Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

26 лютого 2024 року Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 10 вересня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №397 та стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований тим, що сімейне життя з Відповідачем не склалося через те, що виникали сімейно-побутові сварки на побутовому ґрунті, непорозуміння один до одного, що призвело до втрати почуттів, у зв`язку із чим у Сторін припинені шлюбні відносини. Збереження шлюбу вважає неможливим. Сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Тому, Позивач просить призначити виплату аліментів Відповідачем на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи стягнення з дати подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 11.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 25 квітня 2024 року. Судове засідання призначене 25 квітня 2024 року відкладено на 11 червня 2024 за заявою Відповідача для надання йому часу на ознайомлення з позовними вимогами. 09 травня 2024 року на адресу Оболонського районного суду м. Києва через підсистему «Електронний суд» від представника Відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив, в якому Відповідач визнає та просить задовольнити вимоги Позивача, у частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та судового збору, однак просить відмовити у стягненні з Відповідача витрат на юридичні у розмірі 16 000 грн., посилаючись на те, що Позивачем сплачені кошти на ім`я [PERSON] , яка веде господарську діяльність як фізична-особа підприємець, вона не є адвокатом та її дані не внесені до Єдиного реєстру адвокатів України, у зв`язку із чим Відповідач не визнає дану позовну вимогу в повному обсязі. У судове засідання Позивач не з`явилась, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку. У матеріалах справи міститься клопотання Позивача про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце розгляду належним чином, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку повідомлення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на таких підставах. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] 10 вересня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку між Позивачем та Відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 397. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , яка проживає з позивачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони між собою не знаходять порозуміння, втратили один до одного почуття поваги та кохання, внаслідок чого вже тривалий час між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, сторони не ведуть спільного господарства, наміру зберігати сім`ю не мають, а відтак збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки Відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, Позивач посилається на те, що дитина проживає із нею, і заперечень проти цього Відповідач не надав, суд вважає, що позов в частині стягнення аліменти також слід задовольнити. Визначений Позивачем розмір аліментів частка від доходів Відповідача не є завищеним та не оспорюється ним. Враховуючи встановлені обставини, а також позицію Відповідача, який позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з Відповідача на користь Позивача суму сплаченого судового збору в сумі 1 211,20 грн., а також за вимогами про стягнення аліментів - накористь держави 1211,20 грн. у зв`язку зі звільненням позивачки від його сплати. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на оплату послуг адвоката, суду надано: Договір про надання правової допомоги № М-043/24 від 26.01.2024 року з ФОП [PERSON] в особі [PERSON] , що діє на підставі довіреності, в якому зокрема вказано, що вартість юридичних послуг коштує 16 000 грн.; акт про надання юридичних послуг від 09.02.2024 року; платіжні інструкції про сплату юридичних послуг у розмірі 16 000 грн. на рахунок ФОП [PERSON] . Відповідно до статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Таким чином, вказаними нормами права передбачено, що компенсації підлягають витрати на правничу допомогу саме адвоката. Водночас, суду не надано доказів, що фізична особа-підприємець, яка надала позивачу послуги зі складання проекту позовної заяви за 16 000,00 грн., є адвокатом, та навіть фахівцем у галузі права. Крім того, відсутній детальний опис робіт адвоката із визначенням витраченого часу, відсутня довіреність на особу, яка підписувала договір про надання юридичних послуг та акт виконаних робіт. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачкою витрати на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн. є недоведеними, а тому підстави для їх стягнення - відсутні. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved