Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-28 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Юридичний департамент Одеської міської ради (в особі управління державної реєстрації), про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішень державних реєстраторів, визнання правочинів недійсними та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту. В обґрунтування позову Одеська міська рада зазначила, що звернулась до суду за захистом свого порушеного права як власник земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, оскільки порушено право власності на землю у зв`язку із самочинним будівництвом двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Так, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , з метою реконструкції своєї частки квартири зареєструвала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.20018 року за № ОД 141181872160 «Реконструкція 1/3 частини квартири [ADDRESS] з розподілом на 3 самостійних квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] без змін геометричних розмірів фундаментів у плані». Позивач зазначає, що в дійсності відповідач реконструкцію квартири не здійснила, натомість за вказаною вище адресою здійснила самочинне будівництво двоповерхової будівлі на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, яка не відводились для цієї мети. У зв`язку з цим, [PERSON] , шляхом проведення «реконструкції» 1/3 частини квартири загальною площею 53, 0 кв.м., легалізовано самочинне будівництво двоповерхового будинку загальною площею 92, 9 кв.м., який зареєстровано які дві окремі квартири [ADDRESS] . В подальшому, відповідач здійснила відчуження новостворених квартир [ADDRESS] шляхом укладення договорів дарування з [PERSON] . В подальшому, [PERSON] , здійснила відчуження квартири [ADDRESS] б шляхом укладення договору купівлі-продажу від 12.08.219 року № 7539 з [PERSON] . Представник позивача зазначає, що таким чином, неодноразово відбулось відчуження самочинно збудованого об`єкту нерухомості. За даними наданими Департаментом земельних ресурсів ОМР відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вказаною адресою. На підставі викладеного представник позивача зазначає, що виконавчими органами ОМР зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, шляхом здійснення самочинного будівництва двоповерхового будинку, який побудовано на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] . З урахуванням\~викладеного представник\~позивача просить:\~скасувати реєстрацію\~Декларації про\~готовність об`єкта\~до експлуатації\~від 06.07.2018\~року №\~ОД 141181872160\~«Реконструкція 1/3\~частини квартири\~ [ADDRESS] \~з розподілом\~на 3\~самостійні квартири\~ [ADDRESS] ,\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] ,\~16а,\~ [ADDRESS] »,\~зареєстровану Управлінням\~державного архітектурно-будівельною\~контролю Одеської\~міської ради;\~скасувати рішення\~державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018\~року №\~42095405 щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600334151101); скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42101240 щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101); визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 31.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І., реєстровий № 500; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.07.2018 року № 42323157 щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600334151101), із закриттям розділу; визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 31.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І., реєстровий № 502; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2018 року № 42340813 щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101); визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений 12.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., реєстровий № 7539; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.08.2019 року № 48188367 щодо об`єкту за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 46,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101), із закриттям розділу; Зобов`язати [PERSON] за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів на користь Одеської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 28182,00 грн. (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради. Після надходження та реєстрації зазначеної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Також, ухвалами суду від 06.03.2023 року були задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів та забезпечення позову. На виконання ухвали суду про витребування доказів, на адресу суду 23.03.2023 року (вх. № 7818) надійшли матеріали та завірені скан-копії документів реєстраційної справи (а.с.144-278). Ухвалою суду від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.24-25 том №2). Чергове судове засідання у справі призначено на 29 травня 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду надійшла заява представника позивача Одеської міської ради Танасійчука І.М. щодо можливості проведення судового засідання у відсутність позивача, згідно якої представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зазначив, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи (а.с.56 том №2). Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до суду також не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись, до суду не з`явились, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового в`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.53-54). Разом з цим, раніше, відповідачі: [PERSON] та [PERSON] отримали виклик до суду (а.