Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-02 00:00:00

На розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що 07.06.2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] , про що було зроблено актовий запис за № 09 в книзі реєстрації актів Малотокмачанської сільською радою Оріхівського району Запорізької області. Наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам і інтересам їхніх дітей. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від сумісного шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , а згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Таким чином, [PERSON] просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] 19.03.2024 року головуючим суддею у справі було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Крім того, в ухвалі про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальній права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст. 178, ст. 193, та ч. 4, ч. 5 ст. 277 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 178, ст. 193, та ч. 4, ч. 5 ст. 277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судові засідання призначені на 30.04.2024 року та 03.06.2024 року відповідач по справі не з`явився. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була сповіщена належним чином. При цьому, суд бере до уваги заяву представника [PERSON] , адвоката Ігнатова Д.І. від 31.05.2024 року, яка надійшла до канцелярії суду, в якій він просить розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. На адресу суду повернувся поштовий конверт в якому містилася судова повістка про виклик до суду з відміткою центру поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «судової влади». Пунктом 4 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З урахуванням викладеного та враховуючи приписи п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~відповідач вважається належним чином сповіщеним про дату, час та місце проведення судового засідання. При цьому, до суду не надходило будь-яких заяв та клопотань від відповідача, причини своєї неявки відповідач суду не повідомив. Враховуючи викладене, положення ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. При цьому, ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч. 1\~ст. 280 ЦПК України,\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1\~статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п. 3 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч. 1\~ст. 281 ЦПК України\~без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України. Відповідачем по справі є [PERSON] , [INFO] , який згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 07.06.2008 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб в Малотокмачанській сільській раді Оріхівського району Запорізької області, про що було складено відповідний актовий запис № 09, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 07.06.2008 року. Крім того, судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями Свідоцтв про народження. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 Сімейного Кодексу, України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2\~статті 112 Сімейного кодексу України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви вбачається, що наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам і інтересам їхніх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України. Таким чином, суд приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві, що сім`я позивача та відповідача розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Як вбачається із\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище в зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не просить змінити прізвище після розірвання шлюбу, а тому після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище - [PERSON] . Згідно частини 2\~статті 114 Сімейного кодексу України,\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3\~статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved