Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-03 00:00:00

27.11.2023 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Шмідт К.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 11.06.2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 56091, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 005-29080-270113, укладеним 27.01.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню, а також в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів, стягнути з відповідача на свою користь 12132,92 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням встановленого законом порядку, у зв`язку з чим стягнуті на його підставі грошові кошти відповідач набув безпідставно, а тому звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 04.12.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачем отримано, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, однак на адресу суду надійшла заява представника відповідача про часткове визнання позову, зокрема в частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 10484,47 грн. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.06.2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 56091, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», заборгованості за кредитним договором № 005-29080-270113, укладеним 27.01.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , яка виникла за період з 21.05.2020 р. по 26.05.2021 р. в сумі 10257,20 грн., а разом з платою за вчинення цього виконавчого напису загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 10757,20 грн. Разом з тим, під час розгляду справи судом не встановлено, що кредитний договір № 005-29080-270113 від 27.01.2013 р., який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , нотаріально посвідчувався. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за № 1172 (далі - Перелік № 1172). Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку № 1172). 10.12.2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку № 1172). Саме цю норму застосував приватний нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, що свідчить про порушенням ним вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку № 1172, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати виконавчий напис, вчинений 11.06.2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 56091, таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Шмідт К.В. перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 11.06.2021 р. приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 56091. 15.11.2023 р. приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що розмір стягнутої з неї на користь відповідача заборгованості у виконавчому провадженні в сумі 12132,92 грн. підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 14.09.2023 р., винесеною приватним виконавцем. При цьому про інші докази на підтвердження вказаної обставини позивачем у поновній заяві не зазначено та відповідно до неї не додано. Так, зі змісту постанови про арешт коштів боржника від 14.09.2023 р. вбачається, що приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках або на рахунках, які будуть відкриті, у межах суми стягнення з врахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 12132,92 грн. Однак, вказаною постановою жодним чином не підтверджується фактичне стягнення з позивача заявленої нею суми грошових коштів та перерахунок їх приватним виконавцем на рахунок відповідача. Водночас, як вбачається з поданої представником відповідача заяви про часткове визнання позову, останній в ній зазначає, що у виконавчому провадженні № [NUMBER] на користь відповідача в рахунок погашення заборгованості приватним виконавцем перераховано 10484,47 грн., на підтвердження чого надав копію виписки по рахунку від 08.11.2023 р. Отже з наданих сторонами доказів судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача на користь відповідача фактично стягнуто в рахунок погашення заборгованості 10484,47 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Враховуючи, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» примусово стягнутих з [PERSON] за виконавчим написом грошових коштів у сумі 10484,47 грн., яка підтверджується матеріалами справи, оскільки цей виконавчий напис в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 10484,47 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11558,07 грн. (10484,47 грн. + 1073,60 грн.).

Outcome: partial