с.29; 35) однак, відзиву на позов не надали, з будь-якими заявами на адресу суду не звертались, та не висловили думки щодо заявлених позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Юридичний департамент Одеської міської ради (в особі управління державної реєстрації) про час та місце слухання справи повідомлений, раніше, представник звернувся на адресу суду з клопотанням щодо можливості розгляду справи за відсутності третьої особи (а.с.141 том №1). Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлялись, представник позивача та третьої особи звернулись з заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України.) Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою суду від 29 травня 2024 року постановлено про розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, звертаючись до суду з позовом про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, позивач зазначив, що порушено його право, як власника земельної ділянки у зв`язку з самочинним будівництвом двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, викладеної у листі від 12.12.2022 року № 2712/03.01-07, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,0 кв.м., зареєстровано в рівних частках за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2003 року № 7489 (а.с.62 том №1). Згідно копії свідоцтва про право на спадину [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2018 року № 1294 спадкоємцем 1/3 частини квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.91 том №1). Так, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2018 року № 1294 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 13.06.2018 року № 41590685 за [PERSON] зареєстровано\~право власності\~на 1/3\~частину квартири\~ [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1575791251101, номер запису: 26605014). Відповідно до ДРРПНМ на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2003 року № 7489 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42094965 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1575791251101, номер запису: 27074779). Таким чином, законними власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (2/3 частини) та [PERSON] (1/3 частина). У подальшому, [PERSON] з метою реконструкції своєї частки квартири зареєструвала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160 «Реконструкція 1/3 частини квартири [ADDRESS] з розподілом на 3 самостійні квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , 16а, [ADDRESS] » (далі - Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160). Разом з цим, судом згідно листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25.11.2022 року встановлено, що за інформацією архіву та відділу загального листування Департаменту, дані щодо видачі, реєстрації містобудівних умов та обмежень на об`єкт будівництва чи/або дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] та 16 б не значаться (а.с.67 том №1). Згідно листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 12.12.2022 року № 01-19/1580 повідомлено, що на земельній ділянці за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] площею 50,0 кв.м. розташований житловий двоповерховий будинок. У Департаменті земельних ресурсів Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вказаними адресами (а.с.68 том №1) Таким чином, судом встановлено, що виконавчим органами Одеської міської ради зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси шляхом здійснення самочинного будівництва двоповерхового будинку, який побудовано на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] а, [ADDRESS] . За даними ДРРПНМ на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2003 року № 7489, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160, технічних паспортів від 11.07.2018 року, виготовлених ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», довідок від 11.07.2018 року № 8607-18 та № 8907-18, наданих ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42095405 та № 42101240 за [PERSON] зареєстровано право власності на новоутворену квартиру [ADDRESS] , номер запису: 27075147) та на квартиру [ADDRESS] . Таким чином,\~ [PERSON] шляхом\~проведення реконструкції\~1/3\~частини квартири\~загальною площею\~53,0\~кв.м.,\~зареєстровано будівництво\~двоповерхового будинку\~загальною площею\~92,9\~кв.м. по [ADDRESS] , який зареєстровано як дві окремі квартири [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] відчужила новоутворені квартири [ADDRESS] шляхом укладання договорів дарування від 31.07.2018 року № 500 та № 502. Відповідно до ДРРПНМ на підставі договору дарування від 31.07.2018 року № 500 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.07.2018 року № 42323157 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600334151101, номер запису: 27285754). Згідно із ДРРПНМ на підставі договору дарування від 31.07.2018 року № 502 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2018 року № 42340813 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101, номер запису: 27301519). В подальшому, [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] б [PERSON] шляхом укладання договору купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539. Відповідно до ДРРПНМ на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.08.2019 року № 48188367 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101, номер запису: 32772347). Таким чином, встановлено неодноразово відчужено самочинно збудованого двоповерхового будинку. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно зі ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо. Згідно з п. 34 ч. 1 ст.