Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

У листопаді 2023 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з зазначеною позовної заявою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач [PERSON] , [INFO] , пенсіонер, інвалід третьої групи, має трьох повнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач проживає в будинку колишньої дружини [PERSON] , іншого житла не має, має невелику земельну ділянку, де вирощує сільськогосподарську продукцію для власного споживання. На даний час його матеріальне становище є вкрай нужденним, так як крім пенсії, ніяких доходів не має. Позивач хворіє на гіпертонічну хворобу, потребує довготривалого і дороговартісного лікування, тому йому необхідна матеріальна допомога дітей. [PERSON] та [PERSON] добровільно надають йому матеріальну допомогу, а відповідачка [PERSON] відмовляється як від спілкування з батьком, так і від надання матеріальної допомоги позивачеві. Відповідачка з 2009 року живе і працює в Італії, тобто має фінансову можливість надавати допомогу непрацездатному батьку, причому позивач як батько не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, аліменти сплачував. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання батька [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову. Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Пояснив, що на даний час хворіє на серцево-судинні хвороби, а також на глаукому та катаракту, потребує лікування. Ліки, які держава надає безоплатно, не допомагають, тому вимушений купувати ліки за власний рахунок. Крім того, сплачує колишній дружині, в будинку якої проживає, близько 400 грн. за комунальні послуги. Від першого шлюбу має двох доньок - [PERSON] та [PERSON] (відповідачку), від другого - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] працюють в Україні та платять податки в бюджет України. Вони допомагають йому морально-психологічно. [PERSON] виділила йому 2000 грн. разово, крім того, він уклав з нею усну угоду про те, що коли буде потреба, вона допоможе. [PERSON] виховує 9-місячну дитину, сама знаходиться у тяжкій ситуації та не має змоги йому допомагати. [PERSON] працює в Італії, платить податки в бюджет Італії, на ці гроші утримують італійських пенсіонерів. Коли платив аліменти на утримання доньки, багато працював, заборгованості по аліментах не мав, а на даний час потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідачка має можливість сплачувати йому мінімальну суму, яка дорівнює її одноденному заробітку в Італії - 2000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідачки надала відзив на позовну заяву, який підтримала в судовому засіданні, та в якому вказала, що після розірвання шлюбу з матір`ю відповідачки [PERSON] у 1986 році позивач [PERSON] ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні та утриманні дочки, мав заборгованість по аліментах. За весь період, починаючи з 1986 року і по даний час, [PERSON] бачила батька всього 2-3 рази, зв`язку з нею він не підтримував та не підтримує. Крім того, між [PERSON] та її сестрою [PERSON] досягнуто домовленість про те, що сестра буде надавати матеріальну допомогу на утримання батька, а відповідачка, в свою чергу, буде утримувати матір. Також зазначила, що позивач не звертався до відповідачки з проханням про матеріальну допомогу та не надав доказів, що такої допомоги потребує, а розмір пенсії, яку він отримує, забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність. У задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є батьком відповідачки [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6), а також [PERSON] , [INFO] (а.с.7), та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Позивач є інвалідом третьої групи довічно (а.с.9) та станом на вересень 2023 року отримував пенсію по інвалідності в розмірі 2760,00 грн. щомісячно (а.с.12). З довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Волочиської міської ради №237 від 02.11.2023 вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 1ст. ризик 3. ІХС. Стенокардія напруги. А/с кардіосклероз СН І ст./, він потребує довготривалого та довго вартісного лікування (а.с.10). Згідно довідки КНП «Волочиськ багатопрофільна лікарня» №27 від 06.02.2024, за результатами обстеження лікарем офтальмологом [PERSON] встановлено діагноз: В/кутова ІІ- АВ артифакія ОD, поч. ускл. катаракта ОS та рекомендоване 2 рази на рік стаціонарне лікування та оперативне лікування катаракти (а.с.69). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Згідно з ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц. Частинами 1,2 ст. 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення від виконання батьківських обов`язків обов`язково означає умисне діяння (дію або бездіяльність), у результаті якого обов`язки по утриманню та/або вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі або не виконуються взагалі. Зазначені вище обставини мають підтверджуватися належними та допустимими доказами і бути всебічно оцінені судом під час розгляду справи. Такими доказами, зокрема, можуть бути судове рішення у кримінальному провадженні за статтею 164 КК України або документи, які стали підставою для призначення дитині тимчасової державної допомоги, відповідно до положень Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 189. Наявність факту ухилення також може бути підтверджена рішенням суду про стягнення заборгованості за аліментами або довідкою органу ДВС про наявність такої заборгованості. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі №466/8913/16-ц. Як вбачається з пояснень свідка [PERSON] , дочки позивача та сестри відповідачки, після розлучення [PERSON] сплачував аліменти на утримання дітей, але був період у кілька місяців, коли аліменти не надходили, про що свідку відомо зі слів матері. У м. Дрогобич, де проживали з матір`ю свідок та відповідачка, приїжджав 2-3 рази. Свідок також пояснила, що ні до неї, ні до відповідачки (з її слів) батько по допомогу не звертався, свідку при спілкуванні казав, що грошей йому вистачає, говорячи про стан здоров`я, нічого купувати на просив. Згідно довідки №5963 від 07.02.2024, виданої Волочиським відділом державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні у відділі станом на 07.02.2024 немає заборгованості за [PERSON] на користь держави, фізичних та юридичних осіб, а також відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів з [PERSON] у відділі не перебували та не перебувають (а.с. 70). Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав, передбачених положеннями ст. 204 СК України, для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати свого непрацездатного батька не встановлено, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про винне умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд враховує, що [PERSON] є особою з третьою групою інвалідності довічно та досяг загального пенсійного віку, тобто є непрацездатним, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2760,00 грн. щомісячно, що незначно перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у 2024 році (2361,00 грн.), власного житла та інших доходів не має, крім того, позивач має низку захворювань і за своїм станом здоров`я потребує лікування, на яке необхідні матеріальні витрати. Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження тривалості та вартості лікування. Тому суд не бере до уваги твердження позивача про дороговартісне та довготривале лікування, оскільки встановити його вартість неможливо, а матеріали справи такої інформації не містять. При цьому слід зазначити, що судом відмовлено у прийнятті доказів, які були подані до суду 03.06.2024 року, оскільки ці докази подані з порушенням вимог ст.83 ЦПК України та на підтвердження витрат, здійснених лише 14 та 27 травня 2024 року. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що позивач є батьком трьох повнолітніх доньок та не позбавлений можливості одержання утримання й від них, однак позовів про стягнення аліментів до них не пред`являв. Відповідачка [PERSON] проживає за кордоном, працевлаштована, що сторони не заперечують. Враховуючи,викладене, а також зважаючи на те, що потреба одержувати від відповідачки утримання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно позивачем не доведена, суд вважає достатнім визначити розмір аліментів у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки у дохід держави підлягають стягненню судові витрати по справі пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial