсності. Крім того, факт втарти свого телефону клієнт підтвердив у розмові з оператором Контакт-центру Ощадбанку (а.с. 87-90). 12.06.2024 року від представника позивача адвоката Сидрор А.В. найшла через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких вказано, що 04.06.2024 року на сайті Національного банку України опубліковано повідомлення про те, що: «Національний банк України за результатами здійснення безвиїзного нагляду за додержанням законодавства України про захист прав споживачів фінансових послуг виявив факт порушення вимог законодавства, що регулює діяльність на платіжному ринку, з боку Акціонерного товариства "Державнийощадний банк України" (ЄДРПОУ 00032129). Йдеться, зокрема, про порушення банком вимог законодавства на платіжному ринку щодо застосування посиленої автентифікації користувача під час здійснення електронної взаємодії та отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації відповідно до Закону України "Про платіжні послуги"; обов`язку емітента надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та / або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту, що передбачено Положенням про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164; обов`язку надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів для встановлення правомірності платіжної операції в разі опротестування неналежної платіжної операції платником та/або власником рахунку, встановленого Законом України "Про платіжні послуги" та Положенням 164. У зв`язку з цим Національний банк застосував до АТ "Ощадбанк" захід впливу у вигляді штрафу за порушення вимог законодавства, що регулює діяльність на платіжному ринку, в розмірі 170 тис. грн». Представник позивача вважає, що ця інформація прямо підтверджує доводи, викладені у позовній заяві, оскільки Ощадбанк не забезпечує ані вимоги щодо посиленої автентифікації платіжних транзакцій, ані збереження чутливої індивідуальної облікової інформації, ані не блокує підозрілі та неналежні фінансові операції та не блокує кошти до з`ясування обставин. Вказує, що все це ідентично відбулося і у ситуації з рахунками [PERSON] . Крім того, на спростування аргументів представника відповідача щодо того, що оператор мобільного зв`язку розкриє в рамках цивільної справи відомості по мобільному номеру телефону клієнта банку вказує, що на аналогічні запити оператори з посиланням на норми ст. 31, 32 Конституції України, ст. 162, 163 КПК України та на ст. 8 Конвенції відмовляють у розголошенні абонентських даних та конфіденційної інформації про особу в рамках цивільних проваджень (а.с. 123-133). У судовому засіданні представник позивача адвокат Сидор А.В. позовні вимоги, викладені у позові, підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, оскільки вважає, що відповідачем не доведено, що неправомірні платіжні операції сталися з вини позивача, а саме, що ним було розголошено вразливі платіжні дані. Зазначила, що всі твердження відповідача щодо того, що [PERSON] сам розголосив шахраям такі дані, є лише припущеннями відповідача, які не підтверджуються належними доказами. Вказала, що відповідачем не доведено, що ним, як надавачем платіжних послуг, належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання інформації та умов договору, а також щодо надання позивачу примірників договору про надання платіжних послуг, правил користування платіжним інструментом, тарифів на обслуговування платіжного інструменту, що діяли на дату укладення договору. Пояснила, що Договір, розміщений на сайті, викладено приблизно на 400 сторінках, тому при підписанні Заяви про приєднання клієнт не має можливості перечитати і зрозуміти всі його умови. Зазначила, що позивач стороннім особам повідомив лише чотири останні цифри номеру його картки, ніяких інших даних ним більше не повідомлялося. Оскільки після розголошення лише номера карти з рахунків клієнта шахраї можуть безперешкодно знімати кошти, то очевидно, що відповідачем не забезпечено належної безпеки клієнтів. Крім того, пояснила, що позивач дійсно втрачав телефон і відновлював номер телефону, але ця подія відбувалася задовго до викрадення коштів, а саме, за 2 тижні. Немає ніяких доказів, що це стало підставою для незаконного списання коштів саме 22.07.2024 року. Вказала, що відповідач постійно вказує різні версії з приводу обставин справи: чи вказана ситуація сталася через те, що [PERSON] загубив телефон, чи через те, що відвідував сайт «Є-допомога», чи через те, що розголосив вразливі дані банківської карти. Крім того, відповідачем не було надано відповіді на її адвокатський запит від 08.12.2023 року з приводу дій, які вчинялися в системі «Ощад 24/7» того дня. Вказала, що перше встановлення додатку «Ощад 24/7» о 16:03 год відбувалося саме шахраями і ніяких сповіщень про це [PERSON] не отримував, що підтверджується неправильними введеннями паролю. Він на свій телефон додаток «Ощад 24/7» встановив уже після списання коштів, для того, щоб з`ясувати, що відбувається з його рахунком. Представник відповідача Кравченко Н.О. у судовому засіданні вказала, що вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки винним в розголошенні особистих даних є саме позивач. Вказала, що відповідач припускає, що можливо або втрата телефону, або реєстрація на «Є-допомозі» призвели до того, що шахраї отримали доступ до рахунку позивача. Оскільки шахраям достатньо короткого проміжку часу доступу до телефону, щоб вчинити певні дії. Вказує, що позивач сам розголосив номер своєї карти шахраям, що підтверджується записом розмови з оператором. Пояснила, що по номеру карти можна встановити додаток «Ощад 24/7», тому достатньо повідомити номер карти і можна зареєструватися в додатку, якщо є доступ до фінансового телефону, а телефон знаходився саме у позивача. Пояснює, що якщо позивач повідомив на одному сайті, на іншому сайті свій номер карти, то це дає можливість шахраям вчиняти незаконні дії. Зазначає, що впевнена в тому, що [PERSON] назвав шахраям не тільки номер своєї карти, а що він зазначив і номер з її звороту. Припускає, що позивач дуже швидко хотів отримати «є-допомогу» і тому все повідомив шахраям, тепер має заборгованість. Крім того, пояснює, що якщо клієнт щось не дочитав з умов Договору, це не звільняє його від відповідальності, оскільки він погодився зі всіма умовами, підписавши Заяву. Представник відповідача вказала, що було проведено внутрішнє службове розслідування, за фактом якого стало відомі дані особи, на чиї рахунки здійснено спірні перекази коштів; вказана інформація поліції не повідомлялася. Вказує, що вина позивача в тому, що він розголосив чотири останні цифри номеру карти, тому саме з його вини відбулося незаконне списання коштів. Крім того, вказала, що відповідачем чітко встановлено, що з номеру телефону позивача додаток «Ощад 24/7» встановлювався двічі та що на його номер телефону надсилалися одноразові ідентифікатори, які були введені чи розголошені позивачем стороннім особам. Першого разу додаток встановлено о 16:03, з неправильним введенням паролю з першої спроби, після чого і відбулися списання коштів. А потім уже в подальшому додаток «Ощад 24/7» встановлювався на мобільний телефон позивача ще раз уже після списання коштів. Враховуючи викладене, вважає, що банком не порушувалися права відповідача, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Статтею 278 ЦПК України визначено особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні. Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів із дня його отримання. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.03.2018 року [PERSON] підписав заяву про приєднання № 926277 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) АТ «Ощадбанк» та Заяву на встановлення відновлюваної кредитної лінії (кредиту), у якій викладені умови кредитування. Позивачу встановлено кредитний ліміт на суму 3000 грн, який у подальшому 02.07.2018 року було збільшено до 9500 грн та 02.11.2020 року до 36500 грн. Процентна ставка за Кредитом - фіксована 38 % річних, максимальний розмір кредиту - 250000,00 грн. [PERSON] було надано платіжну картку № [NUMBER] та пін-конверт до неї по рахунку [NUMBER] (у гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт») (а.с. 52-66). 22.07.23 року о 16:13 год. проведено переказ коштів на суму 9547,50 грн, включно з комісією, з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 471097 30010001. 22.07.2023 року о 16:13 год. проведено переказ коштів на суму 17038,77 грн, включно з комісією, з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 471098 30010001. 22.07.2023 року о 16:14 год. проведено переказ коштів на суму 9849,00 грн, включно з комісією, з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 471099 30010001. Здійснення вищезазначених операції з переказу коштів підтверджується наданими позивачем і відповідачем виписками щодо руху коштів за рахунком [NUMBER] (а.с. 17-18, 67-68). З матеріалів справи вбачається, що 25.07.2023 року [PERSON] звернувся до ТВБВ №10016-060 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою щодо несанкціонованого зняття коштів з його рахунку, у якій вказав, що 22.07.2023 року він у Фейсбуці натиснув на оголошенні про Є-підтримку кнопку «отримати», після чого через деякий час на телефон прийшло повідомлення, що з його кредитної карти були зняті кредитні кошти у розмірі 37517,20 грн з урахуванням комісії. Вказав, що пін-код картки та її номер він нікому не повідомляв. Після цього він зателефонував на гарячу лінію банку, заблокував картку та звернувся із заявою про шахрайство до поліції. Просив перевірити інформацію, розібратися із ситуацією та повернути йому кошти (а.с. 70). За заявою [PERSON] від 24.