\~26\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» питання у сфері регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради. Власник земельної ділянки відповідно до ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України) володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України). Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходяться самочинно реконструйованій об`єкту нерухомості, відповідачу у користування чи у власність Одеською міською радою не надавалась. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-якого обмеження його права власності. Згідно із ч. 4 ст.\~376\~ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, самовільно зайнята земельна ділянка, на якій розташований самочинно реконструйований об`єкт нерухомості підлягає звільненню за рахунок відповідача, шляхом знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку. Згідно із ч. 3 ст.\~375\~ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст.\~376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Аналогічні положення закріплені у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва), в якому зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з ч. 4, 5 статті 26\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування на будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Таким чином, первинною складовою ланкою на шляху отримання документів на будівництво є отримання замовником або проектувальником вихідних даних. Згідно із ст.\~29\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не значиться (а.с.67). З урахуванням відсутності у відповідача першочергової документації на будівництво, а саме вихідних даних, та відсутності декларацій, зазначена обставина фактично виключає можливість наявності у Відповідача необхідної документації на здійснення будівельних робіт. Згідно із ст.\~5\~Закону України\~«Про основи\~містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» робоча документація для будівництва (реконструкції, реставрації, капітального ремонту) об`єкта архітектури виконується відповідно до державних стандартів, норм і правил на підставі затвердженого проекту. Робоча документація для будівництва або авторський нагляд за її розробкою виконуються за участю архітектора - автора затвердженого проекту відповідно до укладеного договору на розроблення проекту цього об`єкту архітектури. Згідно з ч. 1 ст.\~9\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Стаття 34\~Закону України\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» передбачає, що Замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками. Відповідно до положень ч. 2 ст. 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Таким чином,\~спірна Декларація\~не відповідає\~вимогам чинного\~законодавства,\~оскільки реконструкція\~квартири [ADDRESS] ,\~не проводилась,\~за даними\~матеріалів справи\~(зокрема\~реєстраційної справи) за вказаною адресою [PERSON] здійснила самочинне будівництво двоповерхової будівлі на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси, яка не відводилась для цієї мети. Реєстрація спірної декларації була використана для проведення незаконної реєстрації права власності на окремий самочинно збудований двоповерховий об`єкт. Судом встановлено, що у Декларації зазначені недостовірні відомості стосовно відсутності необхідності пред`явлення документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Так, у графі «Інформація про документ, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою» зазначено, що відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 466 відомості щодо земельної ділянки не зазначаються у разі реконструкції, реставрації або капітального ремонту об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, а також реконструкції або капітального ремонту автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення. Зазначені обставини підтверджується ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2022 року по справі № 523/12150/22 (кримінальне провадження № 1202116749000256), де зазначено, що в 2018 році [PERSON] розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2022 року (справа 523/12150/22) звільнено [PERSON] , [INFO] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12021167490000256 від 09.06.2021 року, закрито у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Таким чином, земельна ділянка під об`єктом будівництва є власністю територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування не надавалась, що свідчить про внесення заявником недостовірних даних до п. 13 спірної декларації. Щодо скасування\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень\~(з\~відкриттям розділу)\~від 17.07.2018\~року №\~42095405\~(квартира\~ [ADDRESS] )\~та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42101240 (квартира [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі Порядок). Згідно з п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Відповідно до приписів ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ДРРПНМ на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2003 року № 7489, Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160, технічних паспортів від 11.07.2018 року, виготовлених ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», довідок від 11.07.2018 року № 8607-18 та № 8907-18, наданих ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42095405 та № 42101240 за [PERSON] зареєстровано право власності на новоутворену квартиру [ADDRESS] , номер запису: 27075147) та на квартиру [ADDRESS] . Щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160, зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельною контролю Одеської міської ради, зазначаємо. Як встановлено судом, інформація, вказана замовником в спірній Декларації, є недостовірною, що, у свою чергу, підтверджує те, що реєстрація такої Декларації як документа, який засвідчує готовність об`єкта до експлуатації, має фіктивний, удаваний характер, та має за мету створити формальні документальні передумови для незаконного оформлення речового права на відповідний самочинно збудований об`єкт (двоповерховий будинок) як на об`єкт нерухомого майна, який знаходиться на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси. Отже, до спірної декларації замовником внесені недостовірні відомості, а саме до п. 13, у зв`язку із чим реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації 06.07.2018 року № ОД 141181872160, підлягає скасуванню у судовому порядку. Саме тому вона не може слугувати підставою прийняття рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42095405 та № 42101240. Договором купівлі-продажу\~від 29.09.2003\~року №\~7489\~підтверджено,\~що [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,0 кв.м. Таким чином, даний договір, як первинний документ щодо набуття права власності, може підтвердити виникнення права власності виключно на\~квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,0 кв.м., а тому він не може слугувати підставою для визнання права власності на квартири [ADDRESS] , що утворились внаслідок поділу самочинно збудованого двоповерхового будинку. Довідками від 11.07.2018 року № 8607-18, яка стосується квартири [ADDRESS] та довідки від 11.07.2018 року № 8907-18, яка стосується квартири № 16б, наданих ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», встановлено, що «під час проведення технічної інвентаризації об`єкта встановлено, що загальна площа квартири [ADDRESS] а складає 46,6 кв.м., а загальна площа квартири [ADDRESS] б складає 46,3 кв.м. Збільшення загальної площі відбулось за рахунок виконання робіт, які згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 року № 127 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №\~582/5773, не належить до самочинного будівництва». Вказані довідки надані за місцем вимоги на підставі п. 1.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127. Відповідно до п. 2, 3.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру). Отже, довідка про проведення технічної інвентаризації є лише підтвердженням проведення технічної інвентаризації, яка є підставою для складання технічного паспорту, який не є правовстановлюючим документом. Таким чином, вказані довідки не є правовстановлюючими документами та не можуть слугувати законними підставами прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42095405 (квартира [ADDRESS] ) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42101240 (квартира [ADDRESS] . Стосовно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] а від 11.07.2018 року та технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] б від 11.07.2018 року, виготовлених ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», зазначаємо. Технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту. Отже, технічний паспорт також не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, та не може бути єдиною/самостійною підставою для проведення даних реєстраційних дій. З огляду\~на досліджені\~документи встановлено,\~що [PERSON] не подала передбачених чинним законодавством документів, необхідних для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42095405 (квартира [ADDRESS] ) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 17.07.2018 року № 42101240 (квартира [ADDRESS] , а тому вони підлягаю скасуванню. В подальшому встановлено, що [PERSON] здійснила відчуження новоутворених квартир [PERSON] шляхом укладання договорів дарування від 31.07.2018 року № 500 та № 502. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування від 31.07.2018 року № 500 та № 502 та скасування рішень державного реєстратора від 31.07.2018 року № 42323157 та від 01.08.2018 року № 42340813 суд зазначає наступне. Відповідно до ДРРПНМ на підставі договорів дарування від 31.07.2018 року № 500 № 502 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.07.2018 року № 42323157 та рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.08.2018 року № 42340813 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600334151101 та на квартиру [ADDRESS] . Вищевказане свідчить про те, що вказаними договорами від 31.07.2018 року № 500 та № 502 [PERSON] здійснила відчуження на користь [PERSON] по суті незаконно зареєстрованих за собою об`єктів, які в дійсності є одним двоповерховим самочинно збудованим об`єктом. Існування зазначених правочинів суперечить інтересам територіальної громади м. Одеси та безпосередньо порушує її права та законні інтереси. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1. ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки [PERSON] не набула в установленому законом порядку права власності на дані об`єкти нерухомого майна, то, відповідно, не мала права відчужувати їх будь-яким третім особам, в тому числі [PERSON] , шляхом укладання договорів дарування від 31.07.2018 року № 500 та № 502. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У зв`язку із сукупністю вищезазначених обставин договори дарування від 31.07.2018 року № 500 та 502 є недійсними, а рішення державного реєстратора від 31.07.2018 року № 42323157 та від 01.08.2018 року № 42340813 відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - підлягають скасуванню. В подальшому\~встановлено,\~що [PERSON] здійснила відчуження квартири [ADDRESS] [PERSON] , шляхом укладання договору купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу 12.08.2019 року № 7539 та скасування рішення державного реєстратора від 12.08.2019 року № 48188367 суд зазначає наступне. Відповідно до ДРРПНМ на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539 рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.08.2019 року № 48188367 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1600599651101, номер запису: 32772347). Вищевказане свідчить про те, що [PERSON] здійснила відчуження на користь [PERSON] по суті незаконно зареєстрованого за собою об`єкту. Існування цього правочину суперечить інтересам територіальної громади м. Одеси та безпосередньо порушує її права та законні інтереси. Оскільки [PERSON] не набула в установленому законом порядку права власності на даний об`єкт нерухомого майна, то, відповідно, не мала права відчужувати його будь-яким третім особам, в тому числі [PERSON] , шляхом укладання договору купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539. У зв`язку із сукупністю вищезазначених обставин договір купівлі-продажу від 12.08.2019 року № 7539 є недійсним, а рішення державного реєстратора від 12.08.2019 року № 48188367 відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - підлягає скасуванню. Щодо позовних вимог про знесення самочинно збудованого двоповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 року у справі № 1940/1655/18 зазначив, що вчинення позивачем дій щодо відведення йому земельної ділянки в оренду та навіть рішення суду у іншій справі, яким відповідного суб`єкта владних повноважень зобов`язано розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не породжує у позивача права на її використання до прийняття відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування рішення про надання зазначеної земельної ділянки у користування (оренду) та подальше її оформлення у встановленому порядку. Верховний Суд також вказав, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки. Аналогічний висновок\~міститься,\~зокрема,\~у постановах\~Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 2040/6701/18, від 09.02.2021 року у справі № 500/2528/19 та від 01.06.2021 року у справі № 340/461/21. Листом від 15.12.2022 року № 01-19/1580 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив, що на земельній ділянці за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , 16б орієнтовною площею 50,0 кв.м. розташований житловий двоповерховий будинок. У Департаменті земельних ресурсів Одеської міської ради відсутня інформація про прийняття рішення щодо відведення земельної ділянки у власність чи оренду за вказаними адресами. Таким чином, Одеською міською радою не приймалось рішення про надання відповідачам або іншим особам у власність чи користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Згідно постанови Верховного Суд від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, в якій сформовано правовий висновок проте, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постанові від 24.06.2020 року у справі № 320/5880/18. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених\~статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником. Крім того, згідно зі ст.\~9\~Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України\~«Про регулювання містобудівної діяльності». Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради листом від 30.11.2022 року № 01-3/326-пр повідомило, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання відмову у видачі скасування та анулювання зазначених документів, зокрема, зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160 «Реконструкція 1/3 частини квартири [ADDRESS] з розподілом на 3 самостійні квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , [ADDRESS] ». Однак, як зазначено в п. 2 позову, у зв`язку із внесенням недостовірних відомостей замовником до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 06.07.2018 року № ОД 141181872160, а саме до п. 13, вона підлягає обов`язковому скасуванню. З огляду на досліджені документи та встановлені факти, встановлено, що самочинно збудований двоповерховий будинок є самочинним будівництвом, яке здійснено без необхідних на те дозвільних документів, а отже підлягають обов`язковому знесенню. Відповідно до положень абз. 2 ст. 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури. Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про здійснення самочинного будівництва без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси за адресою: [ADDRESS] , що не була відведена для цієї мети. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Враховуючи те, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, а відтак виключає це майно з цивільного обороту (правова позиція Верховного Суду України від\~30.09.2015 року у справі № 6-286 цс 15). Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Пункт 5 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Крім іншого, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові по справі № 6-130цс13, відповідно до якої у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-180цс14 об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: 1) земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; 2) відсутній належним чином затверджений проект; 3) під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За приписами ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, згідно положення п.3,4 ч. 2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3)\~припинення дії,\~яка порушує\~право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради підлягають задоволенню в повному обсязі. Пунктом 1 частини 2 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі: 28\~182, 00 гривень.

Outcome: approved