Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

07 грудня 2023 року позивач звернулась до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 83,1 кв. м., житловою - 47,9 кв.м. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину автомашини Lexus пх 300, 2015 року випуску, державний номер [NUMBER] . Всі судові витрати по справі покласти на відповідача - [PERSON] . Ухвалою судді від 11.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26 січня 2024 року до канцелярії суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання доказів по справі. 13 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання, в якому вона просить надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 27.02.2024 року о 12:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 14.02.2024 року від представника відповідача [PERSON] судом було отримано відзив на вказаний позов, в якому вона просила викликати у судове засідання свідків, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно відмовити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 гривень. Ухвалою суду від 14.02.2024 року у задоволенні клопотання представника відповідача - [PERSON] про\~ проведення\~ усіх\~ судових\~ засідань в\~ режимі відеоконференції\~по цивільній справі за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя відмовлено. Протокольною ухвалою суду від 27.03.2024 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті в судове засідання та викликано свідків. У судовому засіданні, призначеному на 28.05.2024 року, представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що відповідач вважає майно, яке є предметом позову, особистою приватною власністю, оскільки це майно було придбано за особисті кошти відповідача. У судовому засіданні було допитано свідків. Свідки - [PERSON] та [PERSON] (батьки відповідача) суду пояснили, що вони надали сину (відповідачу по справі) - [PERSON] та його дружині (позивачці по справі) [PERSON] 15000 доларів США на придбання спірної квартири та допомагали робити в ній ремонт. Свідки підтверджували, що відповідач працював моряком та мав великий дохід. Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 28 березня 2013 року між [PERSON] до [PERSON] був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №362. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 травня 2023 року шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем, був розірваний. Від шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що в період перебування у шлюбі, 22.08.2014 році, подружжя прийняло пайову участь в будівництві житлового будинку [ADDRESS] . 11 липня 2016 року приватним нотаріусом Кобзарь Тетяною Сергіївною було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі довідки про виплату паю номер 314, яка видана 31.03.2016 року Споживчим товариством «ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «БУДОВА-РІЕЛТ». Право власності на квартиру було зареєстровано на [PERSON] . Також, в період шлюбу подружжям був придбаний автомобіль Lexus nx 300, 2017 року випуску, державний номер [NUMBER] , право власності на який, 20.03.2018 року було зареєстровано на [PERSON] . Статтею 60\~СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.3,4 ст.368 ЦК України,\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ч. 1 ст.\~69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.63\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70\~Сімейного Кодексу\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача посилалась на те те, що відповідач до укладання шлюбу був працевлаштований, мав постійний дохід та придбав спірну квартиру та автомобіль за власні накопичені кошти. Однак, суд не може у повній мірі погодитисьь з зазначеними твердженнями, виходячи з наступного. Перш за усе, слід зазначити, що суд не приймає до уваги надані в якості доказів представником відповідача копії документів на підтвердження дошлюбних доходів відповідача [PERSON] , що містяться на а.с. 71-79, оскільки вони складені іноземною мовою та не містять перекладу на українську мову. Крім того, відповідачем не доведено, що в нього були накопичені особисті кошти до шлюбу, які він витративсаме на придбання спірної квартири. Натомість, заробітна плата відповідача, яку він отримував за період з 28.03.2013 року по день розірвання шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі Договору №5/108 від 22.08.2014 року, відповідачу 31.03.2016 року Споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «БУДОВА-РІЕЛТ» була видана довідка №314, що пайовий внесок станом на 31.03.2016 року сплачений в повному обсязі. У відповідності до умов Договору №5/108, довідка про виплату пая - документ, який видає Товариство пайщику, що підтверджує виплату паю в повному обсязі. Виходячи з Довідки №314, повний розрахунок по Договору був здійснений 31.03.2016 року, що свідчить про витрату на виконання умов Договору спільних коштів подружжя. Договір асоційованого членства в споживчому товаристві №5/108 не містить вказівки, що пай та цільовий внесок вносився відповідачем за рахунок особистих коштів. Крім того, також посилання у відзиві на факт продажу відповідачем земельної ділянки, яка була набута ним до укладання шлюбу з позивачем, як доказ придбання спірного автомобіля за особисті кошти відповідача, не може бути взято судом до уваги, оскільки вартість проданої земельної ділянки (приблизно 5 000 доларів США) є неспівмірною з вартістю придбаного автомобіля та відповідачем не доведено, що саме кошти від продажу земельної ділянки та інші належні йому особисті кошти були витрачені на придбання автомобілю Lexus nх 300, 2017 року випуску, державний номер [NUMBER] . Земельна ділянка була продана 14.03.2017 року за 139520 гривень. Автомобіль Lexus nх 300, 2017 року випуску був придбаний 20.03.2018 року, через рік після продажу земельної ділянки. У зв`язку з цим, суд критично ставиться до твердження відповідача, що кошти від продажу земельної ділянки були витрачені на придбання автомобіля. Також суд зазначає, що жодних письмових доказів укладання правочинів дарування/позики грошових коштів свідками [PERSON] та [PERSON] [PERSON] суду не надано, дані обставини не можуть бути доведені показами свідків, які, окрім всього, доводяться батьками відповідачу. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що майно, придбане в період шлюбу за особисті кошти відповідача є його особистою приватною власністю, а тому це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя, придбаним в інтересах сім`ї. За змістом ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.3 ст.71 СК України). При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4,5 ст.71 СК України). Пунктом 25 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21\~грудня 2007\~року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст.71\~Сімейного кодексу\~України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд також зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також\~статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов [PERSON] є обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, за наслідком чого слід здійснити поділ спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] як колишнього подружжя, шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 83,1 кв. м., житловою - 47,9 кв.м. та права власності на 1/2 частину автомашини Lexus nх 300, 2017 року випуску, державний номер [NUMBER] . Згідно ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору підлягає стягненню сума у розмірі 13420 гривень. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved