Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі КП ВМР «ВМТЕ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання з урахуванням 3% річних у загальному розмірі 13424,90 грн. Позивач зазначає, що звертається до суду в порядку позовного провадження, так як ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.10.2023 скасовано судовий наказ про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за споживі послуги з централізованого теплопостачання та 3% річних. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. Житлове приміщення по [ADDRESS] , де зареєстровані та проживають відповідачі, забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «ВМТЕ». Зазначений житловий будинок технічно під`єднано до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «ВМТЕ», що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2020 №2634 та від 21.07.2022 №1447, якими погоджено норми споживання теплової енергії на послугу з постачання теплової енергії та норми споживання гарячої води на послугу з постачання гарячої води для споживачів КП ВМР «ВМТЕ». Позивач своєчасно, належної якості надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідачам щомісячно надсилалися платіжні вимоги щодо оплати житлово-комунальних послуг щодо сплати боргу за отримані житлово-комунальні послуги. Однак, відповідачі порушують умови надання послуг, належним чином не виконують свої зобов`язання за спожиті послуги з постачання теплової енергії у зв`язку з чим за особовим рахунком № [NUMBER] утворилася заборгованість, яка за період з 01.06.2019 по 31.10.2021 становить 13424,90 грн, з яких: 13406,08 грн сума заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії (з урахуванням проведеного перерахунку заборгованості за спожиті послуги за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року), 18,82 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідачів, а також і судові витрати. Разом з тим, при зверненні до суду із даною позовною заявою позивачем також подано клопотання про поновлення строку позовної давності для стягнення заборгованості. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано відповідачам рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу їх зареєстрованого місця проживання (0600242857310, 0600242857612). Однак поштові відправлення повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення адресатам з відмітками про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідачі у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подали, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалися. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини сторін, що ґрунтуються на вимогах ст. 526, 625 ЦК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Судом установлено, що помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Як вбачається з інформаційних довідок з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання №85612, №85613 від 25.12.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16,18). Вказане також підтверджується витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду, інформація по якому оновлена 31.03.2022 (а.с. 5). Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), виконавець, управитель. Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги). Відповідно ч.\~1\~ст.\~12\~ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» надання\~житлово-комунальних\~послуг здійснюється\~виключно на\~договірних засадах,\~водночас згідно\~з пунктом\~1\~частини 1\~статті 7\~Закону споживач\~має право,\~зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 13 Закону, якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. Матеріали справи не містять доказів про укладення відповідачами письмового договору. Разом з тим, помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Доказів протилежного матеріали справи не містять. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №751/3840/15-ц). Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Також суд звертає увагу на те, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води шляхом опублікування у Вінницькій газеті № 32 від 03 серпня 2018 року типового договору приєднання, зміст договору розміщено на веб-сайті підприємства. Між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та відповідачами відсутні належно оформлені договірні відносини, однак своєю поведінкою відповідачі засвідчили свою волю до настання відповідних правових наслідків, а саме отримання ними зазначених послуг. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані особи місце проживання яких, у цій квартирі, зареєстровано у встановленому порядку. Верховний Суд у постанові від 02.09.2019 у справі №335/479/17 за аналогічних правовідносин зробив висновок про те, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 р. у справі № 6-68цс12. Згідно оборотної відомості та наданого позивачем розрахунку заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з врахуванням 3 % річних від суми заборгованості за спожиті послуги, суми втрат від інфляції по о/р №59012432 за період з червня 2019 року по жовтень 2021 року становить 13424,90 грн, з яких: 13406,09 грн - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 18,82 грн - 3% річних від суми заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання (а.с. 6, 7). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачами не надано належних доказів на спростовування факту надання їм послуг з централізованого теплопостачання позивачем або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг. Водночас при зверненні до суду із даною позовною заявою позивачем було подано клопотання про поновлення строку позовної давності для стягнення заборгованості. Так, щодо строку позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права. Для спірних відносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину." Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії"(у редакції чинній на момент подання позовної заяви). Відповідно до\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного станув Україні» (із змінами), в Україні із\~05\~години 30\~хвилин 24\~лютого 2022\~року введено\~воєнний стан, який в подальшому продовжено та триває на даний час. Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період введення воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що у даній справі підлягають застосуванню пункти 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо продовження строків позовної давності. Таким чином, з огляду на продовження строку позовної давності у порядку пунктів 12 та 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, враховуючи, що 08.12.2023 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з 01.06.2019 по 31.10.2021, тоді як його право на звернення стягнення обмежується строком загальної позовної давності тривалістю у три роки, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, тому відсутні підстави для його поновлення. З огляду на наведене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, встановив, що права позивача порушені відповідачами, оскільки відповідачі не оплачували надані послуги з централізованого теплопостачання. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості в розмірі 13424,90 грн, з яких: 13406,08 грн - сума заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання та 18,82 грн - 3% річних, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 1342,00 грн з кожного.

Outcome: approved