Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-04 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 вересня 2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.06.2016 року після чого почали жити окремо. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . З 23.02.2020 року донька постійно проживала разом з позивачем. Позивач та відповідачка усно домовилися про те, що дитина буде проживати разом з батьком, проте всупереч усній домовленості, відповідачка у травні 2022 року виявила бажання спілкуватися з донькою та взяла доньку [PERSON] з собою на прогулянку, однак відповідачка зникла з донькою та не повідомилаа адреси перебування. Тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом та просить визначити місце проживання дитини разом з ним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2022 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 10.07.2023 року прийнято розпорядження № 487 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, яке обґрунтоване наказом голови Малиновського районного суду м. Одеси від 28.06.2023 року №19-ос/с, яким суддя Мирончук Н.В. відрахована зі штату Малиновського районного суду м. Одеси. Згідно пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначити призначений повторний автоматизований розподіл даної судової справи 10.07.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Малиновського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонову О.С. 11.07.2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження. [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по оплаті аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини. 14.07.2023 року [PERSON] подала до суду заяву про зменшення зустрічних позовних вимог (вх. №41942). Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Леонова О.С. від 07 вересня 2023 року по даній справі було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини спільно з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини з батьком (а.с. 92). Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2024 № 105 у зв`язку із перебуванням судді Леонова О.С. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, був проведений повторний автоматичний розподіл справи та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2024 року справу було передано на розгляд судді Громіку Д.Д. Справа отримана суддею 07 лютого 2024 року. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 08 лютого 2024 року справу було прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.04.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини було залишено без розгляду на підставі письмового звернення [PERSON] з заявою про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19 квітня 2024 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання, призначене 05 червня 2024 року не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, однак 05 червня 2024 року надала заяву в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. А також просила суд справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Органу опіки та піклування в особі Хажибейської районної адміністрації Одеської міської ради не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника, та врахувати висновок органу опіки та піклування наданий раніше. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Судом встановлено, що 04 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , укладений шлюб який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1459. Від спільного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а/з про народження від 22.09.2011 № 835, зареєстрований другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції). Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2016 року, справа № 521/8158/16-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає разом із донькою за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання [PERSON] від 10.01.2024, за вищезазначеною адресою, складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 28.02.2023, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] , [INFO] , укладено з лікарем-педіатром [PERSON] в КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР від 05.02.2024, батьком дитини - [PERSON] . Згідно з довідкою Одеської гімназії № 103 Одеської міської ради від 04.12.2023 №371, [PERSON] , [INFO] , навчається в гімназії з першого класу по теперішній час (7 клас). Вихованням дитини займається тільки батько - [PERSON] , який завжди піклується про дитину, відвідує всі батьківські збори, підтримує тісний зв`язок з класним керівником. Мати - [PERSON] , за період навчання доньки у школі участі не бере. Навчанням дитини не цікавиться. Згідно з характеристикою Одеської гімназії № 103 Одеської міської ради від 04.12.2023, [PERSON] має достатній рівень навчальних навичок та здібностей. За час навчання в гімназії проявила себе як старанна та дисциплінована учениця. [PERSON] завжди має охайний вигляд. Дитина проживає з батьком, [PERSON] , який приділяє належну увагу вихованню доньки. Згідно з довідкою ТОВ «Кріопром-Газ-Ізмаїл» від 14.12.2023, [PERSON] працює на ТОВ «Кріопром-Газ-Ізмаїл» на посаді провізора з 27.09.2016 по сьогоднішній день. Доходи за 2023 рік склали 118380,31 грн. Відповідно до листа Центру соціальних служб Одеської міської ради від 20.12.2023 № 04/01-4391, фахівцями Центру 18.12.2023 здійснено вихід за адресою проживання батька та дитини, а саме: [ADDRESS] . Під час виходу встановлено, що малолітня дівчинка проживає разом з батьком у двокімнатній приватизованій квартирі зі всіма зручностями. У помешканні прибрано, наявний сучасний ремонт. У дитини є окрема кімната, де є місце для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена усіма необхідними речами, у тому числі сучасною комп`ютерною технікою. Батько повідомив, що донька з 2020 року проживає з ним. Мати не приймає участі у житті та вихованні доньки, навіть перестала їй телефонувати. Зі слів дитини, мати могла безпідставно дати їй ляпасу, коли сердилася, тому дівчинці краще з батьком. Дитина відвідувала психолога у приміщенні Департаменту праці та соціальної політики ОМР, для нормалізації психоемоційного стану, через складнощі у відносинах з матір`ю. Наразі, зі слів батька, емоційний стан дівчинки задовільний. Стосунки між батьком та донькою довірливі. У [PERSON] високий батьківський потенціал. Згідно з актом бесіди від 10.01.2024, з [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Одеської міської ради з дозволу батька та у його присутності, стало відомо, що вона навчається в гімназії № 103 в 7 А класі. В неї є багато друзів. Вдома в неї є кішка, хом`ячок. Проживати дівчинка бажає тільки з батьком, маму бачила кілька разів, коли їздила в гості. Згідно висновку Органу опіки та піклування Хажибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 19.02.2024 р, третя особа вважає доцільним визначити місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), зроблено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: "питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства". За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачкою не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що між сторонами не існує складних стосунків щодо визначення місця проживання доньки, враховуючи те, що відповідач позов визнала. Наразі, дитина проживає із батьком, та має із ним тісний контакт та взаємозв`язок. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. При цьому варто зазначити, що у цій справі не вирішується питання про розлучення матері з донькою, оскільки вона не обмежується у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дитиною, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. Враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] та визначення місця проживання дитини разом з батьком.

Outcome: approved