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2023 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження № 12023170580000345 до ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, із заявою звернувся позивач про те, що 22.07.2023 близько 16 години 13 хвилин з його картки невідомою особою таємно були викрадені грошові кошти на суму 37517,20 грн з урахуванням комісії (а.с. 16). Відповідно до листа № 275 від 25.07.2023 року, Філією Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» було направлено до розгляду та опрацювання заяву клієнта про несанкціонований доступ до рахунку та повернення коштів до Департаменту банківської безпеки (а.с. 69-70). 08.12.2023 року представником позивача адвокатом Сидор А. було направлено до АТ «Державний ощадний банк України» адвокатський запит № б/н, у якому вона вказує, що [PERSON] відповіді від банку на своє звернення не отримав, та з метою з`ясування всіх обставин справи в порядку досудової підготовки просила надати інформацію для належного захисту порушених прав та законних інтересів споживача банківських послуг, зокрема, інформацію про всю послідовність дій, які вчинялися в системі онлайн-банкінгу «Ощад 24/7» за рахунком [NUMBER] впродовж 22.07.2023 року (а.с. 09-11). Відповідь на вказаний адвокатський запит у матеріалах справи відсутня. З відповіді на службову записку відділу стягнення Північно-східного регіону управління стягнення заборгованості регіональної мережі департаменту реструктуризації заборгованості та стягнення № 10258/55/5.2-07-2024 від 19.01.2024 року вбачається, що департаментом електронної комерції та платіжних засобів запитувана інформація надана у додатку до вказаного повідомлення. Відповідачем надіслано до суду через АТ «Укрпошта», разом з відзивом, як вказаний додаток, інформацію про те, що дзвінки до контакт-центру здійснювалися з номеру телефону: [NUMBER] : 22.07.2023 року о 15:55 - вихідний автоматичний IVR-дзвінок для відновлення/реєстрації пароля в системі «Ощад 24/7», який був успішно прийнятий, без з`єднання з оператором; 22.07.2023 року вхідний дзвінок, щодо загальної суми заборгованості по кредитній карті, клієнтом повідомлено, що не він здійснював спірні перекази коштів з рахунку № [NUMBER] ; оператор заблокував рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] по причині підозри на шахрайство, та № [NUMBER] по причині втрати; оператор зафіксував відмову від операцій за 22.07.2023 року; заблокував та закрив обліковий запис до системи «Ощад 24/7». Вказано, що з номера телефону [NUMBER] сесії у чат-ботах Ощадбанку відсутні за 2023 рік (а.с. 71-72). Крім того, суд звертає увагу на те, що відзив відповідачем було надіслано на адресу суду поштою (АТ «Укрпошта»), без долучення ніяких електронних файлів. На електронну пошту або через систему «Електронний суд» відзив відповідачем не подавався, тому твердження представника відповідача у судовому засіданні про те, що в суді не відкрився файл, прикріплений до відзиву, не відповідає дійсності, оскільки всі матеріали подані відповідачем у паперовому варіанті і є наявні у матеріалах справи, відповідно до переліку додатків у відзиві. Із звукозапису телефонних розмов [PERSON] ( [NUMBER] ) та оператора гарячої лінії АТ «Ощадбанк», станом на 22.07.2023 року о 17 годині, наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів від 12.03.2024 року, вбачається, що [PERSON] заперечує проведення ним операцій з переказу коштів; вказує, що у системі «Ощад 24/7» він реєструвався для перевірки балансу на рахунку вже після списання коштів; запевняє, що вказував «шахраям» лише чотири останні цифри номеру карти, ніяких інших даних не повідомляв (12 хвилина 28 секунда звукозапису); повідомив, що втрачав кілька тижнів тому мобільний телефон та відновлював номер телефону, на момент дзвінка проблем з сім-картою не виникало, мобільний телефон у нього «на руках»; повідомив, що скористався пропозицією оформити Є-допомогу, де вказав чотири останні цифри номера карти; оператор порадив звернутися клієнту до правоохоронних органів та вказав, що у зв`язку з ситуацією, що склалася, у нього є заборгованість, яку він має сплатити (13 хвилина 50 секунда звукозапису) (а.с.105). Випискою по картковому рахунку [NUMBER] станом на 02.01.2024 року підтверджується нарахування позивачу відсотків за користування кредитом (а.с. 19). З відповіді на запит суду від 12.04.2024 року, наданої 03.05.2024 року заступником начальника СВ ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Бондаренком Д., вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023170580000345 триває, до банківської установи подано клопотання щодо рахунків, на які було перераховано грошові кошти з рахунків [PERSON] (а.с. 115). Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Перед укладанням договору надавач платіжних послуг зобов`язаний надати споживачу інформацію щодо умов надання платіжних послуг, обсяг якої визначений частиною 1 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги». Інформація та умови договору про надання платіжних послуг надаються надавачем платіжних послуг у спосіб, що забезпечує вільний доступ користувача до такої інформації, у належному вигляді, викладені українською мовою. Крім української мови, надавач платіжних послуг за наявності технічної можливості може додатково надати користувачу таку інформацію іншою мовою на вибір користувача. Інформація та умови договору про надання платіжних послуг можуть надаватися шляхом ознайомлення користувача з проектом договору в електронному або паперовому вигляді (без стягнення додаткової плати) або шляхом надання користувачу доступу до публічного (мережевого) ресурсу, на якому розміщений проект договору (частина 2 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги»). Обов`язок доведення, що надавач платіжних послуг належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання інформації та умов договору, передбачені цією статтею, покладається на надавача платіжних послуг (частина 3 статті 30 Закону України «Про платіжні послуги»). Згідно з частиною 4 статті 29 Закону України «Про платіжні послуги» Національний банк України має право встановлювати додаткові вимоги до договорів про надання платіжних послуг. Відповідно до пункту 26 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого Постановою Правління національного банку України від 29.07.2022 № 164 (надалі Постанова НБУ від 29.07.2022 № 164), емітент перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору, тарифами на обслуговування платіжного інструменту та правилами користування платіжним інструментом. Згідно з пунктом 27 Постанови НБУ від 29.07.2022 № 164 емітент зобов`язаний надати користувачу в спосіб, визначений емітентом та користувачем, примірники: 1) договору; 2) правил користування платіжним інструментом; 3) тарифів на обслуговування платіжного інструменту, що діяли на дату укладення договору. Емітент має право надавати користувачу примірники правил і тарифів за допомогою технічних засобів електронних комунікацій. Примірник правил або тарифів, надісланий користувачу за допомогою технічних засобів електронних комунікацій або в інший спосіб, обов`язково має містити дату його відправлення. Відповідно до пункту 29 Постанови НБУ від 29.07.2022 № 164 умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту. Судом встановлено, що відповідачем не доведено, що ним належним чином виконано свої зобов`язання щодо надання інформації та умов договору, а також щодо надання позивачу примірників договору про надання платіжних послуг, правил користування платіжним інструментом, тарифів на обслуговування платіжного інструменту, що діяли на дату укладення договору, а надані відповідачем заяви, підписані [PERSON] , не містять повного викладу правил надання платіжних послуг. Згідно з частинами 1-2 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Відповідно до частини 3 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; ініціювання дистанційної платіжної операції; будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації (частина 4 вказаної статті). Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача (частина 5 вказаної статті). Згідно з частиною 7 статті 68 Закону України «Про платіжні послуги» Національний банк України встановлює своїми нормативно-правовими актами вимоги до: посиленої автентифікації у випадках, визначених цією статтею, а також у випадках, коли надавачі платіжних послуг мають право не вимагати застосування посиленої автентифікації користувача; заходів безпеки, що повинні забезпечувати конфіденційність індивідуальної облікової інформації користувача; здійснення електронної взаємодії між суб`єктами платіжних операцій для цілей ідентифікації, автентифікації, повідомлення та інформування, а також вимоги до заходів щодо забезпечення безпеки під час зазначеної електронної взаємодії. Відповідно до частини 4 статті 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону. Вимоги щодо безпеки платіжних операцій, захисту конфіденційності та цілісності вразливих платіжних даних встановлені Положенням про автентифікацію та застосування посиленої автентифікації на платіжному ринку, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 03.05.2023 №58 (далі - Постанова НБУ №58 від 03.05.2023). У пункті 3 вказаної Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 наведено такі визначення: вразливі платіжні дані - індивідуальна облікова інформація, особисті криптографічні ключі, паролі доступу, коди операцій, інша інформація, що зазначається в платіжній інструкції та за допомогою якої можуть вчинятися несанкціоновані або шахрайські дії; несанкціоновані або шахрайські дії - вчинення сторонніми особами та/або відповідальними особами дій із втручання в інформаційно-телекомунікаційну систему незаконним та/або протиправним шляхом, що можуть призвести до порушення цілісності, доступності та/або конфіденційності інформації, яка використовується під час надання платіжних послуг; поведінкова модель платника - результат аналізу інформації, що міститься в платіжній інструкції, стосовно прийнятого платником рішення з ініціювання платіжної операції з урахуванням інформації про поведінку платника в минулому щодо використання платіжних послуг. Пунктом 8 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 передбачено, що надавач платіжних послуг використовує механізми і процедури моніторингу операцій для виявлення несанкціонованих або шахрайських дій. Ці механізми і процедури ґрунтуються на аналізі операцій з урахуванням тих складових, що є типовими для користувача платіжних послуг, за умов належного використання вразливих платіжних даних. Згідно з пунктом 9 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 процедура автентифікації повинна включати механізми моніторингу спроб несанкціонованих або шахрайських дій з використанням вразливих платіжних даних. Також ця процедура повинна передбачати перевірку, чи має користувач платіжних послуг право доступу до рахунку. Механізми і процедури моніторингу операцій з переказу коштів повинні враховувати кожний із таких факторів ризику: 1) списки пошкоджених, скомпрометованих або викрадених елементів автентифікації; 2) суму кожної платіжної операції; 3) сценарії шахрайства під час надання платіжних послуг; 4) ознаки зараження зловмисним програмним забезпеченням під час будь-яких сеансів процедури автентифікації; 5) нетипове (аномальне) використання багатоцільового пристрою або програмного забезпечення для здійснення автентифікації. Згідно з пунктом 47 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 дистанційна платіжна операція вважається такою, що має низький рівень ризику, якщо надавачем платіжних послуг дотримано такі вимоги: 1) рівень шахрайства для платіжної операції, розрахований відповідно до глави 13 розділу III цього Положення, еквівалентний або нижче референтного коефіцієнта рівня шахрайства, визначеного в додатку до цього Положення для обраного виду платіжних операцій; 2) сума операції не перевищує відповідного порогового значення, визначеного в додатку до цього Положення; 3) надавач платіжних послуг за результатами моніторингу операцій у режимі реального часу не виявив жодної з таких ознак: нетипових (аномальних) витрат або нетипової (аномальної) поведінкової моделі платника; використання платником платіжних пристроїв/програмного забезпечення, які раніше платник не використовував; виконання коду зловмисного програмного забезпечення під час застосування процедури автентифікації; застосування відомих сценаріїв вчинення несанкціонованих або шахрайських дій під час надання платіжних послуг; місцезнаходження платника, яке зафіксовано вперше; місцезнаходження отримувача в зоні підвищеного ризику (місцезнаходження, де раніше траплялися шахрайські операції). Згідно з пунктом 66 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023 відповідальність за здійснення безпечного пов`язування особи користувача платіжної послуги з вразливими платіжними даними покладається на надавача платіжних послуг. Межі такої відповідальності включають приміщення надавача платіжних послуг, інтернет-середовище, що надається надавачем платіжних послуг, або інші захищені вебсайти, що використовуються надавачем платіжних послуг та його автоматизованими сервісами, а також ризики, пов`язані з багатоцільовими пристроями та програмним забезпеченням для цілей автентифікації, які використовуються під час процесу автентифікації. Надавач платіжних послуг зобов`язаний впровадити процеси щодо контролю всіх платіжних операцій на всіх етапах їх формування, обробки, передавання та зберігання, а також всіх видів електронної взаємодії з та між суб`єктами платіжних операцій у частині надання платіжної послуги (пункт 73 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023). Надавач платіжних послуг з обслуговування рахунку, надавач платіжних послуг з надання відомостей з рахунків, надавач платіжних послуг з ініціювання платіжної операції та емітент платіжних інструментів зобов`язані забезпечити, щоб під час передавання вразливих платіжних даних та кодів автентифікації ця інформація була захищена засобами криптографічного захисту інформації або представлена в такому вигляді, який унеможливлює зчитування цієї інформації, прямо чи опосередковано, у будь-який час (пункт 95 Постанови НБУ №58 від 03.05.2023). Отже, нетипова (аномальна) поведінкова модель платника і використання платником платіжних пристроїв/програмного забезпечення, які раніше платник не використовував, є передбаченими нормативним актом факторами ризику для платіжної операції. Відповідно до частини 3 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2024 року мало місце вчинення значної кількості транзакцій за короткий період часу. Після вказаних переказів коштів з рахунку позивача він звернувся на гарячу лінію банку і його рахунки було заблоковано, потім він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину щодо нього та із заявою до банку, що підтверджує те, що у позивача було відсутнє волевиявлення на здійснення спірних переказів коштів. Крім того, Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 дійшов наступних правових висновків щодо розподілу тягаря доказування у категорії справ щодо оспорювання правомірності здійснення платіжних операцій: «…у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів». У межах цивільного процесу безспірними доказами вини клієнта у сприянні втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, можуть бути, наприклад, свідки або фото-, відеозаписи, на яких зафіксовано факт передачі картки, ПІН-коду або інших вразливих платіжних даних. Твердження відповідача, що позивач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, що дало змогу третім особам ініціювати проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень і не мають доказового підтвердження. Відповідач не довів того, що [PERSON] комусь повідомляв вразливі платіжні дані та що втрата позивачем телефону і відновлення номеру телефону за два тижні до 22.07.2024 року безпосередньо мали наслідком незаконне зняття коштів з його рахунку, а відтак, не можна покладати на нього вину за втрату коштів. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів вини позивача. Суд звертає увагу, що твердження відповідача про те, що позивачу надсилалися на фінансовий номер телефону одноразові паролі для реєстрації в системі «Ощад 24/7», не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні (доказів на підтвердження вказаного не було додано відповідачем до відзиву та не заявлено клопотання про його долучення в подальшому з поясненням причини з яких доказ не міг бути поданий у зазначений строк та доказів, які підтверджували б, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, відповідно до ст. 83 ЦПК України). Сам по собі факт направлення банком одноразового паролю на номер телефону не може бути належним підтвердженням того, що цей пароль було розголошено позивачем стороннім особам. Крім того, зловмисники можуть перехопити смс, в якому надходить одноразовий пароль, через шкідливі програми у смартфоні або вразливість у самій системі передачі повідомлень, що не може не бути відомо Банку, як адміністратору системи дистанційного банківського обслуговування. Тому твердження відповідача стосовно того, що одноразовий пароль, який мав би надсилатися від Банку в смс-повідомленні для підтвердження платіжної операції, міг бути відомий лише [PERSON] , є необґрунтованими. У матеріалах справи та в інформації щодо матеріалів кримінального провадження немає належних та допустимих доказів, зокрема фото-, відеодоказів, пояснень свідків, з яких би вбачалося, що саме [PERSON] розголошує/повідомляє/передає стороннім особам вразливі платіжні дані. Згідно з ч. 4 ст. 55 Закону України «Про платіжні послуги», ім`я власника рахунку та номер рахунку/платіжної картки виключно, без решти необхідних реквізитів для виконання платіжної операції, не є вразливими платіжними даними. Вичерпний перелік вразливих платіжних даних визначається Національним банком України. Верховний Суд у постанові від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 зробив висновок, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що позивачем розголошено стороннім особам лише номер банківської карти. Факт розголошення будь-яких інших даних є лише припущеннями, які мотивуються тим, що якщо сторонні особи вчинили вказані дії, то очевидно, що для цього позивачем мали би бути розголошені ще й інші дані. Проте, вказані припущення не підтверджуються належними та допустимим доказами. У матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, з яких би вбачалося, яким саме чином і які саме конкретно вразливі банківські дані були розголошені [PERSON] третім особам. А сам по собі факт розголошення номера карти не дозволяє здійснювати платіжні операції, оскільки під час здійснення дистанційних операцій банк зобов`язаний застосовувати посилену автентифікацію, яка ґрунтується на використанні двох чи більше сукупностей даних, що належать до різних категорій, відтак має бути побудована таким чином, щоб розголошення одного набору даних не потягло можливість здійснювати неправомірні платіжні операції. Суд враховує споживчий характер правовідносин між банком і користувачем платіжних послуг, та виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (постанова Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22). Правові та фактичні можливості з доведення обставин справи наявні саме у банку, оскільки саме банк як фінансова установа володіє знаннями і можливостями щодо контролю над здійсненням платіжних операцій, адмініструє систему Інтернет-банкінгу, а також є обізнаним із типовими шахрайськими сценаріями у сфері платіжних операцій за участі пересічних споживачів і має обов`язок оцінювати ці ризики і вживати заходи з протидії неправомірним діям у системі онлайн-банкінгу. Однак