Jurisdiction: civil
Date: 2024-05-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 12 грудня 2020 року між ним та ТОВ «МІЛОАН» було укладено кредитний договір № 2650033. ТОВ «МІЛОАН» відповідно до договору № 64-МЛ відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». У подальшому йому (позивачу) стало відомо про те, що приватним виконавцем Приходьком Юрієм Михайловичем було відкрито виконавче провадження № 67779722 про стягнення з нього на користь відповідача боргу на підставі виконавчого напису № 35418, виданого 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Відповідач не направляв йому (позивачу) жодного повідомлення про будь-яке прострочення виконання умов кредитного договору. На момент видачі виконавчого напису нотаріус не мав права видавати виконавчі написи за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідчені. Станом на дату видачі оскаржуваного виконавчого напису постанова КМУ № 662, якою були внесені зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, була визнана незаконною та не чинною у частині, зокрема, доповнення цього Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».\~ [PERSON] просив суд: - визнати виконавчий напис № 35418 від 12 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, таким, що не підлягає виконанню; - стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі позивача, зазначив, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача не з`явися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Ухвалою від 28 травня 2024 року суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідач свою позицію щодо заявлених позовних вимог суду не надав, а відтак виходячи з положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис № 35418 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2650033 від 12 грудня 2020 року, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», яке на підставі договору відступлення прав вимоги № 64-МЛ від 11 березня 2021 року відступило своє право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», та витрат за вчинення виконавчого напису у загальному розмірі 10230 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14). 6 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Юрієм Михайловичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67779722 за виконавчим написом № 35418 від 12 травня 2021 року (а.с. 15-16). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ураховуючи вищевикладене та положення ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 4071/14-ц та від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в Перелік та доповнено його після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» нотаріус може вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор має надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року в справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Крім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення. Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року в справі № 826/20084/14 залишено без змін. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Тобто, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, оскільки в судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 12 травня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача про те, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для вчинення виконавчого напису було надано кредитний договір № 2650033 від 12 грудня 2020 року, який не посвідчений нотаріально. Крім того, суду не доведений факт повідомлення позивача не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення ним кредитних зобов`язань, а також не надано доказів на підтвердження отримання цієї вимоги позивачем. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що при винесенні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не було встановлено, що заборгованість є безспірною. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У судовому засіданні встановлено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., від сплати судового збору був звільнений на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».\~ Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1610,40 (1073,60 за подання до суду позовної заяви + 536,80 за подання до суду заяви про забезпечення позову) грн. та на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., оскільки їх понесення позивачем підтверджується доданими до позовної заяви доказами (а.с. 7-13). У судовому засіданні встановлено, що ухвалою суду від 13 вересня 2023 року була задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову, а саме зупинено стягнення грошових сум на підставі постанови ВП № 67779722 приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича від 6 грудня 2021 року, винесеної на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 35418 від 12 травня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про звернення стягнення коштів з [PERSON] , до розгляду питання по суті (тобто ухвалення судом рішення по справі). Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України вжиті заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved