Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 20\~000,00\~гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.12.2021 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ), про що було складено відповідний актовий запис №843 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у сторін є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26 липня 2022 року, та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 21 жовтня 2022 року. При цьому, подружнє життя сторін не склалося та 23.11.2023\~року Києво-Святошинським районним судом Київської області вказаний шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин між сторонами обидва сини залишилися проживати разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №2022/000538684 та №2022/000868516 та повністю знаходяться на її утримані, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей від відповідача не надходить, хоча він має таку можливість, оскільки є працездатним та є засновником ТОВ, але добровільно сплачувати аліменти відмовляється. При цьому, позивач самостійно не має змоги забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, який повинен бути неменше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Також позивач вказує, що увесь час спільного проживання вона приймала повноцінну участь у забезпеченні фінансування сім`ї, несла побутові витрати, витрати пов`язані із навчанням та розвитком дітей, подорожі та відпочинок, лікування також фінансувались нею. Проте відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей, він є матеріально забезпеченим, а тому розмір аліментів, який просить стягувати позивач не стане для нього надмірним тягарем. У зв`язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання їх малолітніх синів щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, у зв`язку з потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору з відповідачем, позивач була вимушена укласти договір про надання юридичних послуг від 01.02.2024 з Адвокатським об`єднанням «Український правовий альянс» та за надані їй послуги нею було оплачено суму у 15\~000\~грн, що підтверджується копією вищезазначеного договору. У зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на юридичну (правову) допомогу, у розмірі 15 000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася. При цьому, представник позивача [PERSON] адвокат Забродіна В.\~О. надіслала до суду заяву, згідно з якою просила суд проводити судовий розгляд справи за відсутності позивача та її представника, де також вказала, що позивач позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. У свою чергу, відповідач також у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, згідно з якою просив суд проводити судовий розгляд справи за його відсутності, де також вказав, що позов визнає частково та просить суд, врахувати поважність пропущеного строку на подання відзиву, поновити їх та долучити до матеріалів справи його відзив на позовну заяву. Так, з наданого до суду відзиву вбачається, що відповідач, частково заперечує вимоги позивача, а саме в частині розміру аліментів, який просить з нього стягнути позивач та вказує, що не заперечує того факту, що після розірвання шлюбу їх спільні діти залишилися проживати разом із позивачем, однак він як батько дітей належним чином на добровільній основі перераховував кошти позивачу на утримання дітей, у підтвердження цього долучив квитанції до платіжних інструкцій. Натомість позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми та надала суду неправдиву інформацію про відсутність фінансової допомоги їй на утримання дітей. При цьому, вказує, що наразі він є безробітнім та немає стабільного доходу, твердження позивача, що він є засновником ТОВ є хибними та у підтвердження надає витяг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Також вказує, що на його утриманні перебуває його непрацездатний батько, який є пенсіонером, має інвалідність 3 групи та нещодавно переніс операцію, що потягло за собою значні матеріальні витрати. Більше того, вважає, що долучені позивачем до позовної заяви копії квитанцій про купівлю товарів не свідчать, що саме ці витрати понесені на утримання дітей, оскільки в них містяться відомості про купівлю препарату, який призначений для повнолітніх осіб, в якості спортивної добавки, що ставить під сумнів правдивість витрат позивача відображених у квитанціях наданих до суду позивачем. За таки обставин, вважав суму аліментів визначених позивачем надмірним тягарем для нього та просив суд стягнути з нього аліменти на кожну дитину у подвійному розмірі прожиткового мінімуму встановленого державою для дітей відповідного віку, а саме у розмірі по 5 126,00 грн на кожну дитину. Щодо стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу категорично заперечував, оскільки позивачем не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів понесення нею таких витрат, просив суд відмовити у задоволенні цих вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи зі змісту ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими останні проживають. Положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дітей. А також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.02.2024\~року, позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2024\~року, вказана справа надійшла до провадження судді Волчка А.Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.02.2024\~року у справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Під час судового розгляду судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , 28.12.2021 року було зареєстровано шлюб, про що Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) було складено відповідний актовий запис №843 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , копія якого міститься у матеріалах справи. Однак, подружнє життя сторін не склалося та рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.11.2023 року, вказаний шлюб було розірвано, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заочного рішення по справі №\~369/14202/23 (провадження №\~2/369/5989/23). При цьому, позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] є батьками малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 26 липня 2022\~року, актовий запис №\~1410 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області 21 жовтня 2022 року, актовий запис №\~101. При цьому, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Наразі малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні, весь тягар виховання та матеріального утримання дітей, забезпечення їх всім необхідним виконує позивач сама, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Витягів з реєстру територіальної громади №\~2024/000650616, №2022/000538684 та №2022/000868516. При цьому, позивач у своїй позовній заяві вказала, що самостійно не має змоги забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, який повинен бути неменше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У зв`язку з чим, звернулася до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 20 000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. На заперечення факту відсутності допомоги з боку батька, відповідачем разом із відзивом подано до суду квитанції до платіжних інструкцій про перерахунок коштів, однак з них неможливо встановити призначення платежів та достовірно впевнитися, що саме ці кошти ним були сплачені як аліменти на утримання дітей. Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копії квитанцій про несення нею витрат на утримання дітей та медичну документацію щодо їх огляду, однак з наданих до суду квитанцій неможливо достовірно встановити, що саме ці витрати понесені позивачем на утримання дітей, тому суд враховує заперечення відповідача та не бере їх до уваги. При цьому, у відповідності до ч. 8 ст.7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дітей. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За приписами частини 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України№ 789-XIIвід 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. У відповідності до ст.182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує приписи ч. 1 ст. 141 СК України, згідно якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України,\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2\~ст. 184 СК України). Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Проте, враховуючи досліджені судом докази, доводи позивача та заперечення відповідача, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача на утримання їх спільних дітей у сумі по 6\~000 грн на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів, виходячи з обставин справи, є збалансованим та відповідає інтересам дітей. При цьому, судом враховано, що позивачем не надано до суду достатніх доказів платоспроможності відповідача для стягнення з нього аліментів саме у такому розмірі, якому просить позивач, по 10\~000 грн на кожну дитину. Крім того, судом враховані доводи відповідача про наявність на його утриманні непрацездатного батька, який є пенсіонером та має інвалідність 3 групи. А також, те, що відповідач у добровільному порядку погодився на стягнення з нього судом аліментів на рівні 5\~126\~грн на кожну дитину. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що спільні діти сторін проживають разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному вихованні, контролі, враховуючи вік дітей, суд вважає необхідним присудити до стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 6\~000,00\~гривень щомісячно на кожну дитину, з подальшою індексацією починаючи з 07.02.2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що 6\~000,00 гривень аліментів на кожну дитину є саме тим розміром аліментів, який відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Також, суд вважає за можливе роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (ст. 192 СК України). Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки позивач згідно\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1\~211,20\~гривень. Крім того, у позовній заяві позивачем була заявлена позовна вимога про стягнення на її користь з відповідача понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу та здійснено попередній розрахунок судових витрат, яка на етапі подання до суду позову складала 15\~000\~грн, що пов`язані з підготовкою та подачею до суду позовної заяви. На підтвердження цих витрат позивачем надано до суду копію договору з Адвокатським об`єднанням «Український правовий альянс» про надання юридичної допомоги. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-р п/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте, позивачем та його представником, до суду, окрім договору про надання юридичної допомоги, не надано будь-яких доказів понесення витрат позивача на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат. Велика Палата Верховного Суду, у справі № 910/12876/19, звернула увагу на те, що при зверненні з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, адвокатом повинно бути надано детальний опис витраченого часу на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо). Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката відсутні, а тому в задоволенні даної вимоги слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial