Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 21.09.2019 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на сьогоднішній день розривається. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Зазначає, що вихованням та доглядом за дітьми займається вона особисто, забезпечує їх матеріально усім необхідним, піклується та забезпечує також їх розвиток. Відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не бере, хоча має можливість це робити. На підставі викладеного просить суд стягувати щомісячно з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав частково та погодився сплачувати аліменти в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину. Представник відповідача суду пояснив, що відповідач на даний час ніде не працює, має третю групу інвалідності, тому вважає розмір аліментів які просист позивач завищеними. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21.09.2019 року, який на сьогоднішній день розривається. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії (а.с.6,7). Діти проживають разом з матір`ю. Відповідач проживає окремо та не приймає безпосередньої участі в їх утриманні, отже зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснено судом за інший період. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563грн. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі наведеного, а також враховуючи, що відповідач не працює, має третю групу інвалідності, однак погоджується сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, які підлягають стягненню з відповідача починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial