Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, третя особа: Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, у якому просить визнати за нею, [PERSON] , в порядку спадкування право постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 6320882000:02:002:0451, площею 0,6900 га, для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] . Позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна чоловіка, донька спадкодавця - [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] .. Позивачка прийняла спадщину [PERSON] , звернувшись до Богодухівської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. 04.04.2023 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з цільовим призначенням 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель - земля сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 6320882000:02:002:0428 площею 3,3297 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. Таким чином,[PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину та успадкувала все майно [PERSON] .. Позивачка зазначає, що до складу спадщини [PERSON] також входить право постійного користування земельною ділянкою 6320882000:02:002:0451, площею 0,6900 га, розташованою на території колишньої Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, наданої для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-006449, виданим 28.11.1995 Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 15. [PERSON] звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право постійного користування вказаною земельною ділянкою, що належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування. Однак листом нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори повідомлено позивачку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] через невизначеність в чинному законодавстві правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна, рекомендовано вирішити вказане питання у судовому порядку. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 26.02.2024 відкрито провадження по справі. Визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче засідання. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 06.05.2024 за клопотанням позивачки витребувано з Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області копію спадкової справи № 7/2022, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 13.05.2024 до суду надійшли витребувані докази. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позивачка та її представник адвокат Божко Т.Б. у поданих до суду письмових заявах просили суд розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. Зазначили, що позовні вимоги підтримують, просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив суд розглядати справу за його відсутності. Зазначив, що Богодухівська міська рада Харківської області у вирішенні справи по суті не заперечує проти позову [PERSON] .. Представник третьої особи - Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що питання задоволення заяви залишає на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у с. Дмитрівка Богодухівського району Харківської області (а.с.5). Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.02.1979 та штампу в паспорті, [PERSON] було укладено шлюб із [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно з Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-04-00-006449, виданого Дмитрівською сільською радою 28.11.1995, [PERSON] на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 18.09.1995 № 18 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,69 га в межах згідно з планом, розташовану на території Дмитрівської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер витягу 233638978 від 23.11.2020, [PERSON] є суб`єктом речового права - право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 6320882000:02:002:0451, площею 0,6900 га (а.с. 10). Відповідно до Витягу № НВ-9934421542023 сформованого 21.12.2023, з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6320882000:02:002:0451, місце розташування: Харківська область, Богодухівський район, за межами населених пунктів на території Дмитрівської сільської ради, площею 0,69 га, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22458,95 грн. (а.с. 11-16). Згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 15.12.2020, який є додатком до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», земельна ділянка площею 0,6900 га з кадастровим номером 6320882000:02:002:0451, місце розташування - Харківська область, Богодухівський район, Дмитрівська сільська рада, цільове призначення якої - 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), перебуває у постійному користуванні згідно з державним актом від 28.11.1995 № ХР-04-00-006449 (а.с. 17-18). Рішенням Дмитрівської сільської ради народних депутатів від 18.09.1995 № 18 «Про виділення земельних ділянок громадянам із земель запасу до 2-х га для розширення підсобних господарств» надано громадянам для розширення особистих підсобних господарств землю 31 особі площею 26,29 га за рахунок земель запасу сільської ради поле № 3, згідно списку. Архівним витягом із вказаного рішення від 25.04.2024 № 01-22/К-113 підтверджено, що у Списку громадян для виділення земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства до 2-х га, який є додатком до рішення № 18 від 18.09.1995, під № 18 зазначений [PERSON] (с. Матвіївка), площа земельної ділянки - 0,69 га. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.01.2022, виданим Богодухівським відділом ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). 11.01.2022 Богодухівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 7/2022 після смерті [PERSON] (номер у Спадковому реєстрі 68050947). Спадкову справу було заведено за заявою [PERSON] (доньки померлого) про відмову від належної їй частини спадкового майна на користь дружини спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . Згідно з наявною в матеріалах спадкової справи довідкою Дмитрівського старостинського округу виконавчого комітету Богодухівської міської ради від 30.06.2022 № 378 [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] . На день його смерті та протягом 6 місяців з дня смерті за вказаною адресою була зареєстрована [PERSON] - дружина, [INFO] . Крім вказаних осіб, за даною адресою ніхто не зареєстрований. 04.04.2023 державним нотаріусом Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] - земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6320882000:02:002:0428 площею 3,3297 га. Отже, з матеріалів спадкової справи [PERSON] № 7/2022 вбачається, що його єдиним спадкоємцем за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину і успадкувала майно померлого. Донька померлого - [PERSON] відмовилась від спадщини, про що подала відповідну заяву до Богодухівської держнотконтори. [PERSON] звернулася до Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області з питання отримання свідоцтва про права на спадщину за законом після померлого [PERSON] на право постійного користування земельною ділянкою, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, право на користування якою належало спадкодавцю на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ХР 04-00-006449. Однак, листом від 11.08.2023 № 993/01-16 Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки нотаріусом установлено спір про право, пов`язаний із невизначеністю в чинному законодавстві щодо правових підстав спадкування права постійного користування земельною ділянкою, припинення цього речового права після смерті спадкодавця та його належності до спадкового майна. Для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] набув права постійного користування земельною ділянкою площею 0,69 га для ведення особистого підсобного господарства 18.09.1995, тобто, до набрання чинності Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ. Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст.7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ (чинного на час набуття [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року). Відповідно до пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII«Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України 2001 року (далі - ЗК України), який набрав чинності з 01 січня 2002 року, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у частині другій статті 92 ЗК України. Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Але у пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» зазначеного кодексу було передбачено, що громадяни та юридичні особи, які вже мали у постійному користуванні земельні ділянки, не могли мати їх на такому праві та повинні були у визначений строк переоформити право власності або право оренди на них відповідно до встановленого порядку. 22 вересня 2005 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 5-рп/2005, згідно з яким визнав неконституційним пункт 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо обов`язку переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або на право оренди. Конституційний Суд України вказав, що немає підстав визнавати неконституційною статтю 92 ЗК України, оскільки використання у ній терміна «набувають» (який означає «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь») вказує на те, що ця стаття не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за ЗК України не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідності до вимог чинного законодавства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц. У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують це право. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини, визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки. Тому право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки висловлено Верховним Судом у постанові від 09.09.2020 по справі № 681/1154/17 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 14-63цс20). У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, у частині відступу від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 657/731/14-ц про те, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. З огляду на викладене, ані відсутність у Земельному кодексі України 2001 року такого права на земельну ділянку, як право постійного користування, ані смерть особи, якій належало таке право, - [PERSON] - самі по собі не припиняють права постійного користування вказаною земельною ділянкою та не виключають права постійного користування земельною ділянкою зі складу спадщини. Як вбачається зі змісту державного акту серії ХР-04-00-006449, рішення № 18 про надання [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 0,69 га прийняте Дмитрівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 18.09.1995. Земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] на законних підставах, передбачених законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, - на підставі рішення відповідної сільської ради народних депутатів - набув права постійного користування земельною ділянкою, з метою, передбаченою законом - для ведення особистого підсобного господарства. Та обставина, що земельна ділянка з кадастровим № 6320882000:02:002:0451, площею 0,6900 га, є саме земельною ділянкою, наданою [PERSON] згідно з державним актом серії ХР-04-00-006449 від 28.11.1995, з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.11.2020, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.12.2023, відповідно до яких суб`єктом речового права на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером є саме [PERSON] , а також витягом із додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 15.12.2020 № 42-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно з яким земельна ділянка з кадастровим № 6320882000:02:002:0451 перебуває у постійному користуванні згідно з державним актом серії ХР-04-00-006449 від 28.11.1995 (а.с.10-18). Статтею 141 чинного ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу. Суд зауважує, що ані за життя, ані після смерті [PERSON] належне йому право постійного користування земельною ділянкою не було припинене, про що свідчать вказана Інформація з Державного земельного кадастру, в якій [PERSON] зазначено як суб`єкта речового права. Доказів того, що за життя [PERSON] право його постійного користування спірною земельною ділянкою було припинено рішенням відповідної сільської ради з підстав, передбаченим ст. 27 ЗК 1990 року або статтю 141 чинного ЗК України, відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що на момент смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 0,69 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради, на законних підставах належало спадкодавцю, не було припинене, а відтак, входить до складу спадщини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Наявності інших спадкоємців, окрім [PERSON] , за законом після смерті [PERSON] , які б успадкували або бажали успадкувати майно померлого, з матеріалів спадкової справи не вбачається. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , при цьому, виходячи зі змісту ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини також входить право постійного користування земельною ділянкою згідно з Державним актом від 06.08.1996 серії ХР-04-00-006449. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачка є спадкоємицею за законом на спадкове майно [PERSON] , до якого входить, зокрема, право постійного користування земельною ділянкою площею 0,69 га на території Дмитрівської сільської ради, посвідчене державним актом серії ХР-04-00-006449 від 28.11.1995 (якій наразі присвоєно кадастровий номер 6320882000:02:002:0451), звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на вказану частину спадщини з посиланням на наявність спору та невизначеність у чинному законодавстві, з вказівкою на необхідність вирішення питання в судовому порядку, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання права постійного користування вказаною земельною ділянкою в порядку спадкування за законом заявлено цілком обґрунтовано, у зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved