Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його брат [PERSON] , який був власником квартири [ADDRESS] . Згідно постанови № [NUMBER] Деснянського ВДВС м.Києва державним виконавцем 05.12.2018 року було накладено арешт на все майно [PERSON] , крім житла, але з невідомих причин арешт був накладений і на вищевказану квартиру. Як зазначає позивач, під час оформлення спадкових прав йому стало відомо про накладення вказаного арешту, яким порушуються його права як спадкоємця. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.03.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підстави для арешту майна відсутні. Також, представник відповідача просив відмовити у відкритті провадження та залишити позовну заяву без руху. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про відмову у відкритті провадження та залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 01.04.2024 року витребувано від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №1129/2022, відкритої після померлого [INFO] [PERSON] 26.04.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача [PERSON] у справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи обставини справи, а також наявність відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, а також вбачається з матеріалів спадкової справи № 1129/2022, позивач [PERSON] є братом [PERSON] . Вироком Деснянського районного суду м.Києва від 18.11.2015 року у справі № 754/15667/15-к (провадження № № 1-кп/754/816/15) [PERSON] було засуджено за ст.ст.307 ч.1, 307 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, за виключенням житла. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частини квартири [ADDRESS] , за отриманням якої звернувся позивач [PERSON] , на підставі чого була відкрита спадкова справа № 1129/2022 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою. З матеріалів справи також вбачається, що на виконанні у Деснянському РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві перебувало виконавче провадження № [NUMBER], відкрите 05.12.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 1-кп/754/816/15, виданого 14.11.2018 року Деснянським районним судом м.Києва, про конфіскацію на користь держави всього майна, яке є особистою власністю, за виключенням житла, [PERSON] . За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18.12.2019 року зареєстровано арешт всього нерухомого майна, належного [PERSON] відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер [NUMBER], виданої державним виконавцем Горбатовським І.А. 05.12.2018 року. Також, 08.01.2019 року зареєстровано обтяження (арешт) майна боржника на підставі вищевказаної постанови державного виконавця із зазначенням опису предмета обтяження - все майно за виключенням житла. 18.12.2019 року державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до статті 56 ЗУ "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну квартиру було накладено органом виконавчої служби у 2018 році під час виконання вироку суду в частині конфіскації майна [PERSON] , виконавче провадження фактично закінчено у 2019 році, а відтак потреби в арешті не існує. При цьому суд зауважує, що вироком суду [PERSON] засуджено до конфіскації майна, яке є його власністю, за виключенням житла, відтак, обтяження належної йому частини квартири є безпідставним. Крім того, реєстрація обтяження майна [PERSON] здійснена двічі на підставі однієї і тієї ж постанови державного виконавця від 05.12.2018 року, а саме 08.01.2019 року та 18.12.2019 року. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) частини квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на належне йому майно. Звільнити майно з-під арешту в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час здійснення якого було накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Суд відхиляє заперечення відповідача проти позову, оскільки вони необґрунтовані і не спростовують вищенаведені висновки суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на майно на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. На підставі викладеного,

Outcome: approved