відповідач не підтвердив належними і допустимими доказами тих обставин, що банк належно виконав вимоги нормативних актів щодо надання позивачу примірника договору, не довів, що виконав обов`язки щодо гарантування безпеки операцій, зокрема, з протидії відомим сценаріям шахрайства і не довів, що позивач, як користувач банківських рахунків, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до індивідуальної облікової інформації, яка надала змогу ініціювати спірні платіжні операції 22.07.2023 року. Водночас, саме на Банку, як на фінансовій установі, лежить обов`язок захистити споживача банківських послуг, котрий є слабшою стороною, від цифрового шахрайства. Враховуючи викладене, слід визнати недійсними банківські операції, які здійснені без волевиявлення позивача, визнати безпідставною і такою, що виникла не з вини позивача кредитну заборгованість по кредитному рахунку, зобов`язати відповідача анулювати кредитну заборгованість позивача, зобов`язати відповідача припинити нарахування позивачу відсотків, а також будь-яких інших штрафних санкцій та комісій за кредитною заборгованістю і стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані банком кошти на погашення заборгованості по кредиту. Щодо вимог про стягнення пені в розмірі трьох відсотків за кожний день прострочення банком зобов`язання з повернення коштів, суд вважає такі вимоги безпідставними з таких підстав. Частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Вказане не застосовується до спірних правовідносин сторін, оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] завдано шкоди не внаслідок невиконання роботи або ненадання послуг чи прострочення виконання згідно з договором. Враховуючи, що нормами Закону України «Про платіжні послуги» передбачено стягнення пені з інших підстав, ніж встановлені у цій справі, тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі трьох відсотків за кожний день прострочення банком зобов`язання з повернення коштів. Щодо вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, про це зазначено у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16. Крім того, суд враховує позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 22.04.2024 року у справі № 279/1834/22, про те, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Враховуючи, що відповідачем не забезпечено безпеки банківських рахунків клієнта від дій зловмисників, не вжито жодних заходів, спрямованих на запобігання підозрілим операціям з рахунком позивача, не надано відповіді за результатом розгляду його звернення та за адвокатським запитом, та те, що внутрішнє службове розслідування за фактом звернення [PERSON] до банку з приводу вчинених незаконних транзакцій було проведено, за словами представника відповідача, лише фактично через рік після самого звернення, а встановлена інформація щодо даних осіб, на чиї рахунки було здійснено спірні перекази коштів, не була повідомлена правоохоронним органам, натомість оператором банку було вказано клієнту про те, що його обов`язком є погасити всю суму заборгованості за кредитним рахунком ще до з`ясування всіх обставин справи, та позивачу нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами, і в подальшому відповідачем не доведено, що саме з вини клієнта відбулися незаконні операції, та те, що в такий спосіб заподіяно матеріальну шкоду позивачу, а також зважаючи на емоційний стан позивача після незаконного списання коштів з його рахунків, який підтверджується звукозаписом розмови з оператором, враховуючи характер, час та обсяг душевних страждань позивача, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є 20000,00 грн. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи викладене, заслухавши пояснення учасників справи та з огляду на досліджені докази по справі, як кожного окремо так і в їх сукупності, та те, що матеріалами справи підтверджено, що позивачем було розголошено стороннім особам лише сам номер карти, що не є вразливими платіжними даними, а факт розголошення будь-яких інших даних є лише припущенням, оскільки відсутні беззаперечні докази, з яких би вбачалося, яким саме чином і які саме конкретно вразливі банківські дані були розголошені [PERSON] третім особам, і позивачем доведено наявність моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов про захист прав споживачів слід задовольнити частково. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системне тлумачення норм статті 5 Закону України "Про судовий збір" та статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України "Про захист прав споживачів"), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів (постанова Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22). Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою встановлена ставка 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) грн 94 коп.. У відповідності до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial