Jurisdiction: civil
Date: 2024-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому посилається на те, що 20 вересня 2008 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. У шлюбі у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося та рішенням суду від 16 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 січня 2023 року визначено місце проживання дітей з ним. Вказує, що він самостійно займається вихованням дітей, мати не відвідує їх у школі, не цікавиться їхнім навчанням, вихованням та здоров`ям, востаннє на прийомі у лікаря мати з дочкою була ще у 2020 році. Зазначає, що відповідачка тривалий час проживає в Польщі, самоусунулася від виховання дітей, не спілкується з ними, не піклується про їхній духовний розвиток, не надає материнської турботи та повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками, маючи об`єктивну можливість на їхнє належне виконання, однак не вчиняє цього. Крім того зазначає, що відповідачка неодноразово притягувала до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків та вчинення психологічного насильства в сім`ї. Тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей. В судовому засіданні позивач позовну заяву з вказаних підстав підтримав, пояснив, що під час їхнього спільного проживання та після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою постійно траплялися сварки та скандали, вона негативно відносилася до дітей, сварила їх, не поважала, тому вони захотіли проживати з ним, так як бояться матері. Вказує, що коли мати телефонує до дітей вони не бажають спілкуватися з нею, натомість він наполягає на необхідності такого спілкування. Щодо матеріального утримання дітей то воно є незначним та непостійним, найбільша сума яку надавала відповідачка 5 000 грн. Спілкування дітей з матір`ю негативно впливає на психологічний стан дітей, разом з ним діти почуваються вільніше, а тому вважає що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам дітей. Відповідачка в судовому засіданні щодо позову заперечила. Так у відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Гринів вказала, що відповідачка дуже любить своїх дітей та постійно намагається спілкуватися та проводити більше часу разом. Ніколи не втрачає контакту, в разі перебування на відстані спілкується з ними у телефонному режимі. Висновки вчителів та лікарів про те, що матір нехтує батьківськими обов`язками вважає безпідставними, оскільки останні не слідкують за комунікацією матері з дітьми, зокрема поза закладами освіти та охорони здоров`я, а вказані висновки зроблено зі слів позивача. Зазначила, що дійсно у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та необхідністю в погашенні боргів відповідача, [PERSON] була змушена виїхати на роботу за кордон. Однак вона постійно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, забезпечує їх продуктами харчування, речами першої необхідності та підтримує зв`язок через соціальні мережі. Щодо позивача зазначила, що причиною розірвання шлюбу між ними було зловживання плозивачем спиртними напоями та домашнє насильство. Через поведінку батька діти часто жили у родичів. Подання до суду даної позовної заяви свідчить про те, що він переслідує власні амбіції та не цікавиться інтересами дітей та їхню потребу у спілкуванні з матір`ю. В судовому засіданні відповідачка пояснила, що через борги була змушена виїхати за кордон, однак ніколи не втрачала зв`язку із дітьми, постійно телефонує їм. Забезпечує матеріально, купила дочці телефон, відправляє грошові кошти, як правило щотижня 2-3 тисячі гривень, продукти харчування, одяг, взуття, миючі засоби. Натомість батько дітей постійно налаштовує їх проти неї, не займається належним вихованням, діти проживаючи з батьком віддані самі собі, без будь-якого контролю. Працюючи та проживаючи на даний час у Польщі забезпечена там житлом, має постійне місце роботи та гідну зарплату і згідна в будь-який час взяти дітей до себе на проживання, утримання, навчання та виховання. Дітей любить, поважає і категорично не погоджується на позбавлення її батьківських прав. В задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала до суду рішення про затвердження висновків про доцільність позбавлення батьківських прав від 19 вересня 2023 року № 254. Згідно поданого висновку [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки вона перебуває за кордоном на ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, не бере участі у їхньому вихованні та не піклується про стан здоров`я та духовний розвиток. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників, їхні доводи та заперечення дійшов наступного висновку. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розрізано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 грудня 2016 року (а.с. 23). Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04 січня 2023 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком [PERSON] (а.с. 24-28). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійний характер. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Допитана в судовому засіданні неповнолітня дочка сторін [PERSON] пояснила суду, що з матір`ю їй з братом було важко жити, оскільки вона сварила їх за будь-що, не купувала їм достатньо одягу, підручників чи солодощів. Тато ні в чому не відмовляє купує одяг, який їм подобається. Мама дуже сварила їх за помилки в домашніх завданнях, натомість тато не сварить і в них з`явився час на навчання. Вказує, що жили з мамою по різних квартирах, вона забороняла спілкуватися з батьком телефоном, часто кричала, особливо коли перебувала в стані сп`яніння. А тато зробив ремонт у квартирі, з ним спокійно. Мама після того як суд почав розглядати справу стала телефонувати частіше, відправляє гроші, просила надсилати фотографії, пропонує щоб вони з братом переїхали жити до неї в Польщу. Однак вони не хочуть, бояться, що вона знову почне їх сварити. Їм краще жити з батьком, він організовує їм відпочинок на природі в кафе чи у друзів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що раніше була сусідкою [PERSON] , після переїзду часто відвідувала його матір, та була свідком життя вказаної сім`ї. Пояснила, що мати погано ставилася до дітей, часто кричала на них, вони її боялися. Сама вона постійно курить та випиває, бачила [PERSON] завжди з цигаркою та пивом, відмовляла дітям в купівля одягу чи інших речей. Після виїзду до Польщі іноді пересилає дітям гроші, та дзвонить. Батько добре піклується про дітей, зробив ремонт у квартирі. Свідок [PERSON] , яка приходиться сестрою відповідачки в судовому засіданні вказала, що [PERSON] постійно піклується про своїх дітей та дуже їх любить. Вказує, що через вплив батька та покійної бабусі, матері батька, діти змінили відношення до матері не пускали її в квартиру не бажали спілкуватися. Все це та відсутність постійного місця роботи і місця проживання змусило сестру виїхати за кордон і заробити на житло. Проте перебуваючи там сестра постійно телефонує до них, надсилає гроші та інші необхідні речі, продукти харчування, одяг. Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19 вересня 2023 року № 254, про доцільність позбавлення батьківських прав, визначено, що відповідачку доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, оскільки вона перебуває за кордоном та ухиляється від виховання дітей, не виконує належним чином батьківських обов`язків, не піклується про духовний стан та здоров`я дітей (а.с. 150-152). На думку суду затверджуючи такий висновок орган опіки формально, необґрунтовано належним чином, без повного вивчення комісією з питань захисту прав дитини ситуації, що склалася між батьками дітей дійшов висновку про нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками та нібито повною відсутністю матері в житті дітей. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість докази, що стосовно відповідачки представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу з цього приводу, в матеріалах справи відсутні. Представники органу з цих підстав з відповідачкою не спілкувалися, її пояснення з цих підстав не отримували. Матеріали справи не містять негативних характеристик та доказів винної поведінки відповідачки. [PERSON] заперечує проти позбавлення батьківських прав та хоче брати участь у житті дітей, мати можливість бачитись з ними. Висловлює щирі наміри взяти дітей на проживання до себе за кордон, усвідомлюючи всю відповідальність за це і з чим в певній мірі погоджується позивач, що підтверджує далеко не байдуже ставлення матері до своїх батьківських обв"язків. Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилися проживати з батьком. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, наявності конфлікту між колишнім подружжям, а також того, що матір дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, не втратила інтерес до участі у вихованні дітей, має намір на відновлення стійкіших відносин з ними, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення її батьківських прав. Наявні в матеріалах справи докази вказують на можливі певні помилки у поведінці відповідачки, неправильні кроки у вихованні дітей та недостатню участь матері у їхньому житті, однак вони не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, на думку колегії суддів, у справі не встановлено. Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідачки брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення її батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей, відсутності доказів того, що вона, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки не відповідатиме інтересам дітей, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: dismissed