Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-29 00:00:00

19 березня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси про визнання дійсним договору № 3744 купівлі - продажу нерухомого майна від 15.07.1994 р. квартири [ADDRESS] , укладеного на Одеській товарній біржі між продавцем [PERSON] , яка діяла в інтересах дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як покупцем. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3744, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 50,7 кв.м., житловою 29,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що не може реалізовувати свої права власника по розпорядженню придбаним майном, оскільки нотаріусами не визнається правомірність договору купівлі - продажу, укладеного на біржі нерухомості. Вказана обставина стала підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу за позовом [PERSON] розподілено судді Літвіновій І.А. Провадження у цивільній справі № 947/9529/24 відкрито ухвалою судді від 01.04.2024 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Відповідачі на позов не відізвалися. Будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань суду не надавали. Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. В ході розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. В ході розгляду справи судом встановлено, що 15 липня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від себе особисто та в інтересах неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON] , [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3744, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 50,7 кв.м., житловою 29,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Одеській товарній біржі у Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю, реєстраційний № 3744 від 15 липня 1994 року. Відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3744 від 15 липня 1994 року, квартиру було продано за 13 000 000,00 карбованців, які отримані Продавцем до підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна. 02.08.1994 року Одеське міське бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу № 3744 від 15 липня 1994 року зареєструвало право приватної власності [PERSON] на придбану квартиру. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однією із сторін договору є громадянин України. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона передала іншій квартиру. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3744 від 15 липня 1994 року ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем нерухомого майна. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли покупець передав гроші за куплену квартиру, а відповідач передав йому у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а позивач відповідно їх прийняла та розпочала користуватися вказаною квартирою, суд на підставі ст.ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, визначає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд доходить висновку, що при укладанні договору сторони домовились щодо усіх істотних умов, всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, сторони мали вільне волевиявлення, необхідний обсяг цивільної дієздатності, є відповідна згода матері на укладення угоди неповнолітніми, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позов законний, обґрунтований та підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3744 від 15 липня 1994 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved